Провадження № 2/522/2957/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2021 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участю секретаря судового засідання - Лисенко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по виплаті додаткових витрат на утримання дитини із урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних,

ВСТАНОВИВ:

До суду 20.11.2019 року надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за яким позивачка просила стягнути з відповідача на її користь суму прострочення оплати додаткових витрат на утримання дитини у вигляді втрат від інфляції та трьох процентів річних за період з 01 лютого 2018 року по 01 листопада 2019 року у розмірі 47 915,00 грн.

Згідно обґрунтування позовних вимог, відповідач по справі є її, позивачки, колишнім чоловіком та вони мають спільну доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання якої 20 травня 2016 року Приморським районним судом м.Одеси прийнято рішення (справа №522/10816/14-ц), яке залишено в силі ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 19 грудня 2016 року, за яким з відповідача на користь позивачки стягнуто додаткові витрати, витрачені на лікування доньки у розмірі 248 965,36 гривень. Після набрання судовим рішенням законної сили був виписаний виконавчий лист й переданий для примусового виконання спочатку до Приморського ВДВС міста Одеси ГТУЮ в Одеській області, а потім до Першого Приморського ВДВС м.Одеси ГТУЮ в Одеській області. Проте до цього часу відповідач судове рішення не виконав, а в подальшому їй, позивачці, стало відомо, що відповідач проживає в Російській Федерації в Білгородській області, з причин чого Приморським районним судом м.Одеси було відправлено клопотання до Компетентного суду Російської Федерації про визнання і виконання за кордоном рішення Приморського районного суду м.Одеси від 20 травня 2016 року й відповідно до Конвенції про правову допомогу і правові відносини по цивільним, сімейним та кримінальним справам від 22 січня 1993 року, що є чинним для України з 14.04.1995 року,Білгородським обласним судом (справа №3-к-26/2019) прийнято ухвалу, якою визнано та надано дозвіл на примусове виконання на території Російської Федерації рішення Приморського районного суду м.Одеси від 20.05.2016 року. Цієї ухвалою суд, зокрема, встановив, що 12.10.2017 року ОСОБА_4 подав заяву про відмову від громадянства України, й згідно свідоцтву про перейменування НОМЕР_1 , виданому 16.08.2018 року відділом ЗАГСу адміністрації Білгородського району Білгородської області, відповідач змінив прізвище на « ОСОБА_2 ».

При цьому позивачка зазначила, що судове рішення не виконано до цього часу й послалася на те, що згідно ч.4 ст.196 СК України у разі прострочення оплати додаткових витрат на дитину з вини платника такий платник зобов`язаний на вимогу одержувача додаткових витрат сплатити суму заборгованості за додатковими витратами з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних із простроченої суми.

Позивачка зазначила, що рішенням Приморського районного суд м.Одеси від 10.04.2018 року (справа №522/18426/17), яке набрало чинності, на її користь було стягнуто суму прострочення оплати додаткових витрат на утримання дитини у вигляді втрат від інфляції та трьох процентів річних з 08 липня 2017 року по 29 січня 2018 року у розмірі 17 388, 98 грн., яке також відповідачем до цього не виконано.

Позивачка вважає, що так як судове рішення щодо стягнення додаткових витрат не виконано, вона відповідно до положень ч.4 ст.196 СК України має право на отримання суми індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних, починаючи з 01 лютого 2018 року до по жовтень 2019 року, визначивши цю суму згідно наданого до позову розрахунку у розмірі 47 915,00 грн., які просить стягнути з відповідача.

Ухвалою суду від 02 грудня 2019 року провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду в підготовчому засіданні на 18 грудня 2019 року.

У підготовче засідання 18 грудня 2019 року сторони по справі не з`явились, представником позивача надано заяву, згідно якої просила підготовити та направити окреме доручення до Російської Федерації щодо вручення документів відповідачу, який на теперішній час там мешкає.

Ухвалою суду від 19 грудня 2019 року провадження у справі було зупинено на час виконання доручення компетентним судом Російської Федерації щодо допиту відповідача ОСОБА_2 .

Матеріали із приводу виконання судового доручення повернулись до суду 20 січня 2021 року.

Ухвалою суду від 28 січня 2021 року поновлено провадження та призначено справу до розгляду у підготовчому засіданні на 25 лютого 2021 року.

Ухвалою суду від 25.02.2021 року підготовче провадження у справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті на 04.03.2021 року.

У судове засіданні 04.03.2021 року сторони не з`явились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином. Від позивачки та її представника до суду надійшла заява, згідно якої просили справу розглядати за їх відсутності.

Відповідач повідомлений про розгляд справи, під час його допиту 28 жовтня 2020 року Красногвардійським районним судом Білгородської області, повідомив, що позовні вимоги визнає, виконує, розглядати справу в його відсутність не погоджується, але в зв`язку із закриття кордонів з причини всесвітньої пандемії прибути в засідання не зможе. При цьому зазначив, що зареєстрований і фактично проживає в АДРЕСА_1 .

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

На вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення є дата складення повного судового рішення, тобто 09.03.2021 року.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно матеріалів справи, встановлено що рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 20 травня 2016 року (справа №522/10816/14-ц) з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто додаткові витрати витрачені нею на лікування доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 248965,36 гривень. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 19 грудня 2016 року судове рішення залишено без змін й набрало чинності 19.12.2016 року.

Як вбачається з відміток на виконавчому листі №522/10816/14-ц, виданому Приморським районним судом м.Одеси 24.01.2017 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової суми у розмірі 248 965,36 гривень, виконавчий лист знаходився на примусовому виконанні в Першому Приморському ВДВС м.Одеси ГТУЮ в Одеській області 25.06.2019 року державний виконавець повернув виконавчий лист з відміткою про його невиконання на підставі п.5 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з яким виконавчий документ повертається стягувачу, якщо, в результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи.

Згідно ухвали Білгородського обласного суду РФ від 23 жовтня 2019 року (справа №3-к-26/2019) задоволено клопотання ОСОБА_1 й визнано рішення Приморського районного суду м.Одеси від 20.05.2016 року та дозволено його виконання на території Російської Федерації. Крім того, ухвалою суду встановлено, що 12.10.2017 року ОСОБА_4 відмовився від громадянства України, й згідно свідоцтва про перейменування НОМЕР_1 , виданому 16.08.2018 року відділом ЗАГСу адміністрації Білгородського району Білгородської області, ОСОБА_2 змінив прізвище на « ОСОБА_2 ».

Позивачка, звертаючись до суду з дійсним позовом, просила стягнути із відповідача на її користь суму прострочення оплати додаткових витрат у сумі 248 965,36 гривень, які стягнуті рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 20 травня 2016 року на утримання доньки, у вигляді втрат від інфляції та трьох процентів річних за період з 01 лютого 2018 року по 01 листопада 2019 року у розмірі 47 915,00 гривень.

Вирішуючи спір суд виходить із наступного.

Відповідно до ст. 129 Конституції України та ст. 18 ЦПК України рішення суду є обов`язковим до виконання на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Між сторонами виникли правовідносини з приводу стягнення суми заборгованості додаткових витрат на утримання дитини у вигляді втрат від інфляції та трьох процентів річних, які регулюються нормами ЦК України і СК України.

Для відповідача така відповідальність встановлена ст. 196 СК України.

Відповідно до ч.4 ст.196 СК України у разі прострочення оплати додаткових витрат на дитину з вини платника такий платник зобов`язаний на вимогу одержувача додаткових витрат сплатити суму заборгованості за додатковими витратами з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних із простроченої суми. Платник додаткових витрат вважається таким, що прострочив оплату, якщо він не виконав свій обов`язок щодо оплати додаткових витрат у строк, встановлений рішенням суду або за домовленістю між батьками, а в разі їх відсутності або у разі не встановлення такого строку - після спливу семи днів після пред`явлення відповідної вимоги одержувачем додаткових витрат, який фактично їх оплатив.

Згідно розрахунку, наданого позивачкою та з яким погодився суд, втрати від інфляції з суми боргу 248965,36 гривень з урахуванням встановленого індексу інфляції за прострочення платежів з 01.02.2018 року по 01.11.2019 року складає 34 855,00 гривень; сума трьох процентів річних - з 01.02.2018 року по 01.11.2019 року складає 13060,00 гривень, а загальна сума - 47 915,00 (34 855,00 + 13060,00) гривень.

Відповідно до змісту ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд вбачає, що ОСОБА_2 не виконав судове рішення, не сплатив суму додаткових витрат у розмірі 248965,36 гривень, які витратила позивачка на лікування доньки, а відтак - відповідач повинен сплатити позивачці суму заборгованості з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних із простроченої суми, починаючи з 01.02.2018 року по 01.11.2019 року у розмірі 47 915,00 гривень.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від судового збору позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення.

Згідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 840, 80 грн..

На підставі викладеного та керуючись ст.196 Сімейного Кодексу України, ст.ст.1, 2, 5, 10-13, 43, 44, 49, 76-80, 81, 89, 141, ст. 223, ч. 2 ст.247, 258, 263-265, ЦПК України , суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по виплаті додаткових витрат на утримання дитини із урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних про стягнення аліментів - задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 , (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) суму прострочення оплати додаткових витрат на утримання дитини у вигляді втрат від інфляції та трьох процентів річних за період з 01 лютого 2018 року по 01 листопада 2019 року у розмірі 47 915,00 (сорок сім тисяч дев`ятсот п`ятнадцять) гривень.

Стягнути із ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь держави судовий збір у сумі 840, 80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 09.03.2021 року.

Суддя: Домусчі Л. В.