Придніпровський районний суд м.Черкаси
Провадження № 2/711/636/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2021 року Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого - судді Скляренко В.М.

при секретарі Слабко Ю.М.

за участі:

позивачки ОСОБА_1

її представника ОСОБА_2

представника відповідача Хабло О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України, в особі ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України, прокуратури Черкаської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову вказує, що 20.09.2018 року відносно неї (позивачки) Управлінням захисту економіки ГУМОТ в Черкаській області був складений протокол про адміністративне правопорушення №ГДР6231, згідно якого вона обвинувачувалася в тому, що будучи державним службовцем порушила вимоги ч. 1 ст. 25 Закону України «Про запобігання корупції», а саме займалася сумісництвом, тобто іншою оплачуваною роботою.

Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 19.03.2019 року у справі № 712/11606/18 справа відносно неї була закрита за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Вказує, що складання відносно неї протоколу про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» принизило її честь, гідність та ділову репутацію.

Після того, як проти неї незаконно був складений протокол, вона втратила душевний спокій через відчуття себе правопорушником, який не зможе влаштуватися на державну службу. Через глибокі переживання вона втратила здоровий сон, відчувала глибоку психологічну втому.

Окрім цього їй довелося виправдовуватися перед знайомими та родичами, колегами по роботі, що додавало моральних страждань.

Також вказує, що вона являється інвалідом III групи і незаконне визнання її корупціонером призвело до додаткових страждань через втрату ділової репутації.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру і вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Складання протоколу відносно неї протоколу про начебто скоєння нею корупційного діяння є та процесуальна дія, що порушила її право на гідність, передбачене ст. ст. 21, 28 Конституції України.

Розмір моральної шкоди завданої їй неправомірними діями Управління захисту економіки в Черкаській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України вона оцінює в 100000 грн., які вважає достатньою компенсацією завданих їй душевних страждань.

Попередній розрахунок суми судових витрат оцінює в 3000 грн., як оплату послуг адвоката.

А тому, просить стягнути із Державної казначейської служби України на її ОСОБА_1 користь 100000 грн. моральної шкоди.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 09.12.2019 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання з повідомленням (викликом) сторін, а також залучено до участі в розгляді справи в якості третьої особи Головне управління національної поліції в Черкаській області.

03.01.2020 року представником відповідача Державної казначейської служби України - Худенком Б.В. подано до суду відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі. Також вказує, що Казначейство діє відповідно до повноважень та компетенції, визначених, зокрема, Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 року №215, відповідно до якого, Казначейство забезпечує казначейське обслуговування державного та місцевих бюджетів на основі ведення єдиного казначейського рахунка та управління наявними фінансовими ресурсами, що ним обліковуються. Казначейство є юридичною особою, має; самостійний баланс, печатку із зображенням Державного Герба України, та своїм найменуванням. Тобто, Казначейство виступає від власного імені, самостійно відповідає за власними зобов`язаннями і є окремим учасником цивільних відносин відповідно до частини 1 статті 2 Цивільного кодексу України.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковими умовами для відшкодування моральної шкоди є: наявність такої шкоди; протиправність діяння її заподіювача; наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача; наявність вини останнього в її заподіянні.

Вказує, що зі змісту позовної заяви вбачається, що Казначейство жодних прав та інтересів позивачки ОСОБА_1 не порушувало, не вступало з нею у правовідносини і жодної шкоди позивачці не завдало, тому відповідно до вимог Конституції України, Цивільного кодексу України та інших актів законодавства Казначейство не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачці.

Згідно зі статтею 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Пунктом 3 ч. 2. ст. 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Частиною 1 ст. 22 Цивільного кодексу передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, зокрема, що полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Частиною 1 статті 1 167 ЦКУ визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою ст. 1167 ЦК України.

Натомість частина 2 статті 1167 ЦКУ визначає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала у випадках: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Отже, як вбачається зі змісту ст. 1167 ЦК України, у Казначейства відсутній обов`язок перед позивачкою щодо обов`язкового відшкодування моральної шкоди. Крім того, заявлена позивачкою ОСОБА_1 сума моральної шкоди в розмірі 100000 грн. не підтверджена жодними доказами та розрахунками і визначена нею самостійно за її власним переконанням.

15.01.2020 року представником третьої особи Головного управління національної поліції в Черкаській області Коваленко А.П. подано відзив на позовну заяву, в якому представник просить відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі в зв`язку з їх безпідставністю. При цьому просить врахувати, що позивачкою не доведено, що відносно неї з боку ГУНП в Черкаській області вчинені протиправні дії чи допущена протиправна бездіяльність та у порушенні яких саме норм права вони виразились, а також не надано переконливих належних і допустимих доказів завдання їй моральної шкоди, в чому конкретно виразились її моральні страждання та з чого вона виходила зазначаючи розмір моральної шкоди саме в сумі 100 000 грн.

03.02.2020 року позивачка ОСОБА_1 подала до суду позовну заяву про відшкодування моральної шкоди в новій редакції, в якій нею позов пред`явлено до відповідачів Головного управління національної поліції України в Черкаській області, прокуратури Черкаської області та Державної казначейської служби України.

Відповідно до уточненої позовної заяви, позивачка ОСОБА_1 просить суд стягнути з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на її користь 100 000 грн. моральної шкоди, в зв`язку з протиправними діями Головного управління національної поліції в Черкаській області.

18.03.2020 року представником відповідача прокуратури Черкаської області Архипенко В.О. подано відзив на позовну заяву, в якому остання просить відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до прокуратури Черкаської області, Головного управління національної поліції України в Черкаській області та Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди в сумі 100 000 грн. в повному обсязі.

В обґрунтування відзиву на позов вказує, що загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст. ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, дією чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Вказана стаття унормовує загальні підстави для відшкодування шкоди у рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань.

Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є вчинення особою правопорушення.

Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина.

Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

Шкода це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом.

Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків.

Причинний зв`язок, як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

При цьому, у деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Отже, позивачка повинна довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема, органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Схожа норма міститься у Законі України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відповідно до ст. 1 якого підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу, 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства.

У випадках, зазначених у ч. 1 цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

У даній справі відносно позивачки ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення, що не відноситься до вичерпного переліку передбачених Цивільним кодексом України та Законом № 266/94-ВР підстав для відшкодування шкоди, завданої органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органами досудового розслідування, прокуратури і суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої, ніж передбаченої ч. ч. 1-5 цієї статті, незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Тобто, слід виходити із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1 174 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній особі, незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, незалежно від н вини, а на державу Україна.

Однак, незважаючи на те, що відшкодування шкоди на підставі ст. 1174 ЦК України застосовується незалежно від наявності вини, обов`язковим є доведення інших складових правопорушення: протиправною поведінки, шкоди та причинно-наслідковий зв`язок.

Судові рішення, якими б визнано дії прокурора протиправними, відсутні, відтак таку складову правопорушення повинна довести саме позивачка. Інших обставин, які б свідчили про протиправну поведінку посадових або службових осіб органів прокуратури позивачкою не наведено.

Сам факт закриття провадження по справі відносно позивачки ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення не свідчить про протиправність дій прокуратури та завдання їй моральної шкоди.

В даному випадку позивачкою не доведено жодного із необхідних елементів цивільно-правової відповідальності, не надано обґрунтування та не мотивовано, у чому полягає протиправна дія або бездіяльність заподіювача та причинний зв`язок між протиправними діяннями та наслідками.

26.03.2020 року представником відповідача Головного управління національної поліції в Черкаській області Корнієнко О.В. до суду подано доповнення до відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому остання вказує, що згідно постанови КМУ від 16.09.2015 року №730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ», територіальний орган Міністерства внутрішніх справ України Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області перебуває в стадії припинення.

07.11.2015 року набрав чинності Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 року № 580-VIII.

На виконання зазначених вище нормативних актів, 07.11.2015 року реєстраційною службою Черкаського міського управління юстиції Черкаської області проведено реєстраційну дію «Державна реєстрація новоутвореної шляхом заснування юридичної особи Головне управління Національної поліції в Черкаській області».

Головне управління Національної поліції в Черкаській області не являється правонаступником Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області.

Наказом МВС України від 06.11.2015 року №1388 «Про організаційно-штатні питання» визнано такими, що втратили чинність, штати органів, підрозділів, закладів, установ та підприємств МВС України згідно з Переліком змін у і штатах МВС. Згідно витягу з Переліку змін у штатах МВС в УМВС України в Черкаській області скасовуються всі штати, скорочуються всі посади.

Відповідно до наказу МВС від 06.11.2015 року № 1388, скасовані штати органів, підрозділів, закладів, установ та підприємств МВС України, в тому числі і всі посади в УМВС України в Черкаській області.

В штатах новоутвореного органу Головного управління Національної поліції в Черкаській області, з моменту заснування - 07.11.2015 року, підрозділ Управління захисту економіки в Черкаській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України не значився.

Підрозділ Управління захисту економіки в Черкаській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України це новостворений підрозділ, який відповідно до «Положення про Управління захисту економіки в Черкаській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України», яке затверджено наказом Департаменту захисту економіки Національної поліції України від 16.11.2015 року № 3 підпорядковується Департаменту захисту економіки Національній поліції України

В свою чергу Департамент захисту економіки Національної поліції України утворений Постановою Кабінету Міністрів України від 13.10.2015 року № 830 «Про утворення територіального органу Національної поліції» та наказом Голови Національної поліції України Деканоідзе X. від 07.11.2015 року № 81 затверджено «Положення про Департамент захисту економіки Національної поліції України», в якому визначено напрями його діяльності, повноваження, структуру, відповідно до якої Департамент захисту економіки Національної поліції України є міжрегіональним територіальним органом у складі кримінальної поліції Національної поліції України.

Тобто, Головне управління національної поліції в Черкаській області не має жодного відношення до протоколу про адміністративне правопорушення № ГР306231 від 20.09.2020 року, який складено співробітниками Управління захисту економіки в Черкаській області Департаменту захисту економіки національної поліції України.

Таким чином, посилання позивачки ОСОБА_1 на те, що Головне управління національної поліції в Черкаській області своїми протиправними діями завдало їй моральної шкоди в розмірі 100 000 грн., не відповідають дійсності.

30.03.2020 року представником відповідача Головного управління національної поліції в Черкаській області було подано до суду аналогічне доповнення до відзиву на позов ОСОБА_1 .

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 07.05.2020 року, за клопотанням позивачки ОСОБА_1 , Головне управління національної поліції в Черкаській області було виключено зі списку відповідачів у справі; залучено до участі розгляді справи в якості співвідповідача Національну поліцію України, в особі ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України.

27.05.2020 року позивачкою ОСОБА_1 подано до суду уточнену позовну заяву до відповідачів Національної поліції України, в особі ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України, прокуратура Черкаської області, Державної казначейської служби України, в якій остання просить стягнути із Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на її користь 100 000 грн. моральної шкоди, в зв`язку з протиправними діями Національної поліції України, в особі ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України.

28.05.2020 року представником відповідача Національної поліції України, в особі ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України Лапко О.В. подавно відзив на позовну заяву ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, в якому останній просить відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 в зв`язку з його безпідставністю. Також вказує, що передбачені статтею 1176 ЦК України та Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури та суду» підстави для відшкодування позивачці моральної шкоди відсутні. Позивачка ОСОБА_1 , вважаючи складення протоколу про начебто скоєння нею корупційного діяння є та процесуальна дія, що, порушила її право на гідність, передбачене статтями 21, 28 Конституції України, та вказуючи, що вона зазнала переживань, психологічної втоми, дискредитації серед знайомих та колег, не наводить та не надає до позову жодного доказу на підтвердження своїх моральних страждань (медичних довідок, довідок психолога, показів осіб, які б підтвердили порушення її душевного спокою, тощо), а також не наводить жодних доказів, в чому саме полягає порушення її права на гідність.

Відповідно до ст. ст. 283, 284 КУпАП, складання протоколу про адміністративне правопорушення не є притягненням особи до адміністративної відповідальності, оскільки таке притягнення відбувається шляхом прийняття судом відповідної постанови, безпосереднього накладання стягнення.

Тому, протокол про адміністративне правопорушення, складений відносно позивачки ОСОБА_1 , не передбачав для неї негативних наслідків, такі наслідки могли настати лише за результатами розгляду за вказаними протоколами адміністративної справи в суді та винесення рішення про притягнення її до адміністративної відповідальності.

Законодавець покладає обов`язок доведення перед судом заподіяння цієї шкоди у відповідності до вимог статей 10, 60 ЦК України саме на позивача.

Однак позов про відшкодування шкоди в порядку, передбаченому ч. 6 статті 1176 ЦК України, позивачка ОСОБА_1 не подавала, протиправність дій працівників управління захисту економіки в Черкаській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України в установленому порядку не оскаржила.

За таких підстав вважає, що позивачкою ОСОБА_1 не доведено наявність моральної шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, а також не надано належних та допустимих доказів заподіяння позивачці моральної шкоди.

23.06.2020 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України, в особі ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України, прокуратури Черкаської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди направлено до Придніпровського районного суду м. Черкаси за підсудністю.

21.07.2020 року дана цивільна справа надійшла до Придніпровського районного суду м. Черкаси та згідно автоматизованого розподілу передана судді Скляренко В.М.

Ухвалою від 23.01.2020 року суддею Придніпровського районного суду м. Черкаси Скляренко В.М. прийнято до свого провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України, в особі ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України, прокуратури Черкаської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди та визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено підготовче судове засідання.

18.08.2020 року представником відповідача прокуратури Черкаської області поданий до суду відзив на позов, в якому останній просить відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, з підстав, вказаних в аналогічному відзиві на позов, наданому суду представником прокуратури Черкаської області 18.03.2020 року.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20.10.2020 року підготовче провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України в особі ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України, прокуратури Черкаської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди було закрите та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Демчик В.І. позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 просив відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 в зв`язку з його безпідставністю.

Заслухавши пояснення позивачки ОСОБА_1 , її представника адвоката Демчика В.І., дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

В судовому засіданні вставлено, що 20.09.2018 року старшим оперуповноваженим Управління захисту економіки в Черкаській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України відносно позивачки ОСОБА_1 був складний протокол №ГР 306231 про адміністративне правопорушення, пов`язане із корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 25 Закону України «Про запобігання корупції», згідно якого ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді головного спеціаліста відділу культурно-мистецької, методично-освітньої та організаційної роботи Управління культури та взаємозв`язків з громадськістю Черкаської ОДА, будучи відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, в порушення вимог ст. 25 Закону України «Про запобігання корупції», порушила встановлені законом обмеження щодо зайняття іншою оплачуваною діяльністю, а саме займала посаду інспектора кадрів КП «Черкасиоблкіно» Черкаської обласної ради, тобто порушила обмеження щодо сумісництва (а.с. 6-9).

Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 19.03.2019 року у справі №712/11606/19 провадження по справі відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 1 ст. 172-4 КУпАП закрите у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, Вказана постанова набрала законної сили 02.04.2019 року (а.с. 3-4).

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми права, відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

Частиною першою статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені частиною сьомою статті 1176 ЦК України.

Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою у випадках вчинення незаконних дій, перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

На підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

У статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що в наведених у статті цього Закону випадках громадянинові відшкодовується, зокрема, моральна шкода.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частини п`ята, шоста статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Звернувшись з цим позовом до суду, позивачка зазначає, що старший оперповноважений Управління захисту економіки в Черкаській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України протиправно склав відносно неї протокол про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою ст. 172-4 КУпАП, чим їй було завдано суттєвих моральних страждань, що принизило її честь, гідність та ділову репутацію та призвело до порушення її нормальних життєвих та професійних зв`язків. При цьому, позивачка ОСОБА_1 до адміністративної відповідності притягнута не була.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

За загальним правилом, підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

Застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Як роз`яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача; г) вина.

Згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року (з наступними змінами), відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Позивачка ОСОБА_1 не надала належних та допустимих доказів незаконності дій відповідачів, оскільки жодного адміністративного стягнення, передбаченого КУпАП, до неї застосовано не було, а складання протоколу про адміністративне правопорушення не є притягненням особи до адміністративної відповідальності, так як відповідно до статей 283, 284 КУпАП таке питання може бути вирішено лише судом.

Сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії чи бездіяльність відповідачів заподіяли позивачці моральної шкоди.

Крім того, позивачкою ОСОБА_1 не надано доказів і того, що дії працівників Управління захисту економіки в Черкаській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України по складенню протоколу про притягнення її до адміністративної відповідальності були незаконними, що могло б бути, передбаченою ст. 1174 ЦК України підставою для відшкодування їй, заподіяної такими діями, шкоди. Тому, в даному випадку, не підлягають до застосування положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», оскільки відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосувати адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства.

До позивачки ОСОБА_1 не було застосовано судом жодного, передбаченого КУпАП, адміністративного стягнення, а складений працівником Управління захисту економіки в Черкаській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України протокол про адміністративне правопорушення не є актом який встановлює, змінює чи скасовує норми права у відповідній сфері відносин, або породжує права і обов`язки для позивачки.

Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення є лише фіксацією порушення, яке виявлено працівником Управління захисту економіки в Черкаській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України, та відповідно до статті 251 Кодексу України про адміністративне правопорушення є одним із джерел доказів та підставою для подальшого провадження у справі та підлягає оцінці при розгляді уповноваженою особою справи про адміністративне правопорушення.

Складення співробітником Управління захисту економіки в Черкаській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, який не потягнув за собою притягнення особи до адміністративної відповідальності, оскільки викладені в ньому факти не знайшли свого підтвердження, безпосередньо не свідчить про неправомірність дій співробітника управління захисту економіки в Черкаській області Департаменту захисту економіки Національної поліції України при їх складанні.

Самою ж позивачкою ОСОБА_1 не доведено належними доказами незаконності рішень, дій чи бездіяльності працівників поліції та прокуратури, якими їй було б заподіяно шкоду, що є підставою для її відшкодування, отже відсутні правові підстави для задоволення позову.

А тому, з урахуванням викладеного, доказів, якими обґрунтовується даний позов, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до Національної поліції України, в особі ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України, прокуратури Черкаської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

Аналогічні висновки викладені і в постанові Верховного Суду від 21.10.2020 року у справі №312/2621/18.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією Украни, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 77-84, 141, 259, 263- 265, 268, 270 ЦПК України, ст. 16, 23, 1167, 1173, 1174, 1176 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», суд,

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Національної поліції України, в особі ліквідаційної комісії Департаменту захисту економіки Національної поліції України, прокуратури Черкаської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду на протязі тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Повний текст судового рішення складений 01.03.2021 року.

Головуючий: В.М. Скляренко