Головуючий у І інстанції Хацько Н.О. Єдиний унікальний номер 242/6112/19
Номер провадження 22-ц/804/352/21
Доповідач Барков В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2021 року м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд в складі:

головуючого судді Баркова В.М.,

суддів Лопатіної М.Ю.,

Принцевської В.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в місті Маріуполі апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Горлівське АТП» на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 04 листопада 2020 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Горлівське АТП» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС», про відшкодування майнової шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2019 року позивач ТОВ «Горлівське АТП» звернулось до суду із позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 , посилаючись на те, що 17 жовтня 2018 року о 08 год. 15 хв. у Покровському районі на 407 км автошляху Знам`янка-Луганськ-Ізварине відповідач, керуючи автомобілем «Mazda 6», державний номер НОМЕР_1 , зіткнувся з автобусом «БАЗ», державний номер НОМЕР_2 , який належить на праві власності ТОВ «Горлівське АТП». Постановою Селидівського міського суду Донецької області від 11 грудня 2018 року ОСОБА_1 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у АТ «СГ «ТАС», яке відшкодувало матеріальну шкоду в розмірі 30 663 грн. 42 коп. Однак, оскільки вартість відновлювального ремонту становить 51 456 грн. 57 коп., позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 фактичні втрати в сумі 20 793 грн. 15 коп., витрати на проведення авто-товарознавчого дослідження та складання звіту про оцінку вартості матеріального збитку у сумі 1 700 грн. та витрати на професійну правничу допомогу.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 04 листопада 2020 року в задоволенні позовних вимог ТОВ «Горлівське АТП» було відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ТОВ «Горлівське АТП» подало апеляційну скаргу в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухваленого рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення від 04 листопада 2020 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги товариства задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що товариство для відновлення свого майнового стану має право вимагати від відповідача стягнення різниці між отриманим страховим відшкодуванням та вартістю відновлюваного ремонту автобусу в розмірі 20 793 грн. 15 коп. про що суду були надані відповідні докази, зокрема звіт про оцінку вартості матеріального збитку № 10/06.12.18 від 17 грудня 2018 року, який не суперечить зібраним у справі доказам, відповідає вимогам закону та який суд безпідставно відхилив.

Відзивів на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч.ч. 1, 3 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.

У відповідності з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що постановою Селидівського міського суду Донецької області від 11 грудня 2018 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

З постанови вбачається, що ОСОБА_1 17 жовтня 2018 року о 08 годині 15 хвилини у Покровському районі на 407 км. автошляху Знам`янка-Луганськ-Ізварине, керуючи транспортним засобом Мазда 6, державний номер НОМЕР_1 , не обравши безпечну швидкість руху та безпечну дистанцію зіткнувся з автобусом БАЗ, державний номер НОМЕР_2 , який рухався попереду, чим порушив вимоги п.п. 12.1, 12.3, 13.1 ПДР України. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження (а.с. 9-10).

Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована АТ «Страхова група «ТАС» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів АМ 5942455 від 04.04.2018 року. Сума страхового ліміту за шкоду заподіяну майну складає 100 000 грн. (а.с. 76).

Відповідачем ОСОБА_1 згідно ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» надіслано повідомлення до ПрАТ «Страхова група «ТАС» про дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 17 жовтня 2018 року (а.с. 77).

Відповідно до звіту ФОП « ОСОБА_2 » № 10/06.12.18 від 17 грудня 2018 року про оцінку вартості матеріального збитку, була визначена вартість відновлювального ремонту автобусу «БАЗ А079.19», державний номер НОМЕР_2 , який належить ТОВ «Горлівське АТП», яка з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових, які підлягають заміні склала 30 663 грн., а також визначена вартість відновлювального ремонту без урахування значення коефіцієнту фізичного зносу яка складає 51 456 грн. 57 коп. (а.с. 11-35).

Листом № 2090 від 13 лютого 2019 року ПрАТ «Страхова група «ТАС» погодило суму страхового відшкодування у сумі 30 663 грн. 42 коп. (а.с. 37) та сплатило її 26 лютого 2019 року (а.с. 39).

01 березня 2018 року ТОВ «Горлівське АТП» та ТОВ «Торгова група «Прайд» уклали договір підряду № 2/03 про здійснення ремонтних робіт транспортних засобів замовника (а.с. 87-90).

З акту надання послуг № 120 від 28 січня 2019 року вбачається, що вартість ремонту автобуса БАЗ А079.19 кузов НОМЕР_3 по рахунку № 1035-Р від 19 листопада 2018 року склала 298 500 грн. (а.с. 91, 92-93), які позивач сплатив платіжними дорученнями № 2740 та № 850 від 23 листопада 2018 року, № 2803 та № 922 від 25 січня 2019 року (а.с. 94-97).

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової авто-товарознавчої експертизи № 1932-1934 від 02 червня 2020 року ринкова вартість автобусу «БАЗ А079.19», реєстраційний номер НОМЕР_2 , станом на дату оцінку 12 травня 2020 року зі строком експлуатації станом на момент дорожньо-транспортної пригоди становить 451 878 грн. 05 коп. Вартість матеріального збитку (шкоди), що завдана власнику транспортного засобу автобусу марки «БАЗ А079.19» та вартість ремонтно-відновлювальних робіт не визначено (а.с. 132-144).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів які б давали суду підстави встановити реальний розмір збитків спричинених дорожньо-транспортною пригодою, оскільки надані докази містять інформацію лише щодо ремонту та його вартості в цілому по транспортному засобу, а не вартість заміни вузлів та агрегатів, які було пошкоджено внаслідок ДТП та пов`язані з цим роботи з проведення відновлювального ремонту та їх вартість.

З таким висновком не можна не погодитись.

Частиною першою статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП.

При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові ВС від 22 січня 2019 року за № 676/518/17.

Крім того, ВС у своїй постанові від 13 листопада 2019 року по справі № 367/5577/16-ц вказав: «Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України щодо відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

У постанові Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.»

Враховуючи наведене, позивач мав довести у суді фактичні витрати, яких він зазнав у зв`язку із відновленням пошкодженого автобусу, а відтак доводи апеляційної скарги про те, що вартість ремонту транспортного засобу позивача визначена у звіті № 10/06.12.18 від 17 грудня 2018 року і складає 51 456 грн. 57 коп. є безпідставними, оскільки ця вартість не є його фактичними витратами, а використовувалась суб`єктом оціночної діяльності для визначення вартості матеріального збитку з врахуванням фізичного зносу транспортного засобу.

Як вбачається з матеріалів справи, акти надання послуг з ремонту автобуса БАЗ А079.19 від 19 та 23 листопада 2018, 28 січня 2019 року підтверджують об`єм виконаних ремонтних робіт за певний період, однак ніяким чином не вказують на фактичну суму проведеного відновлюваного ремонту транспортного засобу після ДТП, яка відбулась 17 жовтня 2018 року.

Частиною третьою статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Встановивши, що зібрані у справі докази не підтверджують той факт, що витрати з відновлюваного ремонту автобуса БАЗ А079.19 склали 20 793,15 грн, суд першої інстанції правильно зробив висновок про відсутність правових підстав для задоволення вимог у цій частині позовної заяви.

Доводи апеляційної скарги по суті зводяться до переоцінки зібраних у справі доказів, які суд першої інстанції дослідив у повному обсязі.

Порушень норм процесуального права, які давали б підстави для скасування рішення суду, колегією суддів не установлено.

Таким чином, колегія суддів вважає, що судове рішення ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі заявника доводи не відносяться до тих підстав, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення відносно скасування оскарженого рішення, і на висновки суду не впливають, тому в її задоволенні належить відмовити на підставі статті 375 ЦПК України.

Керуючись ст. 374, 367, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Горлівське АТП» - залишити без задоволення.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 04 листопада 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 09 березня 2021 року.

Судді В. М. Барков

М. Ю. Лопатіна

В. П. Принцевська