Провадження № 2/127/3392/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2021 рокумісто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Волошина С.В.,

за участі секретаря судового засідання Волхової М.А.,

представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

представника відповідача Вінницького кооперативного інституту Вінницької обласної спілки споживчих товариств Укркоопспілка Слободян Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, в залі суду в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вінницького кооперативного інституту Вінницької обласної спілки споживчих товариств Укркоопспілка про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до Вінницького кооперативного інституту Вінницької обласної спілки споживчих товариств Укркоопспілка про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогул. Свій позов мотивувала тим, що з 25.05.1994 року її було прийнято на роботу у Вінницький кооперативний технікум Облспоживспілки, який в подальшому був реорганізований в Вінницький кооперативний коледж економіки і права. З 01.09.2017 вона працювала на посаді лаборанта кафедри харчових технологій та ресторанного обслуговування. П. 3 Наказу відповідача № 19 Р від 23.06.2020 було вирішено вивести з 01.09.2020 із штатного розпису на 2020 рік такі штатні одиниці: лаборант кафедри 4 штатні одиниці, бібліотекар 2 ї категорії 1 штатна одиниця, художній керівник 1 штатна одиниця. Наказом № 41 к від 30.06.2020 позивача було попереджено про наступне звільнення з роботи з 31.08.2020. Наказом № 54 к від 31.08.2020 позивача було звільнено з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Позивач вважає наказ № 54 к від 31.08.2020 про її звільнення незаконним, оскільки відповідачем, всупереч вимог ст. 49 2 КЗпП України, не було вжито заходів щодо її працевлаштування, зокрема не було запропоновано жодної іншої вакантної посади; всупереч вимог ст. 42 КЗпП України відповідачем не було враховано, що позивач має переважне право на залишення на роботі, зокрема, безперервно працює на одному місці з 1994 року, її робота була єдиним її джерелом існування. Позивач є одинокою і у неї немає інших працівників із самостійним заробітком; до настання пенсійного віку, при досягненні якого позивач матиме право на отримання пенсійних виплат, їй залишилось менше трьох років. Позивач вказує на те, що за змістом ст. 49 2 КЗпП України роботодавцем їй мала бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише при відсутності такої роботи інша наявна робота. З огляду на викладене вище позивач вважає своє звільнення незаконним, а тому, посилаючись, як на підставу своїх вимог на норми статей 40, 42, 49 2 КЗпП України, просила її позов задоволити.

Ухвалою суду від 07.10.2020 позовну заяву ОСОБА_1 судом прийнято до провадження, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Роз`яснено учасникам справи право на подання заяв по суті справи у визначені ухвалою суду строки. (а.с. 18 - 19).

02.11.2020 на адресу суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому представник відповідача заперечив проти задоволення позовних вимог з наступних підстав. Вінницький кооперативний інститут є приватною некомерційною організацією, за видом діяльності по КВЕД 2010: вища освіта, загальна середня освіта, професійно технічна освіта. У зв`язку зі зменшенням у 2019 2020 навчальному році контингенту студентів, кількості академічних груп і, як наслідок, скорочення фінансування, був проведений моніторинг фінансового забезпечення навчального закладу. Наказом № 19 р від 23.06.2020 поетапно виведено із штатного розпису, крім інших, 9 лаборантів кафедр. Наказом № 41 к від 30.06.2020 внесено зміни до штатного розпису Вінницького кооперативного інституту та попереджено позивача ОСОБА_1 лаборанта кафедри харчових технологій та ресторанного обслуговування фахового коледжу економіки і права ВКІ про звільнення з роботи з 31.08.2020. Одночасно позивача повідомлено, що у зв`язку з відсутністю вакантних посад та вільних робочих місць, адміністрація інституту не має можливості запропонувати їй іншу роботу з метою подальшого працевлаштування. Відповідач у відзиві зазначає, що позивач, посилаючись на порушення норм КЗпП України про переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку зі скороченням штату працівників, не зазначає, які переваги перед іншими працівниками вона мала. Згідно наданої суду трудової книжки, до якої внесені зміни про наявність освіти без відмітки кадрової служби та копії особової картки № 413, ОСОБА_1 має середню спеціальну освіту за спеціальністю товарознавство книги, яку здобула в 1984 році, навчаючись заочно у Вінницькому кооперативному технікумі. Жодних переваг ОСОБА_1 перед іншими працівниками не наведено. Представник відповідача зазначає, що оскільки вільні робочі місця (вакансії) у Вінницькому кооперативному інституті на момент звільнення були відсутні, тому дирекцією ВКІ дотримані вимоги ст. 49 КЗпП України при звільненні позивача. (а.с. 26 27).

Учасники справи правом на подання відповіді на відзив та заперечень не скористались.

Ухвалою суду від 15.02.2021 підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 04.03.2021.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 просила позов задоволити з тих же підстав, що наведено у позовній заяві. Додатково зазначила, що її довірителя ОСОБА_1 дійсно було попереджено про наступне звільнення, а по спливу строку попередження її було звільнено. Зазначила, що відповідачем проігноровано переважне право ОСОБА_1 на залишення на роботі. До пенсії позивача з дати звільнення залишалось менше ніж 3 роки. Вакантних робочих місць позивачу не запропоновано. На запитання суду відносно якого саме працівника, якого було залишено на роботі при скорочені штату працівників, ОСОБА_1 мала переважне право на залишення на роботі представник позивача не змогла зазначити таких працівників. На запитання суду які саме вакансії були на підприємстві на момент звільнення на яких позивач могла би працювати представник позивача також відповідь надати не змогла.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 просила відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що наведено у відзиві на позовну заяву, зазначила, що скорочення штату працівників торкнулось абсолютно усіх лаборантів кафедр, яких в штаті Вінницького кооперативного інституту станом на 01 липня 2020 року було 5. В штатному розписі працівників Вінницького кооперативного інституту станом на 01 вересня 2020 такі посади як лаборант кафедри відсутні взагалі. Станом на 01 вересня 2020 року будь якої вакантної посади у Вінницькому кооперативному інституті, яку б могла зайняти позивач не було, а тому позивачу по справі не могла бути запропонована жодна посада, про що свідчить представлена суду відповідачем довідка. Зазначила, що станом на 1 вересня 2020 у ВКІ були вакантними посади викладачів інституту та фахового коледжу економіки і права ВКІ, однак позивач не могла їх зайняти у зв`язку з відсутністю відповідної освіти. На дві з таких посад викладачів коледжу перевели відповідної до їхньої освіти, лаборантів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . 27.08.2020 Профспілковий комітет Вінницького кооперативного коледжу надав згоду на звільнення з роботи в тому числі і ОСОБА_1 . Вважає, що відповідачем дотримано всіх умов для звільнення позивача з підстави, що визначена п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Суд, заслухавши вступне слово представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозв`язку, приходить до наступного.

Судом встановлені наступні фактичні обставини справи та правовідносини, врегульовані нормами трудового законодавства стосовно підстав і порядку припинення трудових відносин.

Як встановлено судом з трудової книжки позивача з 25.05.1994 року позивача ОСОБА_1 було прийнято на роботу у Вінницький кооперативний технікум Облспоживспілки, який в подальшому був реорганізований в Вінницький кооперативний коледж економіки і права. З 01.09.2017 позивача було переведено на посаду лаборанта кафедри харчових технологій та ресторанного обслуговування коледжу економіки і права Вінницького кооперативного інституту (а.с. 4 5).

Наказом в.о. ректора інституту Драбовської В.А. від 23.06.2020 року № 19 Р «Про внесення змін до штатного розпису на 2020 рік, з поміж іншого вивести з 01 вересня 2020 року із штатного розпису на 2020 рік такі штатні одиниці: лаборант кафедри 4 штатні одиниці, бібліотекар 2 категорії 1 штатна одиниця, художній керівник 1 штатна одиниця. (п. 3 Наказу) (а.с. 8).

Як вбачається з Наказу від 30.06.2020 року № 41 К виконуючої обов`язки ректора інституту Драбовської В.А. «Про попередження працівників про звільнення з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України (скорочення штату працівників), у зв`язку зі зменшенням у 2019 2020 навчальному році контингенту студентів, кількості академічний груп, був проведений моніторинг фінансового забезпечення навчального закладу та аналіз доцільності складу структурних підрозділів. З метою оптимізації навчального процесу, упорядкування структурних підрозділів та раціонального використання коштів, з поміж іншого також вирішено: Провести з 01.09.2020 реорганізацію кафедр інституту, фахового коледжу економіки і права ВКІ та структурних підрозділів інституту (п. 1 Наказу); Внести зміни до штатного розпису Вінницького кооперативного інституту на 2020 рік відповідно до наказу № 19 Р від 23.06.2020 року (п. 3 Наказу); Попередити ОСОБА_1 , лаборанта кафедри харчових технологій та ресторанного обслуговування фахового коледжу економіки і права ВКІ, ОСОБА_6 , лаборанта кафедри економічної теорії, фундаментальних та соціально гуманітарних дисциплін, про їхнє наступне звільнення з роботи з 31.08.2020 року за п. 1 ст. 40 КЗпП України (скорочення штату працівників). (а.с. 9).

Пунктом 6 наведеного вище Наказу від 30.06.2020 № 41 К зобов`язано начальника відділу кадрів ОСОБА_7 довести до відома ОСОБА_1 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , що у зв`язку з відсутністю вакантних посад та вільних робочих місць адміністрація інституту не має можливості запропонувати їм іншу роботу з метою подальшого працевлаштування.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивача ОСОБА_1 було попереджено про наступне звільнення з роботи з 31.08.2020. Також ця обставина визнана представником позивача в судовому засіданні ОСОБА_9 під час надання останньою вступного слова, а тому ця обставина в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Як вбачається зі змісту штатного розпису працівників Вінницького кооперативного інституту на 2020 рік від 01 липня 2020 року, станом на вказану дату, розділ штатного розпису «підрозділ забезпечення навчального процесу» містив посади: лаборант кафедри 1 штатна одиниця (на якій згідно відповідної відмітки працювала ОСОБА_5 ) та лаборант кафедри, циклової комісії 4 штатні одиниці (на яких згідно відповідних відміток працювали ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , та ОСОБА_10 ). (а.с. 52).

Як судом встановлено з Наказу в.о. ректора інституту Драбовської В.А. від 27.08.2020 року № 54 К, лаборанта кафедри харчових технологій та ресторанного обслуговування фахового коледжу економіки і права ВКІ ОСОБА_1 вирішено звільнити з роботи з 31.08.2020 року у зв`язку із скороченням штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України. (а.с. 10).

Як вбачається з витягу з протоколу №5 засідання профспілкового комітету Вінницького кооперативного інституту від 27.08.2020 року звільненню ОСОБА_1 з займаної посади передувало надання згоди на її звільнення профспілковим комітетом Вінницького кооперативного інституту. (а.с. 31).

З огляду на викладене суд констатує, що роботодавцем, відповідачем по справі, виконано вимоги ч. 1 ст. 43 КЗпП України в частині отримання попередньої згоди первинної профспілкової організації на звільнення працівника за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Позивач вказує, що її звільнення з займаної посади проведено незаконно, з порушенням ст.ст. 42 та 49 2 КЗпП України (не враховано її переважне право на залишення на роботі, а також не запропоновано іншу роботу на тому ж підприємстві, установі, організації за відповідною професією чи спеціальністю, або інша наявна робота).

Вирішуючи спір по суті суд виходить з наступного.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Положеннями частини другої статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Розірвання трудового договору з даних підстав має проводитися з дотриманням передбаченого ст. 492 КЗпП України порядку вивільнення працівників.

Відповідно до ст. 492 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Відповідно до п. 19 Постанови пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

З аналізу наведеного слідує, що однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу запропонувати вивільнюваному працівнику роботу яку він може виконувати за відповідною професією чи спеціальністю, і лише при відсутності такої роботи інша наявна робота. З наведеного слідує, що обов`язок роботодавця запропонувати працівнику іншу роботу не є безумовним, такому обов`язку кореспондує фактична можливість пропонування роботи за відповідною професією чи спеціальністю, яку вивільнюваний працівник може виконувати в силу освіти, спеціальності, професії, практичних навичок, тощо, а у разі відсутності такої роботи, роботодавець має запропонувати будь яку іншу роботу, у разі її наявності.

Таким чином власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 492 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду, а у разі відсутності такої будь яку іншу, наявну на підприємстві, в установі, організації роботу.

Як встановлено судом зі штатного розпису працівників Вінницького кооперативного інституту на 2020 рік від 01.09.2020 року станом на вказану дату в його структурі відсутні такі посади як лаборант кафедри, чи лаборант кафедри, циклової комісії, також, в порівнянні з попереднім штатним розписом, скорочено посади бібліотекаря 2 категорії, акомпаніатора, художнього керівника, та 0,25 ставки посади секретаря ректорату, відділу. (а.с. 53 55).

З наведеного слідує, що у структурі відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, що запроваджені з метою проведення заходів направлених на зменшення витрат та підвищення рівня організації роботи, що і обумовило скорочення чисельності штату працівників.

Суд звертає увагу, що за загальними правилами лише власник чи уповноважений ним орган має право визначати чисельність, штат і структуру підприємства чи відокремленого підрозділу, а суд зобов`язаний перевірити лише чи справді мало місце скорочення чисельності та штату працівників, однак не має право обговорювати питання доцільності проведення такого скорочення.

Як вбачається зі змісту представлених відповідачем довідок, наказів та копій дипломів про вищу освіту: лаборант кафедри ОСОБА_6 відповідно до Наказу від 27.08.2020 року № 54 - К була звільнена з займаної посади на підстав п. 1 ст. 40 КЗпП України; лаборант кафедри ОСОБА_10 з 02.03.2020 по 05.07.2020 перебувала у відпустці по вагітності та пологах, а з 06.07.2020 по 21.05.2023 перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною 3 річного віку, та відносно неї діє встановлена ч. 3 ст. 184 КЗпП України заборона звільнення жінок, які мають дітей віком до трьох років; лаборанти кафедри ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , відповідно до Наказу № 55 К від 27.08.2020, переведені на вакантні посади викладачів інституту та фахового коледжу економіки і права ВКІ, відповідно до наявної у них вищої освіти за спеціальністю «Педагогіка і методика середньої освіти. Українська мова і література» та мова і література «англійська», « ІНФОРМАЦІЯ_1 » відповідно. (а.с. 63, 64, 65, 67 70)

ОСОБА_1 не могла претендувати на рівні з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на зайняття посади викладача інституту та фахового коледжу економіки і права ВКІ, оскільки відповідно до Диплому серії ЖТД № 951493 від 11.05.1984 року вона має середню спеціальну освіту за спеціальністю «Товарознавство книги», не здобула вищої освіти, а тому відповідно до кваліфікаційних вимог не могла претендувати на зайняття такої посади як за професією так і за спеціальністю. (а.с. 71).

Таким чином судом не встановлено переважного права ОСОБА_1 на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці в аспекті, що регламентовано ст. 42 КЗпП України.

Як встановлено судом зі змісту наведеного вище штатного розпису, абсолютно всі посади лаборантів кафедр в структурі відповідача було скорочено.

Щодо виконання відповідачем вимог ст. 49 2 КЗпП України в частині пропонування позивачу по справі одночасно з попередженням про звільнення іншої роботи, суд зазначає наступне.

Як зазначалось вище пунктом 6 Наказу від 30.06.2020 № 41 К, при попередженні ОСОБА_1 про наступне звільнення до її відома доведено, що у зв`язку з відсутністю вакантних посад та вільних робочих місць адміністрація інституту не має можливості запропонувати їм іншу роботу з метою подальшого працевлаштування. (а.с. 9)

Ця ж обставина вбачається і з довідок відповідача, що представлені суду від 11.11.2020 № 322 та № 323 (про відсутність робочих місць станом на 1 липня 2020 року та 01 вересня 2020 року, а так само зі штатного розпису структури відповідача від 01 вересня 2020 року (а.с. 46, 47, 53 55)

З огляду на викладене суд не може констатувати порушення відповідачем вимог ст. 49 2 КЗпП України при звільненні з роботи відповідача по справі ОСОБА_1 .

Обставина наявності будь яких інших робочих місць, які б могла зайняти позивач, в структурі відповідача на час попередження позивача про майбутнє звільнення, а так само і на момент її звільнення з займаної посади судом не встановлена, стороною позивача будь якими доказами перед судом не доведена.

Позивач, зазначаючи що їй відповідачем не запропоновано будь якої іншої роботи, перед судом не довела, що в структурі відповідача була наявна робота, яку вона могла б виконувати за її професією чи спеціальністю або будь яка інша робота, яку вона могла б виконувати з урахуванням її освіти, кваліфікації досвіду тощо.

За наведеного суд приходить до висновку, що відсутні підстави вважати, що звільнення ОСОБА_1 є незаконним, в діях відповідача порушень законодавства про працю, яке могло б бути визнаним судом істотним, та таким що обумовлює відновлення порушеного права позивача судом не встановлено, а тому у задоволенні позовної вимоги про поновлення позивача на роботі слід відмовити.

Враховуючи, що у задоволенні позовної вимоги про поновлення на роботі позивачу відмовлено, позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу також не підлягає задоволенню, адже є похідною вимогою від вимоги про поновлення на роботі.

З огляду на те, що в задоволенні позову суд відмовляє повністю судові витрати слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 40, 42, 43, 492, 235 КЗпП України, ст.ст. 13, 80, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Вінницького кооперативного інституту Вінницької обласної спілки споживчих товариств Укркоопспілка про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

Відповідач: Вінницький кооперативний інститут, , м. Вінниця, вул. Академіка Янгеля, будинок 59.

Повний текст рішення суду складено 05.03.2021 року.

Суддя: