ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 677/1314/20
Провадження № 22-ц/4820/1058/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П. (суддя доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І.

секретар судового засідання Садік Н.Д.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №677/1314/20 за апеляційною скаргою АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на заочне рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 05 квітня 2021 року у справі за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Подаючи позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (далі Банк) вказувало, що ОСОБА_1 звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав Заяву №б/н від 16.09.2010 та підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами Банку» складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (далі Договір), що підтверджується підписом у заяві. Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування і обслуговування картрахунку, який в подальшому було збільшено до 15000 грн. Позивач зазначав, що ним виконанні взяті на себе зобов`язання за Договором, тоді як відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку із чим станом на 19.05.2020 виникла заборгованість у розмірі 34641,53 грн, з яких: 22285,82 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1483,35 грн заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 10872,36 - нарахована пеня. Тому позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 34641,53 грн заборгованості за кредитним договором №б/н від 16.05.2010 станом на 19.05.2020 та судові витрати.

Заочним рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 05 квітня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 13382 грн 54 коп заборгованості за кредитним договором №б/н від 16.09.2010, що виникла станом на 19.05.2020 та 798 грн 76 коп витрат по оплаті судового збору. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення частини заборгованості по тілу кредиту у розмірі 8903, 28 грн та процентів, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в апеляційній скарзі просить скасувати зазначене рішення в цій частині і ухвалити нове, яким зазначені вимоги задовольнити в повному обсязі.

Банк посилається на те, що відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення частини заборгованості по тілу кредиту, а також заборгованості за простроченими відсотками, суд першої інстанції помилково виходив з того, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 , АТ КБ «ПРИВАТБАНК» дотримано вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону № 1023-ХІІ про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк і позивачем не надано доказів в підтвердження факту встановлення кредитного ліміту у розмірі 22285, 82 грн.

Однак АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не погоджується із таким висновком суду оскільки вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості по тілу кредиту в повному обсязі, та стягнув лише частину заборгованості по тілу кредиту у розмірі 13382 грн 54 коп.

Апелянт звертає увагу суду на те, що відповідачу окрім кредитного ліміту у розмірі 15000 грн було надано споживчий кредит у «Швидкий кредит ( Миттєва розстрочка»), що підтверджується копією паспорта кредиту. Так як відповідач самостійно не вносив кошти на погашення заборгованості за сервісом Миттєва розстрочка, то заборгованість за даною послугою погашалася банком за рахунок овердрафту встановленого на кредитну картку, внаслідок чого заборгованість за тілом кредиту є більшою, ніж сума встановленого кредитного ліміту.

Також апелянт вказує, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками, допустивши грубе порушення норм цивільного права і відсутність підпису позичальника на Умовах та правилах не свідчить про те, що він не був ознайомлений з ними, не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості, адже відповідач поставив свій підпис саме в заяві позичальника, яким засвідчив, що він згодний з умовами кредитування та отримання кредиту саме на таких умовах.

Встановивши, що Банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд першої інстанції не мав підстав відмовляти у стягненні частини заборгованості по тілу кредиту та відсотків.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення частини заборгованості по тілу кредиту у розмірі 8903, 28 грн та заборгованості по процентам відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України.

Так, судом першої інстанції встановлено, що факт укладення між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК») і ОСОБА_1 кредитного договору від 16 вересня 2010 року підтверджується письмовою Анкетою - заявою позичальника про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підписаною уповноваженою банком особою та відповідачем, відповідно до якої ОСОБА_1 виявив бажання оформити на своє ім`я пенсійну карту та погодився, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становлять укладений між сторонами договір про надання банківських послуг.

Також відповідач засвідчив, що він ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг (розміщені на офіційному сайті Приватбанку - www.privatbank.ua) та погоджується з ними і взяв на себе зобов`язання виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанку (а.с. 16, 16 зворот).

Звертаючись до суду, позивач посилався на те, що відповідач користувався картковим рахунком, використовував кредитні кошти і цим самим прийняв пропозицію Банку та уклав кредитний договір, що узгоджується із ч. 2 ст. 642 ЦПК України. Оскільки в редакції Умов та Правил, що почали діяти з 01.03.2019 відповідач взяв на себе зобов`язання сплатити Банку заборгованість по кредиту, та проценти від суми неповернутого в строк кредиту, що встановлені за домовленістю сторін в розмірі 86,4% для картки «Універсальна» і 84% для картки «Універсальна Голд». У зв`язку із порушеннями ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором щодо не погашення кредитної заборгованості у Банку виникло право вимоги до останнього щодо повернення кредитної заборгованості, що станом на 19.05.2020 становила 34641,53 грн, з яких: 22285,82 грн заборгованість за тілом кредиту (за простроченим тілом кредиту); 1483,35 грн заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625, 10872,36 грн - пеня.

Стягуючи з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом в розмірі 13382,54 грн, Красилівський районний суд врахував доведеність факту отримання позичальником кредитних коштів та неналежного виконання останнім своїх кредитних зобов`язань. А відмовляючи у стягненні пені, суд першої інстанції виходив з відсутності законних підстав для її стягнення.

В цій частині судове рішення апеляційним судом не переглядається, оскільки учасниками справи не оскаржується.

Також відмовляючи у стягненні з ОСОБА_1 частини заборгованості по тілу кредиту у розмірі 8903, 28 грн та процентів, нарахованих по ст. 625 ЦК України, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для їх стягнення із відповідача, адже позивачем не надано належних та достовірних доказів того, що Витяг із Умов та Правил надання банківських послуг, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та наказ «Про затвердження Умов та Правил надання банківських послуг для ПриватБанку і усіх дочірніх банків» №906 СП-2010-256 від 06.03.2010, на які посилається Банк, є складовою укладеного між сторонами кредитного договору.

Дійшовши такого висновку, суд обґрунтовано посилався на відповідні норми матеріального та процесуального права і ці висновки суду узгоджуються з матеріалами справи.

Так, положеннями статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Умови та Правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений.

Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19).

Як вбачається із позовної заяви Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (простроченого), стягнути складові його повної вартості, зокрема відсотки, що нараховані на прострочений кредит згідно ст. 625.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці: Витяг із Умов та Правил надання банківських послуг, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та наказ «Про затвердження Умов та Правил надання банківських послуг для ПриватБанку і усіх дочірніх банків» №906 СП-2010-256 від 06.03.2010 (а.с. 17-42) розумів ОСОБА_1 та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами та саме в зазначеному у цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку їх нарахування.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд виходив з того, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 . Банком було дотримано вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження із відповідачкою саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності і розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевикладене, оцінивши у відповідності із вимогами ст. 89 ЦПК України надані позивачем: виписку за договором №б/н станом на 21.05.2020, розрахунки заборгованості за договором б/н від 16.09.2010, Анкету заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, Витяг із Умов та Правил надання банківських послуг, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», наказ «Про затвердження Умов та Правил надання банківських послуг для ПриватБанку і усіх дочірніх банків» №906 СП-2010-256 від 06.03.2010, довідку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про видачу ОСОБА_1 кредитних карт та про зміну умов кредитування і обслуговування кредитної карти, оформленої на ОСОБА_1 , суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність законних підстав для стягнення із відповідача відсотків, нарахованих на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України за річною процентною ставкою в розмірі 84%, адже Умови та правилами надання банківських послуг, що почали діяти з 01.03.2019 не є складовою кредитного договору, оскільки не підписані відповідачем.

А тому доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального права в частині відмови у стягненні зазначених вище відсотків є недоведеними.

Посилання в апеляційній скарзі на помилковість висновку суду першої інстанції щодо відсутності підстав для стягнення із відповідача заборгованості за простроченими відсотками та не застосування до спірних правовідносин ст. 1048 ЦК України є голослівними, адже Банком не заявлялися вимоги про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості по простроченим відсоткам (в позові та розрахунках заборгованості зазначено, що станом на 19.05.2020 заборгованість за простроченими відсотками - 0,00 грн) та про стягнення із відповідача заборгованості по простроченим відсоткам саме на підставі ст. 1048 ЦК України та у розмірі, що визначений положеннями частини першої цієї статті.

А відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

І в силу ч. 6 ст. 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Також, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції вірно відмовив у стягненні із ОСОБА_1 на користь Банку 8903,28 грн нарахованої заборгованості за простроченим тілом кредиту, адже судом при визначенні розрахунку заборгованості за простроченим тілом виходячи з даних, що містяться у виписці за договором №б/н, яка є допустимим доказом у справі (а.с.9-13) враховано отримання позичальником споживчого кредиту «Швидкий кредит (Миттєва розстрочка)» і доказів на спростування зазначеного апелянтом в порушення вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України надано не було.

А тому доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в частині відмови у стягненні із відповідача 8903,28 грн нарахованої заборгованості за простроченим тілом кредиту є недоведеними.

З огляду на вищенаведене, судова колегія вважає, що вирішуючи спір на підставі наданих позивачем доказів, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та норми матеріального права, що підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, що відповідає вимогам матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.

Заочне рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 05 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 13 липня 2021 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай