Справа № 639/1020/21
Провадження № 2/643/3546/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.07.2021

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Олійника О.О.,

за участі секретаря судового засідання - Свешнікової О.О.

позивача - ОСОБА_1

розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення витрат по сплаті за житлово-комунальні послуги,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Жовтневого районного суду м. Харкова із позовною заявою до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про стягнення витрат по сплаті за житлово-комунальні послуги у розмірі 33 431 грн. 46 коп., яка виникла через користування нерухомим майном - квартирою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову посилалась на те, що вона є інвалідом другої групи по зору, мешкає у квартирі АДРЕСА_2 , яка є її єдиним житлом. Позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого П`ятою Харківською державною нотаріальною конторою 07.06.2016 року за реєстровим №7-286 на праві спільної часткової власності належить 1/6 частина квартири АДРЕСА_2 . Відповідно до технічного паспорта, спірна квартира загальною площею 72,6 кв.м., житловою площею 36.5 кв.м. складається з двох житлових кімнат площею 18,1 кв.м. та 18,4 кв.м., двох кухонь площами 18.6 кв.м. та 8.1 кв.м.. вбиральні 1.8 кв.м., коридорів площею 28.1 кв.м.. 6,4 кв.м., 3,7 кв.м., вбудованої шафи 1,0 кв.м. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 78799267 від 25.01.2017 ОСОБА_2 належало на праві власності 2/6 частини квартири на підставі договору дарування квартири від 29.07.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мітякіною С.З. 29.07.2016 року, та зареєстровано в реєстрі за № 1452 та 1/6 частина вищезазначеної квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.05.2016 року, виданого Пятою Харківською державною нотаріальною конторою та зареєстровано в реєстрі за № 7-235. Таким чином всього ОСОБА_2 на праві власності належало 3/6 частини квартири АДРЕСА_2 . ОСОБА_3 належало на праві власності 2/6 частини квартири АДРЕСА_2 на підставі договору дарування квартири від 29.07.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мітякіною С.З. 29.07.2016 року, та зареєстровано в реєстрі за № 1452. Таким чином, усього ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Належало 5/6 частин квартири АДРЕСА_2 . Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова у справі №639/708/17 від 28.12.2017 року, яке набрало чинності 30.01.2018, позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення задоволено, та вселено ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до квартири АДРЕСА_2 . В подальшому, за договором міни від 13.11.2020 року, укладеним між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Жовнір Я.В., серія та номер: 5148, 5/6 частин квартири АДРЕСА_2 перейшли у власність ОСОБА_5 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та копією договору міни. Проте, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за час володіння 5/6 частин квартири АДРЕСА_2 комунальні послуги не сплачували, належне їм на праві власності майно не утримували. Не зважаючи на те, що позивачу на праві власності належить 1/6 частина квартири АДРЕСА_2 , вона особисто сплачувала комунальні послуги за утримання в цілому квартири АДРЕСА_2 . Таким чином в період з 30.01.2018 року по 13.11.2020 року позивачем сплачено 40117,76 (сорок тисяч сто сімнадцять гривень, 76 коп). Враховуючи, що позивач є власником лише 1/6 частини квартири АДРЕСА_2 , вважає, що 33431,46 грн (тридцять три тисячі чотириста тридцять одну грн. 46 коп.) повинні сплатити відповідачі за утримання спільного майна, що підтверджується наявними у позивача квитанціями.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 10.03.2021 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про стягнення витрат по сплаті за житлово-комунальні послуги, передано за підсудністю до Московського районного суду м. Харкова.

Дана справа надійшла до Московського районного суду м. Харкова 08 квітня 2021 року та відповідно до протоколу автоматичного розподілу справ між суддями була розподілена на суддю Олійника О.О.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкові від 12.04.2021 року справу прийнято до провадження та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

14 червня 2021 року на адресу суду від відповідачки ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення коштів, з наступних підстав.

З наданих позивачем копій квитанцій вбачається лише те, що в період з 30.01.2018 р. по 13.11.2020 р. позивачем були сплачені кошти у розмірі 40117, 76 грн. на користь постачальників комунальних послуг. У той же час в матеріалах судової справи відсутня інформація щодо дійсного розміру спожитих комунальних послуг та нарахованої відповідними постачальниками вартості таких послуг за вказаний період. Таким чином, оскільки позивач самостійно визначила розмір платежів на користь постачальників комунальних послуг та не підтвердила належними доказами обсяг дійсно отриманих комунальних послуг за період з 30.01.2018 р. по 13.11.2020 р., а також вартість таких послуг, яка була нарахована відповідними постачальниками комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, вимога про стягнення з відповідачів коштів 33431,46 грн. є необгрунтованою. Також зазначила, що позовна заява подана 17.02.2021 р., тобто з порушенням трирічного строку позовної давності. Тому, керуючись ч. 3 ст. 267 ЦК України відповідач просить суд застосувати позовну давність щодо позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення коштів.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити, надала пояснення аналогічно викладені у позовній заяві.

Відповідачка ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилась, проте подала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності.

Суд, заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що позивачці ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.06.2016 року, виданого П`ятою Харківською державною нотаріальною конторою 07.06.2016 року за реєстровим №7-286 на праві спільної часткової власності належить 1/6 частина квартири АДРЕСА_2 .

Відповідно до технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_2 , загальна площа квартири складає 72,6 кв.м., житлова площа 36.5 кв.м. складається з двох житлових кімнат площею 18,1 кв.м. та 18,4 кв.м., двох кухонь площами 18.6 кв.м. та 8.1 кв.м.. вбиральні 1.8 кв.м., коридору.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 78799267 від 25.01.2017 ОСОБА_2 належало на праві власності 2/6 частини квартири на підставі договору дарування квартири від 29.07.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мітякіною С.З. 29.07.2016 року, та зареєстровано в реєстрі за № 1452 та 1/6 частина вищезазначеної квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.05.2016 року, виданого Пятою Харківською державною нотаріальною конторою та зареєстровано в реєстрі за № 7-235.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 78799267 від 25.01.2017 ОСОБА_3 належало на праві власності 2/6 частини квартири АДРЕСА_2 на підставі договору дарування квартири від 29.07.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мітякіною С.З. 29.07.2016 року, та зареєстровано в реєстрі за № 1452.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 28.12.2017 року, позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення задоволено; усунути ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перешкоди в користуванні шляхом вселення в приміщення квартири АДРЕСА_2 ; зобов`язано ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_2 .

Згідно договору міни від 13.11.2020 року, укладеного між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Жовнір Я.В., реєстровий номер - 5148, 5/6 частин квартири АДРЕСА_2 перейшли у власність ОСОБА_5 .

Проте, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за час володіння 5/6 частин квартири АДРЕСА_2 комунальні послуги не сплачували, належне їм на праві власності майно не утримували.

Позивачка особисто сплачувала комунальні послуги за утримання квартири АДРЕСА_2 .

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із положеннями статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Стаття 360 ЦК України передбачає зобов`язання співвласника, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності, брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном, тобто нести витрати, які є об`єктивно необхідними для підтримання спільного майна у належному стані. Якщо хтось із співвласників відмовиться брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Отже, кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник або співвласники, які виконали солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, мають право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування у рівній частці (право зворотної вимоги - регрес).

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України).

Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги, регрес).

Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц (провадження№ 61-26462св18) та від 19.08.2020 у справі № 03/2200/15-ц (провадження № 61-7289св20).

Судом не ставиться під сумнів копії квитнацій про сплату комунальних послуг, які надала позивачка на підтвердження своїх позовних вимог, оскільки у відзиві на позов відповідачка не спростувала іншими доказами достовірність вказаних квитанцій, а лише вказала, що не згодна із дійсним розміром таких послуг. Однак на підтвердження дійсного розміру спожитих послуг даних до суду не надавала. Позивач у судовому засіданні, пояснила, що лічильників на воду та газ у квартирі не встановлено. Є тільки лічильник на електроенергію, однак суми які сплачувала позивачка за електроенергію щомісяця є мінімальними - 30 грн. на місяць, а тому суд вважає, що вони не перевищують дійсний розмір цих послуг.

Що стосується періоду за який позивачка просить стягнути заборгованість, а саме з 30.01.2018 року по 13.11.2020 року то суд зазначає, що не бере до уваги період сплати позивачем за комунальні послуг, відповідно до квитнацій за 30.01.2018 року, оскільки цей період виходить за межі трирічного строку позовної давності, про застосування якого просила відповідачка, однак всі інші квитанції сплачені за період у три роки до дня подання позову (17.02.2021 року). Однак, оскільки загальний розмір грошових коштів за наданими позивачкою квитнацій складає 42 689 гривень 76 копійок, що перевищує розмір позовних вимог, суд вважає за можливим задовольнити позовні вимоги у тому розмірі, який вказаний у позовній заяві, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України).

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення витрат по сплаті за житлово-комунальні послуги у розмірі 33431,46 грн. підлягають задоволенню, оскільки квартира АДРЕСА_2 належала відповідачам на праві спільній частковій власності до 13.11.2020 року.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 12,13,81,141,259,263,267,279ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення витрат по сплаті за житлово-комунальні послуги задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті за житлово-комунальні послуги у розмірі 33 431 (тридцяти трьох тисяч чотириста тридцяти однієї гривні 46 копійок за квартиру АДРЕСА_2 .

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь держави судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 908 гривень.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду або через Московський районний суд м. Харкова.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1

Відповідач ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_3

Відповідач - ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_4

Повний текст судового рішення складено 13 липня 2021 року.

Суддя - О.О. Олійник