КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 753/2214/21 Головуючий у І інстанції Заставенко М.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

09 липня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Ігнатченко Н.В., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргоюОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 квітня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

УСТАНОВИВ:

у січні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що сторони перебували у зареєстрованих шлюбних відносинах з 26 липня 2008 року по 13 квітень 2012 року.

Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом із матір`ю та перебуває на її утриманні.

Оскільки, відповідач не в повній мірі виконує свій батьківський обов`язок, позивач самостійно для забезпечення дочки несе витрати на її утримання, проживання, харчування, одяг, лікування, виховання, розваги та інше, тому ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки в твердій грошовій сумі в розмірі 4 000 грн. щомісячно, починаючи стягнення з часу пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 12 квітня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн., щомісячно, починаючи стягнення з 29 січня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмір 908,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи, просить скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 квітня 2021 року та ухвалити нове, яким стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки в твердій грошовій сумі в розмірі 4 000 грн. щомісячно, починаючи стягнення з часу пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначила, що ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції жодним чином не обґрунтував, чому саме сума в розмірі 2 500,00 грн. має бути стягнута з відповідача, так як стягнуті аліменти в даному розмірі є занадто малими та не можуть покрити навіть 50 % потреб дитини.

В апеляційній скарзі вказано, що відповідач має значний дохід, який дозволив йому, під час розгляду даної справи судом першої інстанції, а саме 05 березня 2021 року, придбати 3-х кімнатну квартиру в м. Києві, вартість якої становить 2 477 383 грн.

Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом апеляційної інстанції строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За правилами п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 26 липня 2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а. с. 5).

Відповідно до свідоцтва про народження у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася дочка ОСОБА_3 (а. с. 6).

13 квітня 2012 року рішенням Дарницького районного суду м. Києва шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (а.с.9).

З наданої до суду копії посвідчення, виданого Управлінням праці та соціального захисту населення, ОСОБА_3 встановлена інвалідність з дитинства і до досягнення 18 років (а. с. 7).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що дитина проживає разом з матір`ю, остання забезпечує її матеріально, докладає інших зусиль у її вихованні та розвитку, тому розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 2500,00 грн. щомісячно на дитину є достатнім, не є завищеним та не буде порушувати майнові права дитини та сторін.

При цьому, суд зазначив, що позивач не позбавлена права звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на дитину в разі зміни матеріального стану відповідача.

З такими висновками суд апеляційної інстанції не погоджується.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.8 Закону України від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789 ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У частині першій статті 3 вказаної Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Частиною 2 ст.150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно вимог ч.ч.1, 2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, тобто, вони обидва повинні нести обов`язок належного забезпечення своїй дитині належних умов для життя та гармонійного розвитку.

Так, згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір.

Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містить незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

При цьому, частиною 2 статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до частини 3 вищезазначеної статті суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Положеннями статті 184 СК України визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Згідно з статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» визначено у 2021 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 01 січня - 2395 грн., з 01 липня - 2510 грн., з 01 грудня - 2618 грн.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для визначення розміру аліментів, але не пов`язує їх виключно зі способом присудження. З огляду на відсутність імперативної заборони, розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми права належить виключно суду.

З матеріалів справи вбачається, що наразі донька сторін проживає разом з матір`ю, так як ОСОБА_2 є її батьком та на нього покладено однаковий з позивачем обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення дитини, при цьому добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не було досягнуто, колегія суддів не погоджується з аргументованим висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини саме в розмірі 2 500,00 грн.

До апеляційної скарги долучений витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якого вбачається, що ОСОБА_2 05 березня 2021 року придбав 3-х кімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 2 477 383,00 грн. (а.с.38), що є підставою вважати про наявність доходу відповідача.

Таким чином, судова колегія вважає, що наявність нерухомого майна, яке було придбане під час розгляду даної справи в суді першої інстанції, свідчить про можливість сплачувати аліменти в розмірі 4000,00 грн.

Крім того, довідка про доходи ОСОБА_2 відсутня, тобто жодних доказів неможливості сплати аліментів в заявленому позивачем розмірі останнім не надано, та в матеріалах справи не міститься.

Отже, оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідач є працездатною особою, має у власності нерухоме майно, а дані про незадовільний стан його здоров`я відсутні, колегія суддів, враховуючи приписи ст. 182 СК України та інтереси дитини, приходить до висновку, про можливість відповідачем сплачувати аліменти в розмірі 4 000,00 грн., адже матеріалами справи підтверджується відсутність перешкод для виконання відповідачем обов`язку по утриманню власної дитини у повному обсязі і сплати аліментів в розмірі, достатньому для забезпечення дитині можливості нормального розвитку.

Щодо народження у відповідача ІНФОРМАЦІЯ_3 сина ОСОБА_5 (а.с.25), колегія судів зазначає, що наявність в останнього ще однієї дитини не звільняє його від обов`язку утримувати дочку до досягнення нею повноліття відповідно до ст.180 СК України.

Звертаючись з апеляційною скаргою, позивач обґрунтувала можливості відповідача сплачувати аліменти в розмірі 4000,00 грн.

Водночас, слід зазначити, що у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я сторін та в інших випадках, передбачених СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що з урахуванням всіх обставин справи, матеріального становища обох сторін, матеріальних потреб дитини, обов`язку другого з батьків також утримувати дитину, стану здоров`я платника аліментів, який є чоловіком працездатного віку, а відомості про незадовільний стан його здоров`я відсутні; наявність нерухомого майна - суму стягнутих аліментів на утримання неповнолітньої дочки сторін - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , належить збільшити з 2500 тис.грн. до 4000 тис.грн., змінивши в цій частині рішення суду, а в решті рішення залишити без змін.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 12 квітня 2021 року - змінити, збільшити стягнуту судом суму аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 2500,00 грн. до 4000,00 грн. (чотирьох тис. грн.), в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 грн., щомісячно, починаючи стягнення з 29 січня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 09 липня 2021 року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

Н.В. Ігнатченко