КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2021 року м. Київ

Справа №761/36149/17

Апеляційне провадження №22-ц/824/2967/2021

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва ухваленого під головуванням судді Фролової І.В. 27 серпня 2020 року у м. Києві, повний текст рішення складений 09 жовтня 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про відшкодування збитків, моральної шкоди, завданої залиттям квартири,

В С Т А Н О В И В

У листопаді 2017 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому з урахуванням заяви про зміну та уточнення позовних вимог просив стягнути з власників квартири АДРЕСА_1 , відповідачів 1,2,3,4,5 ( ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ) на відшкодування завданої майнової шкоди 39518,00 грн, а також моральну шкоду у розмірі 30000 грн, завданої внаслідок останнього залиття нерухомого та рухомого майна з вищерозташованої квартири ( АДРЕСА_1 ); стягнути з відповідачів судові витрати.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 03 жовтня 2016 року сталося залиття квартири, що належить позивачам на праві власності. Затоплення сталося внаслідок пориву гнучкої підводки холодного водопостачання (ХВП) до змішувача на кухні у АДРЕСА_1 , що підтверджується Актом «Про залиття квартири АДРЕСА_2, з вищерозташованої квартири АДРЕСА_1 », Актом «Про залиття квартири АДРЕСА_2, з вищерозташованої квартири АДРЕСА_1 » від 05 жовтня 2016 року, Актом «Про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання)» від 11 квітня 2017 року. Згідно з даними актами було встановлено, що залиття квартири АДРЕСА_2 сталося за причинно-наслідковим зв`язком з вини власника квартири АДРЕСА_1 зазначеного будинку.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27 серпня 2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про відшкодування збитків, моральної шкоди, завданої залиттям квартири - задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 на відшкодування майнової шкоди в розмірі 39518 грн.

Стягнуто зі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 грн.

Стягнуто зі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 4000 грн.

В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що залиття квартири ОСОБА_2 сталось з вини відповідачів, при цьому на спростування вини та розміру заподіяної шкоди відповідачами не надано жодного належного та допустимого доказу.

Вирішуючи питання про розмір моральної шкоди в грошовому еквіваленті, суд першої інстанції виходив з втрат немайнового характеру, що їх зазнав позивач, змін, які відбулись в його житті, що призвело до негативних наслідків, та вважав за можливе стягнути з відповідачів на користь позивача суму у розмірі 5000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

Не погодилась із вищезазначеним судовим рішенням відповідач ОСОБА_1 , її представником подана апеляційна скарга, в якій зазначається про незаконність рішення, як такого, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, надано невірну правову оцінку наявним в матеріалах справи доказам. Вказує на те, що судом першої інстанції не було встановлено неправомірність дій відповідача і того факту, що між діями та шкодою, заподіяною особі і майну позивача немає безпосереднього причинного зв`язку та вини. Також вказує на те, що відповідальність за стан системи водовідведення в будинку АДРЕСА_1 покладено нормами чинного законодавства на обслуговуючу організацію, в даному випадку КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва», що є балансоутримувачем цього будинку. Також, суд першої інстанції проігнорував той факт, що Акти про залиття АДРЕСА_2 , з вище розташованої квартири АДРЕСА_1 від 11 квітня 2017 та 05 жовтня 2016 року, складені з порушенням правил, оскільки затвердженні без участі уповноваженої та компетентної сторони, а саме: без головного інженера виконавця послуг-голови комісії і причини залиття вищевказаної квартири, що були зазначені в актах не були належним чином з`ясовані. Актом від 11 квітня 2017 не було встановлено причинно-наслідковий зв`язок між затопленням від 17 серпня 2016 року і від 03 жовтня 2016 року, що в свою чергу, є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Також зазначає, що наданий позивачем Звіт про оцінку майна від 12 липня 2018 року не можна вважати належним та допустимим доказом , оскільки його не можна розглядати, як висновок експерта у розумінні ст. ст. 72,76,77, 102,103 ЦПК України. Крім того, вказує на те, що позивачем не доведено факту завдання йому моральної шкоди.

На підставі викладеного просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Стягнути з позивача на користь відповідачів понесені судові витрати.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_7 вказує на те, що доводи, зазначені в апеляційній скарзі є неналежними та спрямовані відповідачем на уникнення цивільної відповідальності через перекручення встановлених обставин. Тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В порядку ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 17 вересня 1998 року, виданого Радянською районною державною адміністрацією, ОСОБА_2 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є співвласниками квартири АДРЕСА_2 (т.1 а.с.110).

Квартира АДРЕСА_1 на праві власності зареєстрована на ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в рівних долях на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Шевченківською районною в м. Києві державною адміністрацією 25 травня 2004 року, наказ 2731 (т.2 а.с. 1).

03 жовтня 2016 року відбулось залиття квартири АДРЕСА_2 .

Відповідно до Акту про залиття квартири АДРЕСА_2, з вищерозташованої квартири АДРЕСА_1 від 05 жовтня 2016 року, складеного майстром технічної дільниці ОСОБА_11 , майстром ремонтної дільниці ОСОБА_12 та слюсарем-сантехніком ОСОБА_20, затвердженого Управителем з питань ЖКГ Мікрорайону «Златоустівська» ОСОБА_13 , у квартирі АДРЕСА_2 , сталося залиття з вищерозташованої квартири АДРЕСА_1 , що зафіксовано на Центральній диспетчерській службі Шевченківського району м. Києва за №2202866 від 03 жовтня 2016 року, залиття сталось внаслідок виходу з ладу сантехнічного обладнання (порив гнучкої підводки ХВП на змішувач на кухні) у АДРЕСА_1 . Мешканцям АДРЕСА_1 рекомендовано дотримуватись правил користування сантехнічним обладнанням (т.2 а.с. 149).

Відповідно до Акту про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) від 11 квітня 2017 року, комісія ВОП «Златоустівська» у складі: головного інженера виконавця послуг ОСОБА_14 - голови комісії, майстра технічної дільниці ОСОБА_15 , майстра ремонтної дільниці ОСОБА_16 , слюсаря-сантехніка - ОСОБА_17 , електрика ОСОБА_18 , представників організації, яка відповідно до укладеної угоди обслуговує внутрішньобудинкові мережі, та в присутності власника АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 , та власника АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , склали акт про повторне обстеження квартири АДРЕСА_2 за вищевказаною адресою, у зв`язку з її залиттям, яке сталося 03 жовтня 2016 року з вищерозташованої квартири АДРЕСА_1 . За висновком комісії встановлено, що залиття квартири АДРЕСА_2 сталось з вини власника квартири АДРЕСА_1 зазначеного будинку (т.2 а.с.150).

В результаті залиття, згідно із зазначеними актами, в квартирі АДРЕСА_2 пошкоджено:

1. Кухня (S=13,9 м2): стеля (оздоблення плитка-пінопласт) спостерігається залиття по всій площі стелі; стіни (шпалери поліпшені) спостерігається залиття по всій площі стін: спостерігається часткове пошкодження кухонної шафи, та частково пошкоджено кухонний куток; також відбулось пошкодження електрообладнання, а саме вийшли з ладу розетки в кількості 2 шт., вийшла з ладу витяжка, вийшли з ладу вбудовані в шафу світильники в кількості 5 шт.

2. Житлова кімната (S=11,2 м2): стеля (оздоблення плитка-пінопласт) спостерігається залиття по всій площі стелі; стіни (шпалери вітчизняного виробництва) спостерігається залиття по всій площі стін; на підлозі (паркет вітчизняного виробництва) спостерігається деформація паркету внаслідок залиття по всій площі; також відбулось пошкодження електрообладнання, а саме вийшла з ладу електрична розподільча коробка.

3. Коридор (S=18,2 м2): стеля (оздоблення плитка-пінопласт) спостерігається залиття площею 5,0 кв.м.

З матеріалів справи також вбачається, що з метою визначення розміру, понесених збитків між Приватним підприємством «Аверті» та ОСОБА_2 , був укладений договір про надання послуг з проведення незалежної оцінки від 12 липня 2017 року (т. 2 а.с. 159).

Суб`єктом оціночної діяльності - Приватним підприємством «Аверті», яке діє на підставі Сертіфікату суб`єкта оціночної діяльності №514/17 від 31 травня 2017 року в особі директора Березовської Тетяни Вікторівни, відповідно до Договору від 12 липня 2017 року з ОСОБА_2 , було виконано незалежну оцінку майнового збитку завданого ОСОБА_2 , заподіяного в результаті залиття квартири АДРЕСА_2 , та складено Звіт про оцінку майна від 12 липня 2017 року та висновок про вартість майна від 17 липня 2017 року, відповідно до якого загальна сума збитку становить 35518 грн, та складається з: будівельні матеріали - 10361 грн; будівельно-монтажні роботи - 15718 грн; рухоме майно (ремонт та заміна) - 6539 грн; витрати на перетяжку м`яких меблів - 2900 грн ( т.1 а.с. 70-153).

За складання Звіту ОСОБА_2 було сплачено ПП «Аверті» 4000,00 двома платежами (т.2 а.с. 160).

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно із ч.ч. 4,5 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Відповідно до ст. 360 ЦК України впіввласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування в повному обсязі. У частині 2 цієї статті зазначається, що збитками є втрати, яких особа зазнала, у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Таким чином, відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам заподіювач шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому, позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Відповідно до ст. 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

За заявою потерпілого суд може визначити відповідальність осіб, які спільно завдали шкоди, у частці відповідно до ступеня їхньої вини.

Статтею 151 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку прибудинкову територію. Безгосподарне утримання громадянином належного йому будинку (квартири) тягне за собою наслідки, передбачені цивільним законодавством.

Відповідно до Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою КМУ від 24 січня 2006 року №45, власники квартир зобов`язані використовувати приміщення житлового будинку за призначенням, забезпечувати збереження житлових і підсобних приміщень та технічного обладнання; не допускати виконання робіт та інших дій, що викликають псування приміщень, приладів та обладнання будинку, порушують умови проживання громадян.

Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 року № 927/11207, передбачено, що у разі залиття квартири складається відповідний акт (пункт 2.3.6 Правил).

В додатку № 4 до цих Правил зазначено, що факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка згідно з укладеною угодою обслуговує внутрішньо-будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

За приписами ст. ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Приписами ч.ч. 1-4 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6 вказав на те, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

У деліктних правовідносинах обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою покладається на позивача. Натомість відповідач повинен довести, що в його діях (діях його працівників) відсутня вина у заподіянні шкоди.

Тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

З наведених обставин справи вбачається, що квартира позивача була пошкоджена внаслідок залиття, яке відбулось 03 жовтня 2016 року. Вказана обставина підтверджується матеріалами справи, зокрема актами про залиття від 05 жовтня 2016 року та 11 квітня 2017 року, Звітом про оцінку майна від 12 липня 2017 року та Висновком про вартість майна від 17 липня 2017 року, і не заперечується сторонами у справі.

ОСОБА_1 заперечує наявність вини відповідачів у заподіянні шкоди позивачеві та наявність причинно-наслідкового зв`язку між їх діями чи бездіяльністю і заподіяною шкодою.

Разом з цим, ОСОБА_1 заперечуючи наявність вини відповідачів у заподіянні шкоди та її розмір, не надала суду доказів на спростування того, що залиття відбулося не з вини відповідачів, а також доказів на спростування розміру заподіяної шкоди.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що Акти про залиття АДРЕСА_2 , з вище розташованої квартири АДРЕСА_1 від 11 квітня 2017 та 05 жовтня 2016 року, складені з порушенням правил, оскільки затвердженні без участі уповноваженої та компетентної сторони, а саме без головного інженера виконавця послуг-голови комісії, і причини залиття вищевказаної квартири, що були зазначені в актах не були належним чином з`ясовані, колегія суддів до уваги не приймає. Так, вказані акти повністю відповідають формі, встановленій наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій», в них містяться такі обставини: дата та місце складання; члени комісії, що складають акт; місце, де трапилось залиття; подія, що трапилась; наслідки залиття; а також причини залиття, а саме вихід з ладу сантехнічного обладнання (порив гнучкої підводки ХВП на змішувач на кухні) у кв.17.

Тобто, надані позивачем акти за формою та змістом відповідають встановленій формі, не суперечать іншим доказам у справі, а наведені в них дані відповідачем не спростовані.

Також відповідач зазначає, що наданий позивачем Звіт про оцінку майна від 12 липня 2017 року не є належним та допустимим доказом, оскільки його не можна розглядати, як висновок експерта у розумінні ст. ст. 72,76,77, 102,103 ЦПК України.

Оцінювач Березовська (Павлюк) Т.В. має кваліфікацію за напрямом «Оцінка об`єктів в матеріальній формі», а отже, має право надавати відповідні висновки та складати звіти. Вказана обставина підтверджується копією відповідного кваліфікаційного свідоцтва оцінювача (т.2 а.с.151).

Крім того, на спростування висновків вказаного звіту та визначеного в ньому розміру матеріальної школи відповідач жодного доказу не надала, клопотання щодо призначення експертизи не заявляла. А тому визначений вказаним звітом розмір матеріальної шкоди - 35518,00 грн, що підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача, не є спростованим, у зв`язку з чим обгрунтованно прийнятий судом першої інстанції.

Також з матеріалів справи вбачається, що за проведення оцінки матеріальної шкоди суб`єктом оціночної діяльності ПП «Аверті» позивачем сплачено 4000,00 грн, вказані грошові кошти є збитками в розумінні ст.22 ЦК України та підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача.

За таких обставин, суд першої інстанції , встановивши факт залиття квартири позивача, причину та розмір завданої шкоди його майну та враховуючи, що відповідачі як співвласники квартири на час виникнення спірних правовідносин не довели відсутність їх вини у заподіянні шкоди, дійшов вірного висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, з огляду на таке.

За правилами, передбаченими ст.ст. 16, 23 ЦК України, способами захисту цивільних прав та обов`язків може бути, зокрема відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї, у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна; у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Саме такий правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 07.02.2018 по справі №639/101/17.

Судом першої інстанції встановлено, що внаслідок заподіяння відповідачами шкоди позивачу шляхом залиття квартири останній зазнав негативних переживань та емоцій з приводу пошкодженого майна та неможливості користування ним, порушення звичного способу життя, необхідності докладання додаткових зусиль для нормалізації життя.

Як зазначалось вище, внаслідок винних дій відповідачів позивачу завдано майнової шкоди шляхом залиття квартири, внаслідок чого позивач був змушений витрачати час на відновлення пошкодженого майна, змінювати звичний до залиття спосіб життя, а також прикладати додаткові зусилля для його нормалізації.

Наведені фактичні обставини свідчать про те, що відповідачами завдано позивачу душевних страждань, що є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Апеляційна скарга не містить доводів щодо незгоди з визначеним судом розміром моральної шкоди. Доводи апеляційної скарги лише зводяться до незгоди з рішенням суду в частині встановлення правових підстав для такого відшкодування.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, взявши до уваги тривалість порушення прав позивача, відмову відповідачів добровільно відшкодувати завдану шкоду, а також виходячи із принципу розумності, виваженості та справедливості, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача 5000,00 грн моральної шкоди.

Разом з цим, суд першої інстанції стягуючи з відповідачів на користь позивача грошові кошти на відшкодування майнової шкоди в розмірі 39518,00 грн та судові витрати в розмірі 4000,00 грн, фактично допустив подвійне стягнення, оскільки згідно Звіту про оцінку майна, загальна сума збитку завданого позивачу залиттям складає 35518, 00 грн, а понесені позивачем додаткові витрати, пов`язані із залученням спеціаліста-оцінювача для оцінки розміру матеріального збитку, завданого залиттям квартири, складають 4000,00 грн, та в розумінні положень статті 22 ЦК України є збитками, які підлягають відшкодуванню за рахунок винних осіб. Тобто, стягнута судом першої інстанції сума 39518,00 грн вже включає в себе грошові кошти, як на відшкодування майнової шкоди - 35518,00 грн, так і витрати понесені позивачем із залученням спеціаліста-оцінювача в розмірі 4000,00 грн. а тому рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідачів на користь позивача судових витрат в розмірі 4000,00 грн, підлягає зміні шляхом виключення з резолютивної частини четвертого абзацу.

Крім того, стягуючи суму відшкодування з 5-ти відповідачів суд першої інстанції не вказав порядок стягнення.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 вказувала на визначення судом солідарного обов`язку відповідачів. Проте, ні в матеріалах справи, ні в резолютивній частині судом першої інстанції про це не вказано, відповідна норма законодавства не застосована.

Шкода позивачу була завдана внаслідок виходу з ладу сантехнічного обладнання, розташованого в квартирі відповідачів.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачі є співвласниками квартири АДРЕСА_1 в рівних долях, а отже кожен з них несе тягар утримання майна і відповідальність за заподіяну шкоду внаслідок неналежного утримання майна відповідно до розміру своєї частки.

Таким чином, резолютивну частину рішення щодо стягнення на користь позивача з відповідачів, як суми матеріального збитку, так і моральної шкоди, слід змінити вказавши про стягнення в рівних частках.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 серпня 2020 року змінити, виклавши резолютивну частину в наступній редакції.

Стягнути зі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 грошові кошти на відшкодування майнової шкоди в розмірі 39518,00 грн в рівних частках з кожного.

Стягнути зі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 грошові кошти на відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн в рівних частках з кожного.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В. Поліщук