Дата документу 23.02.2021
Справа № 334/2696/19
Провадження № 2/334/279/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2021 року

Ленінський районний суд м. Запоріжжя в складі:

Головуючого судді Гнатюка О.М.,

При секретарі судового засідання Данильченко Є.О.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Дніпровський районний у м. Запоріжжі відділ ДРАЦС ГТУЮ в Запорізькій області, про визнання батьківства,-

ВСТАНОВИВ:

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Дніпровський районний у м. Запоріжжі відділ ДРАЦС ГТУЮ в Запорізькій області, про визнання батьківства.

Позов обґрунтований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачка народила доньку ОСОБА_4 . Державна реєстрація цивільного стану про народження дочки здійснена Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 730.

Батьком дочки в актовому запису про народження записаний ОСОБА_5 . Запис здійснений відповідно до вимог ст. 133 Сімейного Кодексу України, оскільки на час вагітності позивачка перебувала у шлюбі з відповідачем.

Шлюб був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Жовтоводської міської ради Дніпропетровської області. Актовий Запис №140.

25 липня 2008 року шлюб з ОСОБА_5 розірвано відділом реєстрації актів цивільного стану Василівського районного управління юстиції Запорізької області Актовий запис № 157.

Натомість біологічним батьком дочки є відповідач ОСОБА_2 .

Після народження дочки і до цього часу позивач та відповідач ОСОБА_2 проживають однією сім`єю за адресою АДРЕСА_1 , ведемо спільне

господарство, виховують дочку.

15 січня 2011 року між мною та відповідачем ОСОБА_2 укладено шлюб

Реєстрація шлюбу здійснена Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного

стану. Актовий запис № 04.

Після розірвання шлюбу у 2008 році позивачка з відповідачем ОСОБА_5 не

спілкується, місце його проживання або знаходження невідоме.

Підтвердженням тієї обставини, що відповідач ОСОБА_5 не є батьком

ОСОБА_4 може бути визнана письмова нотаріально посвідчена

заява відповідача ОСОБА_5 про те, що він «відмовляється» від народженої у шлюбі

доньки ОСОБА_6 . Заява посвідчена Кобельницьким Сергієм Івановичем, приватним

нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу 12.04.2009 року,

зареєстрована в реєстрі за № 43.

Позивач просить визнати ОСОБА_2 , народження ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) батьком ОСОБА_4 , народження ІНФОРМАЦІЯ_3 ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ; та записати його батьком дитини; виключити з актового запису про народження ОСОБА_4 № 730, здійсненого Дніпровським (Ленінським) відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, відомості про батька ОСОБА_5 , народження ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Позивачка надала заяву про слухання справи за її відсутності, підтримала подану заяву.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився. Надав заяву про слухання справи за його відсутності. Позовні вимоги визнав, вказав, що є біологічним батьком ОСОБА_7 .

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, поділений належним чином про час та місце розгляду справи.

Дослідивши матеріали провадження, суд приходить до наступного.

Згідно зі свідоцтвом про шлюб ОСОБА_3 та ОСОБА_8 уклали шлюб 19.08.2000 року. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_8 змінила прізвище на ОСОБА_9 .

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_10 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 . Батьками зазначені ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Згідно зі свідоцтвом про розірвання шлюбу шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірваний 25.07.2008 року.

Відповідно до письмова нотаріально посвідчена заява відповідача ОСОБА_5 про те, що він «відмовляється» від народженої у шлюбі доньки ОСОБА_6 . Заява посвідчена Кобельницьким Сергієм Івановичем, приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу 12.04.2009 року, зареєстрована в реєстрі за № 43.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою-третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України).

Частинами першою-третьою статті 122 СК України передбачено, що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Подружжя, а також жінка та чоловік, шлюб між якими припинено, у разі народження дитини до спливу десяти місяців після припинення їх шлюбу, мають право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини. Така вимога може бути задоволена лише у разі подання іншою особою та матір`ю дитини заяви про визнання батьківства.

Визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою, врегульовано статтею 125 Сімейного кодексу України.

Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Частиною першою статті 126 СК України передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до частин першої-третьої статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.

Справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. Спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою одним із батьків. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень вчинено згідно зі статтею 135 СК України.

Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них.

Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини.

Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.

При вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька.

За змістом положень статей 102, 103 ЦПК України для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, суд призначає експертизу.

Відповідно до статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Як роз`яснено у підпунктах 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою, котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі, судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням того, що жоден доказ не має для суду наперед установленого значення. Він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. У разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд може визнати факт, для з`ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза).

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

У відповідності до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод під час розгляду скарги про встановлення батьківства суди мають приділяти особливу увагу інтересам конкретної дитини («Jevremovic v. Serbia», заява № 3150/05, пункт 109, рішення ЄСПЛ від 17 травня 2007 року).

Враховуючи обставини справи, чутливість правовідносин, в яких виник спір, встановлення факту кровного споріднення між батьком і дитиною не може вважатися об`єктивним за відсутності висновку судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи. Проте, виходячи з того, що відповідач ухилявся від участі в розгляді справи,у матеріалах справи є нотаріально посвідчена заява ОСОБА_3 , згідно з якою останній відмовляється від дитини, суд на підставі зібраних доказів встановлює факт, що ОСОБА_2 є біологічним батьком дитини.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 10, 19, 206, 235, 259, 261 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Дніпровський районний у м. Запоріжжі відділ ДРАЦС ГТУЮ в Запорізькій області, про визнання батьківства.

Виключити з актового запису про народження ОСОБА_4 №730, здійсненого Дніпровським (Ленінським) відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, відомості про батька ОСОБА_5 , народження ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Визнати ОСОБА_2 , народження ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) батьком ОСОБА_4 , народження ІНФОРМАЦІЯ_3 ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ; та записати його батьком дитини.

Змінити прізвище дитини з « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_11 » та по батькові дитини з « ОСОБА_12 » на « ОСОБА_13 ».

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.М. Гнатюк