КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2021 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 359/1253/21

провадження номер: 22-ц/824/6443/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

за участю секретаря - Орел П.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Черняк Олени Олегівни на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 лютого 2021 року у складі судді Чирки С.С., у справі за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Кантрі-Хаус» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно та припинення права власності,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2021 року представник Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Кантрі-Хаус» (далі - ОСББ «Кантрі-Хаус») - адвокат Бойко Г.Є. подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просила:

- накласти арешт на нежитлове приміщення - адміністративний будинок (ЖЕК), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 08, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонити будь-яким органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зокрема Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вчиняти будь-які реєстраційні дії у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відносно такого майна: нежитлове приміщення - адміністративний будинок (ЖЕК), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 08, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вчиняти будь-які дії, пов`язані з відчуженням або передачею у заставу, оренду нежитлового приміщення -адміністративний будинок (ЖЕК), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 08, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вчиняти будь-які дії щодо обмеження доступу ОСББ «Кантрі-Хаус», його представників та співробітників до майна.

Заява про забезпечення позову мотивована тим, позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просив: визнати недійсними свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серія та номер: 35767465, 35775193, 35778271 , видані 01 квітня 2015 року Реєстраційною службою Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області; припинити право власті на об`єкт нерухомого майна: нежитлове приміщення - адміністративний будинок (ЖЕК), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 08, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке перебуває у володінні ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Вказує, що 01 квітня 2015 року Реєстраційною службою Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області відповідачам видано свідоцтва про право власності на нерухоме майно: нежитлове приміщення - адміністративний будинок (ЖЕК), який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Того ж дня на підставі зазначених свідоцтв було проведено державну реєстрацію права власності за відповідачами в рівних частинах по 1/3. Зазначає, що вказаний адміністративний будинок є спільним майном ОСББ «Кантрі-Хаус» і належить на праві спільної сумісної власності власникам квартир ЖК «Кантрі-Хаус», а тому він не може бути самостійним об`єктом права приватної власності. Вказує, що відповідачі мають намір відчужити вказаний об`єкт нерухомого майна у власність інших осіб, що підтверджується оголошеннями, які були неодноразово розміщені на веб-сайті «OLX.UA», а тому вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може унеможливити ефективний захист і поновлення порушених прав та інтересів позивача, а також виконання майбутнього рішення суду у разі задоволення позову.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 лютого 2021 року заяву ОСББ «Кантрі-Хаус» про забезпечення позову задоволено частково.

Накладено арешт на нежитлове приміщення - адміністративний будинок (ЖЕК), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 08, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Заборонено будь-яким органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зокрема Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», вчиняти будь-які реєстраційні дії у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відносно такого майна: нежитлове приміщення - адміністративний будинок (ЖЕК), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 08, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Заборонено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вчиняти будь-які дії, пов`язані з відчуження або передачею у заставу, оренду нежитлового приміщення - адміністративний будинок (ЖЕК), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 08, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У задоволенні вимог в іншій частині заяви відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Черняк О.О. подала апеляційну скаргу, у якій просить її скасувати, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем, у порушення вимог ст.151 ЦПК України, не зазначено предмет та ціну позову. Доводи заяви щодо необхідності обмеження права власності відповідачів шляхом накладення арешту є хибними, а посилання на те, що під час будівництва спірного об`єкту були використані інвестиційні кошти членів кооперативу нічим не підтверджені, що спростовується кооперативною угодою №16-01/2013 про сплату пайового внеску та довідкою №60/1 від 25 березня 2015 року. Вказує, що ціна позову не визначена, позивач відповідно до п.6 ч.1 ст.151 ЦПК України не зазначив пропозиції щодо зустрічного забезпечення та самостійно визначив, що він не підпадає під критерії, визначені ч.3 ст. 154 ЦПК України. При цьому позивач наполягав на обмеженні права власності не лише шляхом арешту, а й шляхом заборони оренди, що може завдати відповідачам значних збитків. Однак суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув. Вказує, що відповідач ОСОБА_1 наполягатиме на забезпеченні відшкодування його збитків, які можуть бути спричинені забезпеченням позову шляхом внесення позивачем на депозитний рахунок суду коштів у розмірі 30 000 грн 00 коп., з метою покриття судових витрат ОСОБА_1 на правову допомогу, судовий збір та проїзд.

Представник ОСББ «Кантрі-Хаус» - адвокат Бойко Г.Є. подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні скарги, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на її законність, обґрунтованість та відповідність заяви про забезпечення позову вимогам ст.151 ЦПК України.

У запереченнях на відзив на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 наполягає на тому, що триваюча заборона потенційної здачі власності в оренду на невизначений час судового розгляду, може спричинити значні матеріальні збитки, що не є співмірним вимогам, зазначеним у позові.

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, врахувавши доводи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що з наведених у заяві фактів та обґрунтувань убачається, що предмет позову та заявлені позивачем заходи забезпечення позову, є взаємопов`язаними з предметом спору. Накладення арешту на спірне нежитлове приміщення, заборона вчиняти будь-які реєстраційні дії, пов`язані з відчуження його іншим особам та передавати це нежитлове приміщення у заставу чи оренду. є співмірними заходами забезпечення позову, які відповідають змісту заявлених позовних вимог. Також суд зазначив, що відповідачам належить на праві власності по 1/3 частки спірного нежитлового приміщення, в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відсутні записи про арешт вказаного майна, у зв`язку з чим відповідачі можуть в будь-який час його відчужити. Тому суд дійшов висновку, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно унеможливити виконання рішення суду та задоволення позову в цілому, а також ускладнити ефективний захист прав позивача.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними й такими, що відповідають обставинам справи й вимогам закону.

Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктами 1, 2 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, забороною вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст.150 ЦПК України).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 183/5864/17-ц (провадження № 61-38692св18).

У постанові від 05 лютого 2020 року справі № 490/3925/19 (провадження № 61-13546св19) Верховний Суд дійшов висновків, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, розтратити його, продати або знецінити і, що такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

Також Верховний Суд у постанові від 20 травня 2020 року у справі № 640/13156/18 (провадження № 61-7314св19) зробив правовий висновок, що обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер. Під час оцінки такої співмірності суду необхідно враховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів. При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З матеріалів справи вбачається, що у лютому 2021 року ОСББ «Кантрі-Хаус» звернулось до суду першої інстанції з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , у якому просило: визнати недійсними свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серія та номер: 35767465, 35775193, 35778271 , видані 01 квітня 2015 року Реєстраційною службою Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області; припинити право власті на об`єкт нерухомого майна: нежитлове приміщення - адміністративний будинок (ЖЕК), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 08, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке перебуває у володінні ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

При цьому позивач зазначав, що спірне нежитлове приміщення - адміністративний будинок (ЖЕК), на яке відповідачам було видано свідоцтва про право власності, є допоміжним приміщенням багатоквартирних будинків житлового комплексу « Кантрі -Хаус », у якому створено ОСББ, а тому належить на праві спільної сумісної власності власникам квартир житлового комплексу « Кантрі - Хаус », у зв`язку з чим не може бути самостійним об`єктом права приватної власності.

Тобто, між сторонами виник спір щодо законності набуття відповідачами права власності на нежитлове приміщення - адміністративний будинок (ЖЕК), який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки позивач оспорює свідоцтва, на підставі яких відповідачам на праві приватної власності належить вказаний об`єкт нерухомого майна, який позивач вважає об`єктом права спільної сумісної власності власників квартир житлового комплексу « Кантрі-Хаус ».

В обгрунтування доводів заяви про забезпечення позову представник позивач зазначає, що відповідачі мають намір відчужити вказаний об`єкт нерухомого майна у власність інших осіб, що підтверджується оголошеннями, які були неодноразово розміщені на веб-сайті «OLX.UA», а тому вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може унеможливити ефективний захист і поновлення порушених прав та інтересів позивача, а також виконання майбутнього рішення суду у разі задоволення позову.

Отже, враховуючи, що між сторонами існує спір щодо законності набуття відповідачами права власності на спірне нежитлове приміщення, види забезпечення позову є співмірними позовним вимогам, а також приймаючи до уваги, що існує обґрунтоване припущення невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доцільність вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне нежитлове приміщення, заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії, пов`язані з відчуження його іншим особам та передавати це нежитлове приміщення у заставу чи оренду.

Отже представником позивача у заяві наведені як причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, так і обгрунтовано необхідність їх вжиття, враховуючи співмірність заходу забезпечення заявленим вимогам, з огляду на те, що апеляційний суд погоджується з висновком суду про часткове задоволення заяви про забезпечення позову, що відповідає вимогам закону.

При цьому колегія судів враховує, що застосування обраних заявником заходів забезпечення позову направлено, насамперед, на забезпечення дійсної ефективності судового захисту та упередження можливості додаткового порушення прав та законних інтересів позивача. Застосування таких заходів забезпечення позову не порушує прав та охоронюваних законом інтересів інших осіб.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне нежитлове приміщення, заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії, пов`язані з відчуження його іншим особам та передавати це нежитлове приміщення у заставу чи оренду.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано, що у заяві про забезпечення позову відсутні пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення позову і таке зустрічне забезпечення не було застосовано судом першої інстанції, не заслуговують на увагу з таких підстав.

Відповідно до ч.ч.1, 2, п.1 ч.3, ч.6 ст.154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову. Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові. Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання.

Таким чином, заявник не позбавлений права подати клопотання про зустрічне забезпечення після застосування судом заходів забезпечення позову. Відсутність зустрічного забезпечення на час подання заяви про забезпечення позову, не є перешкодою для забезпечення позову, якщо для цього існують правові підстави. Натомість ненадання зустрічного забезпечення на вимогу суду є підставою для скасування ухвали про забезпечення позову.

Крім цього, суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення за наявності одночасно таких підстав: 1) якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України; 2) якщо позивач не має майна, що знаходиться на території України.

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Черняк О.О. не надала доказів одночасного існування зазначених підстав на час постановлення оскаржуваної ухвали суду.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі №369/13647/17 (провадження № 61-37988св18).

Посилання в апеляційній скарзі на те, що застосовані заходи забезпечення позову завдадуть відповідачу значних збитків, не заслуговують на увагу, оскільки будь-яких доказів зазначеному не надано, а ч.6 ст.81 ЦПК України забороняє здійснювати доказування через припущення, тобто твердження, які самі по собі потребують доведення.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд постановив оскаржувану ухвалу без повідомлення учасників справи, не приймаються апеляційним судом до уваги з таких підстав.

Частинами 1, 3, 4 ст.153 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду). Суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

Отже, зазначеною нормою закону передбачено розгляд заяви про забезпечення позову без повідомлення учасників справи, що не є порушенням їх процесуальних прав.

Такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 363/2197/17 (провадження № 61-15477ск19).

Крім того, у постанові від 19 травня 2020 року у справі № 504/1028/16-ц (провадження № 61-46750св18) Верховний Суд дійшов висновку, що «метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Тому саме для досягнення вказаної мети учасники справи, в першу чергу відповідач, не повідомляються судом про розгляд заяви про забезпечення позову, адже тільки так може бути забезпечене реальне виконання рішення суду чи ефективне запобігання можливим зловживанням з боку відповідача».

Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення судом норм процесуального права, на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому цю ухвалу відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Що стосується прохання представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Черняк О.О. про стягнення з позивача на користь ОСОБА_1 судових витрат, що складаються з витрат на правову допомогу у розмірі 4 000 грн 00 коп та судового збору у розмірі 454 грн 00 коп., то воно задоволенню не підлягає, оскільки судом апеляційної інстанції у задоволенні апеляційної скарги представника відповідача - адвоката Черняк О.О. відмовлено.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Черняк Олени Олегівни - залишити без задоволення.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: