Дата документу 07.07.2021 Справа № 2-97/11
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №2-97/11 Головуючий у 1 інстанції Калюжна В.В.
Провадження № 22-ц/807/2214/21 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Дашковської А.В.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 квітня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро),-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

У скарзі зазначав, що на виконанні Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебувало виконавче провадження № 45705446 за виконавчим листом № 2-97/11, виданим 30.10.2013 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя. В ході проведення виконавчих дій за виконавчим провадженням № 45705446 постановою державного виконавця 09.12.2014 накладено арешт на все належне нерухоме майно та оголошено заборону на його відчуження. 26.02.2015 виконавчий лист постановою державного виконавця було повернуто стягувачу на підставі ч. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Виконавчі листи повторно до органів державної виконавчої служби були пред`явлені та 16.03.2018 відкрито виконавчі провадження № 55994616, 55994671, 55994710 та Постановою про арешт майна боржника, серія та номер: 55994710, виданий: 16.03.2018 накладено арешт на все рухоме майно Заявника.

Заявник зазначає, що вказаний арешт накладався у виконавчому провадженні № 55994710, відкритому 16.03.2018 на підставі недійсного виконавчого документу (виконавчого листа № 2-97/11), оскільки рішенням у справі №22-ц/778/38/17 від 22 лютого 2017 року колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2012 року у справі в частині стягнення з Українсько - російського спільного підприємства «Фокс» на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором та судових витрат скасовано. Провадження у цій справі в частині позовних вимог публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до Українсько - російського спільного підприємства «Фокс» про стягнення заборгованості за кредитним договором закрито, заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 грудня 2012 року у цій справі змінено.

27.02.2019 постановою державного виконавця виконавчі листи повернуті стягувачу на підставі ч. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Станом на 09.12.2020 виконавчі документи відносно заявника на примусовому виконанні не перебувають.

Також Заявник зазначає, що стягнення за виконавчим листом № 2-97/11 проводилось на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором солідарно з Українсько-російського спільного підприємства «Фокс», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Відповідно до Інформації з Єдиного реєстру боржників, ОСОБА_1 обліковується Єдиному реєстрі боржників у виконавчих провадженнях 55994616, 55994671, 55994710, які перебувають на виконанні Дніпровського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.

При цьому, одним з поручителів - ОСОБА_5 всі фінансові зобов`язання перед Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» виконані добровільно та у повному обсязі. Так, 09.11.2020 між ТОВ «Фінстрим» та ОСОБА_5 укладено договір про відступлення права вимоги зобов`язань за кредитним договором між ПАТ «УкрСиббанк» та УРСП «Фокс», та відповідних договорів поручительства між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 .

До ТОВ «Фінстрим» право вимоги перейшло на підставі договору відступлення права вимоги від 09.11.2020 № 091120/1Д та договору факторингу від 09.11.2020 № 091120/1

ОСОБА_7 проведено розрахунки за всіма зобов`язаннями перед ПАТ «УкрСиббанк», про що свідчать довідки № 160/11 та №161/11 від 09.11.2020 ТОВ «Фінстрим».

З урахуванням того, що Дніпровським відділом державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) повернуто виконавчі листи стягувачу, Заявник вважає, що відповідно до імперативних приписів Закону України "Про виконавче провадження" державні виконавці повинні були зняти арешти, накладені на його майно та виключити відомості з реєстру боржників, проте цього не зробили.

Зазначає, що на даний час відсутні підстави існування арештів на все нерухоме та рухоме майно, накладених згідно постанов у виконавчому провадженні № 45705446 та №55994710, винесених Дніпровським ВДВС м. Запоріжжя та підстави існування записів відносно Заявника у Єдиному реєстрі боржників за виконавчими провадженнями 55994616, 55994671 та 55994710, які закриті.

Просив суд зобов`язати Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешт зі всього нерухомого майна, яке належить ОСОБА_1 , який зареєстрований за номером запису про обтяження № 8129154 від 18.12.2014, на підставі постанови № 45705446 від 09.12.2014; який зареєстрований за номером запису про обтяження № 17311965 від 20.02.2019, на підставі постанови № 55994710 від 16.03.2018 та виключити зазначені арешти з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна; зобов`язати Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції виключити з Єдиного реєстру боржників Запис 1, номер виконавчого провадження: 55994616 відносно ОСОБА_1 , Запис 2, номер виконавчого провадження: 55994671 відносно ОСОБА_1 , Запис 3, номер виконавчого провадження: 55994710 відносно ОСОБА_1 .

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 квітня 2021 року скаргу залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить ухвалу та задовольнити його скаргу в повному обсязі.

Державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) надано суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст.263 ЦПК України передбачено, що рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам відповідає ухвала суду першої інстанції.

Згідно ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Відповідно до п.9 ч.3 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року.

У справі "Бурдов проти Росії" від 7 травня 2002 року, Європейський суд з прав людини, вказав, що пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод кожному надано право звертатися до національного суду у разі виникнення спору про його цивільні права ("право на суд"), одним із аспектів якого є право на доступ до правосуддя, що представляє собою право на порушення позовного провадження у національних судах з питань цивільно-правового характеру; але таке право на судовий захист було б ілюзорним, якби система правова держави-учасника Європейської конвенції не виключала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання, залишалося б не виконаним. Також, визнається неприпустимим, що п.1 ст.6 Конвенції, деталізовано визначаючи процесуальні гарантії сторін на справедливий розгляд їх справи національним судом, не передбачав би захисту процесу виконання судових рішень. Європейський суд наголосив, що виконання рішення суду, яке ухвалене будь-яким національним судом, повинно розглядатись як складова "судового розгляду".

Судом встановлено, що в Автоматизованій системі виконавчих проваджень наявне виконавче провадження № 45705446 з примусового виконання виконавчого листа № 2-97/11 виданого 30.10.2013 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя, про стягнення ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» суму боргу 1410633,76 грн.

09 грудня 2014 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та внесено до Єдиного державного реєстру обтяжень, номер запису про обтяження 8129154 - арешт всього нерухомого майна.

26 лютого 2015 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у попередній редакції).

В автоматизованій системі виконавчих проваджень наявне виконавче провадження № 55994710 з примусового виконання виконавчого листа № 2-97/11, виданого 30.10.2013 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя, про стягнення ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсиббанк» суму боргу 1410633,76 грн.,

27 лютого 2019 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

За виконавчим провадженням № 55994616 з примусового виконання виконавчого листа № 2-97/11 виданого 30.10.2013 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсиббанк» суму боргу 162605,61 грн., 29.01.2019 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

За виконавчим провадженням № 55994671 з примусового виконання виконавчого листа № 2-97/11 виданого 30.10.2013 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсиббанк» суму боргу 487,50 грн., 27.02.2019 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану на підставі п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Положеннями статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що вищевказані виконавчі провадження було завершені на підставі п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», що не передбачає підстав для зняття арешту.

Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність -у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; підстави, передбачені розділом XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

З огляду на те, що за виконавчими провадженнями, у яких накладено арешт на майно боржника ОСОБА_1 , виконавчі листи повернуті стягувачу на підставі п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у державного виконавця відсутні повноваження на скасування арештів майна.

Державним виконавцем було здійснено необхідні заходи щодо виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом, державний виконавець діяв у відповідності до Закону в межах наданих повноважень.

Посилання скаржника про відсутність заборгованості за кредитним договором у боржника перед стягувачем, не впливає на правомірність дій державного виконавця, з огляду на те, що згідно інформації що міститься в Автоматизованій системі виконавчих проваджень боржником за вказаними виконавчими провадженнями є боржник ОСОБА_1 , а стягувачем є ПАТ «Укрсиббанк».

Як зазначено у скарзі, 09.11.2020 між ТОВ «Фінстрим» та ПАТ «Укрсибббанк» був укладений договір про відступлення прав вимоги зобов`язань за кредитним договором №091120/ІД. Згідно довідки ТОВ «Фінстрим» від 09.11.2020 року ОСОБА_8 здійснила в повному обсязі розрахунок за Договором відступлення права вимоги від 09.11.2020 року.

Враховуючи приписи статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», судом першої інстанції вірно встановлено, що на момент повернення виконавчих документів стягувачу сторонами виконавчого провадження були: боржник ОСОБА_1 , стягувач ПАТ «Укрсиббанк».

Відступлення прав вимоги відбулося після завершення виконавчих проваджень і тому жодним чином не впливає на правомірність дій державного виконавця.

Доводи скарги щодо невручення боржнику копії постанови про відкриття виконавчого провадження та неможливість у зв`язку з цим проведення подальших дій, спрямованих на виконання судового рішення, до уваги не приймається, оскільки у даному провадженні вказані дії та бездіяльність державного виконавця не оскаржуються.

Розглядаючи скаргу ОСОБА_1 , колегією суддів не встановлено порушень державним виконавцем вимог Закону.

Державний виконавець, який при поверненні виконавчого документу стягувачу на підставі п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» не скасував арешт майна боржника, діяв у відповідності до вимог ЗУ «Про виконавче провадження» в межах повноважень державного виконавця, з метою забезпечення виконання рішення суду.

Пунктом 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність держаного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» № 6 від 07 лютого 2014 року визначено, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження, заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч.1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження»), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12 Закону України «Про виконавче провадження»).

Колегією суддів встановлено, що державним виконавцем здійснювалися заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Докази та обставини, ні які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржниками норм процесуального закону.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89, 263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про відсутність правових підстав для задоволення скарги.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, то відповідно до положень ст.375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 22 квітня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 13 липня 2021 року.

Головуючий

Судді: