Ухвала

02 березня 2021 року

м. Київ

справа № 757/64183/16-ц

провадження № 61-2756ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Мартєва С. Ю.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 12 січня 2021 року за заявою Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - ПАТ «Укрзалізниця»), правонаступником якого є Акціонерне товариство «Українська залізниця» (далі - АТ «Укрзалізниця») про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 30 серпня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді директора з правових питань

і корпоративного управління ПАТ «Укрзалізниця».

Стягнуто з ПАТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 551 451 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення

ОСОБА_1 на роботі та в частині стягнення суми середнього заробітку за один місяць у розмірі 70 110,91 грн.

Суми вказані у розмірі нарахування без виключення сум відрахування

на податки тощо.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 06 грудня 2017 року рішення Печерського районного суду міста Києва від 30 серпня 2017 року залишено без змін.

У квітні 2020 року АТ «Укрзалізниця» звернулося до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 10 липня 2020 року

у задоволенні заяви АТ «Укрзалізниця» про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 12 січня 2021 року ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 10 липня 2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким заяву АТ «Укрзалізниця» про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, задоволено.

Визнано виконавчий лист № 757/64183/16, виданий 18 грудня 2017 року Печерським районним судом міста Києва про стягнення

з ПАТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 551 451 грн таким, що не підлягає виконанню в частині стягнення з ПАТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 70 110,91 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У лютому 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга

ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва

від 10 липня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду

від 12 січня 2021 року, в якій заявник просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, посилаючись на порушення судами норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 12 січня 2021 року слід відмовити з таких підстав.

Вимоги касаційної скарги про скасування ухвали Печерського районного суду міста Києва від 10 липня 2020 року не заслуговують на увагу та не підлягають перевірці щодо правильного застосування норми права, оскільки ця ухвала вже скасована постановою Київського апеляційного суду від 12 січня 2021 року.

Відповідно до пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства належить забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення;

Згідно з частиною другою статті 352 ЦПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 353 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Європейський суд з прав людини зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (рішення у справі «Шишков проти Росії», від 20 лютого 2014 року, заява № 26746/05).

Пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Відповідно до пункту 25 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо виправлення помилки у виконавчому документі або визнання його таким, що не підлягає виконанню.

Водночас стаття 389 ЦПК України містить норму, яка визначає перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені у касаційному порядку після їх перегляду в апеляційному порядку.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року

у справі № 753/23412/17 (провадження № 61-44581сво18).

Разом з тим, постанова апеляційного суду прийнята за наслідками перегляду ухвали суду першої інстанції щодо визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, не входить до переліку судових рішень, які можуть бути предметом оскарження у касаційному порядку в контексті положень частини першої статті 389 ЦПК України.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Ураховуючи наведене, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду

від 12 січня 2021 року за заявою Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у справі за позовом ОСОБА_1

до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця»

про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

С. О. Карпенко

С. Ю. Мартєв