Справа № 462/2757/18 Головуючий у 1 інстанції: Постигач О.Б.
Провадження № 22-ц/811/1941/20 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Бойко С.М., Приколоти Т.І.

за участі секретаря: Іванової О.О.

з участю представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 03 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи Львівський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану, відділ у справах дітей Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про виключення з актового запису відомостей про батьківство,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_3 треті особи Львівський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану, відділ у справах дітей Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про виключення з актового запису відомостей про батьківство.

Позовні вимоги мотивував тим,що 24 лютого 2001 року міським відділом реєстрації актів громадянського стану Львівського обласного управління юстиції було зареєстровано шлюб між ним та ОСОБА_3

ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідачка народила доньку ОСОБА_5 .

Батьком народженої дитини у відповідності до ч.1 ст.122 СК України був записаний він ОСОБА_1

27 травня 2004 року вказаний шлюб між ним та ОСОБА_3 розірвано.

З того часу відносини з ОСОБА_3 складалися не найкращим чином, вони обмежувались лише спілкуванням щодо сплати аліментів.

Під час чергової зустрічі, яка відбулась між ним та відповідачкою на початку травня місяця 2018 року, остання повідомила його, що він не є батьком ОСОБА_5 .

Дана обставина стала приводом для звернення до суду із вказаним позовом та призначення по справі судово-біологічної експертизи.

З урахуванням зазначених обставин, ОСОБА_1 просив постановити рішення, яким зобов`язати Львівський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області виключити відомості про його батьківство, з актового запису №4608 від 25 вересня 2001 року зробленого міським відділом реєстрації актів громадянського стану Львівського обласного управління юстиції про народження дитини ОСОБА_5 .

Оскаржуваним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 03 червня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи Львівський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану, відділ у справах дітей Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про виключення з актового запису відомостей про батьківство відмовлено у зв`язку з пропуском строку для оспорення проведеного запису.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на те, що на момент реєстрації народження дитини ОСОБА_5 йому не могло бути відомо те, що він не являється біологічним батьком дитини, а реєстрація відомостей щодо його батьківства стала можливою внаслідок введення його в оману відповідачкою та приховування істинних даних щодо біологічного походження дитини.

Вказує, що йому стало відомо про відсутність кровного споріднення між ним та дитиною - ОСОБА_5 лише після призначення, проведення та ознайомлення його із висновком судової - молекулярно-генетичної експертизи № 10/227 від 26 квітня 2019 року.

Також вважає помилковим висновок суду про те, що він звернувся до суду лише через 17 років після порушеного свого права, оскільки йому стало відомо про можливу відсутність кровного споріднення між ним та дитиною лише в травні 2018 року.

Крім цього, вказану інформацію він отримав безпосередньо від матері дитини, що дало йому обґрунтовані підстави засумніватись у своєму батьківстві відносно дитини - ОСОБА_5 . Після цього він невідкладно звернувся із відповідним позовом до суду.

Просить рішення Залізничного районного суду м. Львова від 03 червня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги, пояснення представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на її заперечення, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що запис про народження дитини ОСОБА_5 було здійснено 25 вересня 2001 року, під час шлюбу позивача та відповідачки. Про те, що він не є батьком дитини позивач довідався лише у квітні 2019 року, після проведення молекулярно-генетичної експертизи, зі спливом 17 років, що є підставою для відмови у позові у зв`язку пропуском позивачем строку, установленого статтею 56 КпШС України.

З таким висновком суду колегія не погоджується із наступних підстав.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно рішення Конституційного Суду України № 1-рп/99 від 09 лютого 1999 року у справі № 1-7/99 в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності. Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення також в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (стаття 7).

Пунктами 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року.

Оскільки оспорюваний актовий запис про батьківство позивача було вчинено 25 вересня 2001 року, то до спірних правовідносин підлягають застосуванню відповідні положення КпШС України, чинні на час їх виникнення, як правильно встановив суд першої інстанції.

У той же час, у рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 24 листопада 2005 року у справі № 74826/01 «Shofman v. Russia» Високий суд дійшов висновку про порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) у справах, що стосуються чоловіка, який бажає порушити позовне провадження з оскарження свого батьківства дитини, народженої в шлюбі, Європейський Суд раніше залишив відкритим питання, чи стосується провадження у спорах про батьківство «сімейного життя» того чи іншого заявника, встановивши, що в будь-якому випадку дозвіл питання про правові відносини батька з його можливим дитиною стосується «приватного життя» батька.

У вказаному рішенні ЄСПЛ зробив висновок про те, що встановлення терміну давності щодо можливості порушення позову про батьківство може бути виправдане прагненням домогтися правової визначеності в сімейних відносинах і захистити інтереси дитини. До сих пір Європейському Суду доводилося розглядати тільки такі справи, в яких з першого дня життя дитини заявник напевно знав або мав підстави припускати, що він не був батьком цієї дитини, але - з огляду на причин, що не мають відношення до закону - не робив ніяких кроків, щоб оспорити своє батьківство в межах встановленого законом терміну (див. акти Суду у справах «Йилдирим проти Австрії» [Yildirim v. Austria] і «Расмюссен проти Данії» [Rasmussen v. Denmark]).

Та обставина, що заявнику не дали можливості відмовитися від батьківства, тому що він не виявив, що він міг і не бути батьком дитини, поки не пройшло більше одного року після того, як він дізнався про його народження, не було пропорційно по відношенню до переслідуваної державою законної мети. Отже, незважаючи на широкі межі розсуду держави, воно не забезпечило в даному випадку поваги до права заявника на його приватне життя.

У справі «Romanov v. Russia» № 76594/11, рішення від 09 липня 2019 року, ЄСПЛ дійшов висновку про те, що така негнучка тимчасова межа не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві», оскільки вона не дозволяє брати до уваги конкретні обставини справи та побажання зацікавлених сторін і тому не може забезпечити справедливий баланс між спільними інтересами захисту правової визначеності сімейних відносин і права зареєстрованого батька на те, щоб його батьківство було оскаржено в світлі біологічних доказів. Тому, це є несумісним із зобов`язанням забезпечити ефективну «повагу» до приватного і сімейного життя. Відхиливши клопотання заявника як обмежений за часом, обласний суд обмежився його оцінкою, встановивши, що заявник подав позов про оспорювання батьківства більш ніж через рік після того, як він був зареєстрований в якості батька після його визнання батьківства. Знав в той час заявник або повинен був знати, що він не є біологічним батьком. Більш того, він безпосередньо і буквально застосовував статтю 49 Кодексу РРФСР про шлюб та сім`ю, яка була сформульована в жорстких виразах, не допускаючи жодних винятків з однорічного терміну і не залишаючи місця для оцінки того, чи мав зареєстрований батько підстави сумніву в його батьківство або дійсно знав, що він не був біологічним батьком в момент реєстрації його батьківства (див. «AL проти Польщі», де національні суди встановили, що заявник визнав його батьківство в повне усвідомлення того, що він, можливо, не був біологічним батьком; див. також «Phinikaridou проти Кіпру», № 23890/02, № 63, 20 грудня 2007). За цих обставин, за відсутності належного судового розгляду цих питань національними властями, Суд не може припустити, визнав чи заявник своє батьківство в повному усвідомленні того, що він не може бути біологічним батьком (див., за аналогічною аргументації, Лашманкін та інші проти Росії, № 57818/09 і 14 інших, № № 454 і 455, 07 лютого 2017 року) і тому не може погодитися з аргументом уряду, заснованим на неперевірених фактичних твердженнях.

У справі, яка переглядається встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 одружились 24 лютого 2001 року, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис № 254, що підтверджується свідоцтвом про одруження (арк.спр. 5 том 1).

Згідно свідоцтва про народження, в шлюбі у них народилась донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками якої записані: батько ОСОБА_1 , мати ОСОБА_3 (арк.спр. 5 том 1).

В судовому засіданні суду першої інстанції сторонами не заперечувався той факт, що позивачу було відомо про внесення запису про його батьківство до актового запису про народження ОСОБА_5 , в день його вчинення, тобто 25 вересня 2001 року.

З свідоцтва про розірвання шлюбу вбачається, що 27 травня 2004 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 213 (арк.спр. 6 том 1).

Судом також встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є дитиною-інвалідом, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 16 серпня 2019 року та довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААБ № 319051 (арк.спр. 33, 34 том 2).

Згідно виконавчого листа Сихівського районного суду м. Львова у справі № 2-3771/03 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі ј із всіх видів заробітку, але не менше ніж 1/2 неоподаткованого мінімуму доходів громадян щомісячно, починаючи з 04 серпня 2003 року і до її повноліття (арк.спр. 66 том 1).

Згідно виконавчого листа Франківського районного суду м. Львова у справі № 2-772/07 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягуються додаткові витрати на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 15% з усіх видів заробітку, однак не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян до повноліття дитини, починаючи з 02.08.2006 р. (арк.спр. 67 том 1).

З інформації про виконавче провадження станом на 28 січня 2019 рік вбачається, що у позивача перед відповідачем наявна заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 147782,58 грн. (а.с. 68-75 том 1).

З листа Львівської місцевої прокуратури № 2 від 06 лютого 2017 року № 06/17-15-17 вбачається, що 02 липня 2016 року СВ Залізничного ВП ГУНП у Львівській області в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0002328 внесено відомості за фактом злісного ухилення від сплати ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки ОСОБА_5 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України (арк.спр. 79 том 1).

Згідно висновку експерта Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 26 квітня 2019 року № 10/227 ДНК-профіль зразка букального епітелію дитини ОСОБА_5 містить ті генетичні ознаки (алелі), які визначені в ДНК-профілі зразка букального епітелію ОСОБА_3 та не містить генетичних ознак (алелів), визначених в ДНК-профілі зразка букального епітелію ОСОБА_1 , що виключає біологічне батьківство останнього відносно дитини.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 не може бути біологічним батьком дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , біологічною матір`ю якої є ОСОБА_3 (арк.спр. 109-119 том 1).

Згідно з висновком генотипоскопічного дослідження №28332 від 02 грудня 2020 року біологічне батьківство учасника « ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 » відносно учасника « ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 », в рамках проведеного дослідження, виключається. Ймовірність батьківства складає 0 %. (арк. спр. 19-40 том 3 )

Стаття 56 КпШС України встановлює, що особа, записана як батько або як мати дитини в книзі записів народжень або особа, яка фактично є батьком дитини, в разі смерті матері чи позбавлення її батьківських прав має право оспорити проведений запис протягом року з того часу, коли їй стало або повинно було стати відомо про проведений запис.

Суд першої інстанції, відмовляючи у позову у зв`язку з пропуском річного строку, встановленого статтею 56 КпШС України, не врахував те, що така відмова у позові не є пропорційною по відношенню до переслідуваної державою законної мети на забезпечення, в даному випадку, поваги до права заявника на його приватне життя, що у світлі вищенаведених рішень ЄСПЛ є порушенням статті 8 Конвенції.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції належної правової оцінки наданим позивачем доказам щодо відсутності біологічної спорідненості з дитиною не надав, а обмежився лише констатацією факту спливу, передбаченого статтею 56 КпШС України, строку на оспорювання батьківства.

У той же час, у даній справі, два висновки ДНК тестів проведених в різних експертних установах м. Львова та Києва повністю виключають батьківство ОСОБА_1 стосовно батьківства ОСОБА_6 .

Колегія суддів констатує, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства, що також узгоджується з практикою ЄСПЛ (Калачова проти Російської Федерації, № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року) та позицією Верховного Суду висловленою у постанові від 15 жовтня 2020 року справі №473/1343/18.

Даних обставин не врахував суд першої інстанції та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

З урахуванням вищезазначеного, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до задоволення, рішення Залізничного районного суду м. Львова від 03 червня 2020 року скасуванню на підставі пп.1-3 ч.1 ст.376 ЦПК України з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст., 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 03 червня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Зобов`язати Львівський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області виключити відомості про батьківство ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з актового запису № 4608 від 25 вересня 2001 року, зробленого міським відділом реєстрації актів громадянського стану Львівського обласного управління юстиції про народження дитини ОСОБА_5 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 05 березня 2020 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Бойко С.М.

Приколота Т.І.