Номер справи 220/2107/20
Номер провадження № 2/220/121/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2021 року смт. Велика Новосілка Донецької області

Великоновосілківський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді - Яненко Г.М.,

при секретарі - Демішеві А.О.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, а саме, двох бортових причепів до вантажних автомобілів.

Вимоги позивача мотивовано тим, що при вирішенні спору про поділ майна заявленого ОСОБА_2 у справі №237/5064/13-ц, не були прийняті до уваги її зустрічні вимоги, про що вона дізналась лише після постановлення остаточного рішення.

23 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернулась із заявою про збільшення позовних вимог, додавши до переліку майна, яке підлягає розподілу:

4 вантажних автомобіля,

3 земельних ділянки, дві з яких знаходяться у м. Курахове Донецької області, тобто за межами юрисдикції Великоновосілківського районного суду Донецької області,

2 легкових автомобіля.

Ухвалою суду від 24.02.2021 року заява ОСОБА_1 про збільшення (уточнення) позовних вимог була повернута позивачу. Ухвала не оскаржена і не скасована, від-так набрала законної сили.

У своєму відзиві, відповідач проти позову заперечив, посилаючись на те, що спірне майно було відчужене ще в період шлюбу та заявив про застосування строку позовної давності. Клопотав про розгляд справи без його участі.

08 липня 2021 року позивач подала письмову заяву про можливість розгляду справи без її участі, на задоволенні її позовних вимог наполягала.

При даних обставинах суд прийшов до висновку про можливість вирішення справи за наявними документами.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлено:

27.10.2001 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб.

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 25.03.2011 року між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 шлюб розірвано(а.с. 10).

За твердженням позивача, і не заперечено відповідачем, в період шлюбу, на підставі договорів купівлі-продажу від 14 березня 2003 рокуподружжям було придбано 2 причепи до вантажних автомобілів, про поділ яких і просить позивачка.

На запит суду, за клопотанням позивача, ТСЦ МВС надано відповідь № 1445 від 19 червня 2021 року, згідно з якою на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровані: причеп бортовий синього кольору 1988 року випуску, марки ГКБ-8350, номер шасі НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , номер техпаспорта НОМЕР_3 придбаного за договором купівлі - продажу від 14 березня 2003 року; причеп бортовий синього кольору 1988 року випуску, марки ГКБ-8350, номер шасі НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , номер техпаспорта НОМЕР_3 придбаного за договором купівлі - продажу від 14 березня 2003 року.

Вказана інформація спростовує твердження відповідача про відчуження спірного майна в період шлюбу.

Дане майно придбане в період існування зареєстрованого шлюбу між сторонами, позивачкою та відповідачем не заявлено щодо придбання даних причепів одним із подружжя особисто, відтак вказані причепи є спільним майном подружжя на підставі ст. 60 СК України.

Оціночної вартості даних причепів сторонами не надано та не заявлено про проведення оцінки, відтак їхню вартість слід вважати рівноцінною.

Норми СК України у ст. ст. 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя щодо належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

Зокрема, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями:

1) час набуття майна;

2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною першою статті 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «…..майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».

Норма ч. 3 ст. 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (частина перша статті 68 СК України). Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).

Таким чином правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї.

Враховуючи вищенаведене, суд на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, приходить до переконання, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають до задоволення.

Щодо застосування строку позовної давності слід зазначити наступне:

15 травня 2012 року ОСОБА_2 звернувся в Мар`їнський районний суд Донецької області із позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна, набутого під час шлюбу (справа № 237/5064/13-ц). У цій справі, 12.10.2012 року ОСОБА_1 звернулась із зустрічною позовною заявою.

Ухвалою Мар`їнського районного суду Донецької області від 02.08.2013 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ іншого майна подружжя залишено без розгляду в зв`язку з повторною неявкою позивача в судове засідання (а.с. 30).

Ухвалою суду від 20 червня 2014 року у справі призначено експертизу, розгляд справи зупинено до отримання висновку експертної установи.

Через тривалу перерву в роботі суду (початок проведення АТО) в 2014 році, справу для проведення експертизи не направлено та після відновлення роботи суду справу призначено до розгляду.

За змістом рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 19.03.2019 року у справі № 237/5064/13-ц, 12.12.2016 року від ОСОБА_1 до суду надійшли уточнення до зустрічної позовної заяви про поділ майна, яке є спільною власністю подружжя. Проте оскільки ОСОБА_1 подано уточнення до зустрічної позовної заяви після залишення зустрічного позову без розгляду, то суд не приймає їх до уваги при розгляді справи по суті.

За відсутності процесуального документа щодо вирішення її клопотання про уточнення зустрічної позовної заяви, ОСОБА_1 добросовісно вважала прийнятими її зустрічні вимоги, аж до постановлення судового рішення 19 березня 2019 року.

Главою 19 ЦК України визначено поняття та порядок застосування строків позовної давності. Пропуск строків позовної давності без поважних причин є наслідком відмови у задоволенні позову та неможливості відновити своє порушене право в суді.

Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлена загальна позовна давність у три роки. Разом із тим для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Чатиною 2 ст. 72 СК України визначено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки.

В порядку ст. 264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Як зазначалось вище, ОСОБА_1 зверталася до суду з зустрічними позовними заявами неодноразово, востаннє 12.12.2016 року. Питання щодо її відхилення було розглянуто лише під час постановлення судового рішення 19 березня 2019 року, яке було змінено і набрало законної сили 03 липня 2019 року.

Наведені обставини свідчать про переривання строку позовної давності, та початок його перебігу заново з дати набрання судовим рішенням законної сили 03 липня 2019 року. Тобто, станом на дату звернення із позовною заявою 31 грудня 2020 року, встановлений законом трирічний строк позовної давності не закінчився, а тому, підстяв для застосування наслідків його спливу у суду немає.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути суму судового збору, сплаченого за звернення до суду з даною позовною заявою, на користь позивачки

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 82, 141, 247, 258, 259, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.

Визнати причеп бортовий синього кольору 1988 року випуску, марки ГКБ-8350, номер шасі НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , номер техпаспорта НОМЕР_3 придбаного за договором купівлі - продажу від 14 березня 2003 року, причеп бортовий синього кольору 1988 року випуску, марки ГКБ-8350, номер шасі НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , номер техпаспорта НОМЕР_3 придбаного за договором купівлі - продажу від 14 березня 2003 року спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) право власності на причеп бортовий синього кольору, 1988 року випуску, марки ГКБ-8350, номер шасі НОМЕР_1 , державний номер НОМЕР_2 , номер техпаспорта НОМЕР_3 , придбаного за договором купівлі - продажу від 14 березня 2003 року, як на частку в спільному майні подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_2 , ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) право власності на причеп бортовий синього кольору 1988 року випуску, марки ГКБ-8350, номер шасі НОМЕР_6 , державний номер НОМЕР_7 , номер техпаспорта НОМЕР_8 придбаного за договором купівлі - продажу від 14 березня 2003 року, як на частку в спільному майні подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду через Великоновосілківський районний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення: 14 липня 2021 року.

Суддя Яненко Г.М.