Справа № 466/7229/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2021 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі : головуючого - судді Єзерського Р.Б.

при секретарі Ваврин М.М.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - ОСОБА_6 про стягнення майнової та моральної шкоди,

у с т а н о в и в :

05 вересня 2018 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - ОСОБА_6 , в якому просить суд ухвалити рішення, яким з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог стягнути солідарно з відповідачів на свою користь 30800,00 грн. відшкодування завданої майнової шкоди та 60000 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зіслався на те, що ОСОБА_3 02.11.2015 приблизно о 10.00 год., керуючи автомобілем «Fiat Ducato» реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись ним по проїзній частині вул. Шевченка, поруч будинку № 200 у напрямку виїзду за межі м. Львові, порушив чинні вимоги Правил дорожнього руху України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 зі змінами та доповненнями, а саме: Р. 1 п. 1.5; Р. 2 п. 2.3 б, 2.3.д; Р. 12 п. 12.3, Р. 13 п. 13.1, які виразились в тому, що він своїми діями створив небезпеку для руху, був не уважним та не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, в залежності від швидкості руху та стану керованого ним транспортного засобу не дотримався безпечної дистанції, під час виявлення перешкоди в русі не зменшив швидкості руху аж до повної зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху її об`їзду, що призвело до зіткнення з автомобілем «Toyota 4 Runner» реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_6 , під керуванням водія ОСОБА_2 , що рухався попереду в попутному з ним напрямку, який в свою чергу, від отриманого інерційного руху, здійснив зіткнення з автомобілем «VW LT 35» реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_7 , що рухався попереду нього. Внаслідок ДТП транспортні засоби зазнали технічних пошкоджень, а водій автомобіля «Toyota 4 Runner» реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому нижньої третини лівої променевої кістки, який утворився від контакту лівого передпліччя з тупим предметом, міг утворитись 02.11.2015 від удару до частин салону автомобіля під час ДТП, який згідно висновку судово-медичної експертизи 359/2015 від 03.11.2015 відноситься до тілесного ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Таким чином, діями ОСОБА_3 було завдано тілесних ушкоджень ОСОБА_2 та було пошкоджено автомобіль «Toyota 4 Runner» реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Власником автомобіля «Fiat Ducato» реєстраційний номер НОМЕР_1 є ОСОБА_5 . Станом на день ДТП, згідно полісу № АІ/7047180, страхувальником цивільної відповідльності щодо автомобіля «Fiat» реєстраційний номер НОМЕР_1 був ОСОБА_4 . Цивільна відповідальність ОСОБА_4 була застрахована у ПРАТ «СК «УНІКА».

Будь - якого страхового відшкодування на користь ОСОБА_2 чи ОСОБА_6 здійснено не було, хоча як ПрАТ «СК «Уніка» було належним чином повідомлено про подію ДТП (в т.ч. - і самим ОСОБА_2 ) і представником ПрАТ «СК «Уніка» було оглянуто автомобіль «Toyota 4 Runner».

Із огляду на наведене вище, для відновлення автомобіля «Toyota 4 Runner» реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 було витрачено кошти на загальну суму 30800,00 грн.

Внаслідок згаданої вище ДТП, ОСОБА_2 було завдано майнової шкоди на загальну суму 30800,00 грн., а також - моральної шкоди, пов`язаної із ушкодженням його здоров`я. Враховуючи перенесений біль та моральні страждання, пов`язані із отриманою травмою, беручи до уваги тривалий розлад здоров`я і те, що ушкодження руки значним чином обмежило позивача у щоденних побутових справах та у роботі за фахом (позивач є лікарем), ОСОБА_2 станом на дату подачі позовної заяви оцінював завдану моральну шкоду в 30 000,00 грн.

Крім того з моменту подачі позовної заяви пройшло більше 2 років, впродовж яких ОСОБА_2 піддавався фізичним стражданням, оскільки систематично відчував біль в руці, адже внаслідок ДТП отримав ушкодження, а саме закритий перелом нижньої третини лівої променевої кістки. Крім цього, довготривалий судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України завдав моральних страждань ОСОБА_2 , оскільки із кожним засіданням він змушений пережити подію ДТП, згадуючи її обставини, свої моральні переживання та фізичні страждання, які погіршували його самопочуття та впливали на звичайний образ життя та виконання функціональних обов`язків лікаря анестезіолога Комунальної міської дитячої клінічної лікарні. Додаткових моральних страждань завдало йому і категоричне небажання ОСОБА_3 визнати вину та відшкодувати завдані кримінальним правопорушенням збитки.

Відтак, ОСОБА_2 змушений був здійснити ремонт автомобіля «Toyota 4 Runner» реєстраційний номер НОМЕР_2 за власні кошти, що погіршило матеріальне становище його та його сім`ї, оскільки станом на даний час він не отримав жодного відшкодування матеріальних збитків завданих ДТП. Додаткових моральних страждань завдано і довготривалим ремонтом автомобіля «Toyota 4 Runner», оскільки до моменту проведення ремонту ОСОБА_2 був позбавлений можливості використовувати даний автомобіль. Відтак, фізичні та моральні страждання описані вище ОСОБА_2 додатково оцінює в 30000,00 грн.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог підтримав, покликаючись на обставини, які викладені в них. Також позивач ОСОБА_2 у відповідь на відзив на заяву про збільшення позовних вимог пояснив, що він внаслідок ДТП отримав тілесні ушкодження, пережив значний фізичний біль та страждання, пережив емоційно-психологічний стрес, який супроводжувався почуттям тривоги, страху, переживання. Крім того, внаслідок ДТП він тривалий час лікувався та протягом 2 місяців був позбавлений можливості ходити на роботу та вести звичний спосіб життя, також додаткових страждань йому завдало небажання ОСОБА_3 визнавати свою вину та відшкодувати завдані кримінальним правопорушенням збитків. Крім того зазначає, що 05 вересня 2018 року позивачем була подана дана позовна заява до Шевченківського районного суду м. Львова, що свідчить про те, що позивач як потерпіла особа, звернувся до суду із даним позовом про відшкодування шкоди, спричиненої ДТП, що спростовує доводи страхової компанії про те, що протягом визначеного в ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строку для звернення до страховика із заявою про страхове відшкодування відповідної заяви подано не було.

В судове засідання відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про місце, час та дату судового засідання, надіслав на адресу суду відзив на заяву про збільшення позовних вимог, у якому зазначає, що позов визнає частково, не визнає позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди у сумі 30800 грн., оскільки з наданих позивачем документів немає розрахунку коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу, зважаючи на те, що строк експлуатації автомобіля позивача перевищив 7 років, позивач надає неналежні докази, а саме: чеки та акт виконаних робіт особами-підприємцями, які не є особами, що мають право здійснювати оцінку вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу. Щодо вимог про відкодування моральної шкоди, ОСОБА_8 просить врахувати його майновий стан, оскільки його заробіток є незначним, він сплачує аліменти, також має на утриманні від другого шлюбу малолітнього сина. Крім того зазначає, що ОСОБА_2 участі у судових засіданнях не брав, його інтереси представляв його адвокат, тобто він морально не страждав, як він зазначає. Позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди визнає частково.

В судове засідання представник ПАТ «СК «УНІКА» не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про місце, час та дату судового засідання, надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, у якому просить розглядати справу без участі представника ПАТ «СК «УНІКА», а також зазначає, що 20.01.2015 року між ПрАТ «СК «УНІКА» та ОСОБА_4 було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/7047180 (далі - Поліс). Строк дії Поліса - з 20.01.2015 року до 19.01.2016 року. Забезпеченим транспортним засобом за Полісом є Fiat 290 д.р.н. НОМЕР_1 . Позивач до ПрАТ «СК «УНІКА» із заявою про виплату страхового відшкодування за шкоду, заподіяну майну, не звертався, та доказів такого звернення суду не надав. Таким чином, ПрАТ «СК «УНІКА» прав Позивача не порушувало, а позов у цій частині подано передчасно. Щодо матеріальної шкоди, то у наданих Позивачем документах не було розраховано коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу, зважаючи на те, що на момент звернення позивача строк експлуатації автомобіля перевищив 7 років. Натомість позивач надає на підтвердження завданого збитку товарні чеки та акт виконаних робіт, які розраховані та складені фізичними особами-підприємцями, які не є особами, що мають право здійснювати оцінку вартості відновлювального ремонту транспортного засобу. Таким чином, дані документи не є доказом розміру матеріального збитку, заподіяних позивачу внаслідок вищезгаданої дорожньо-транспортної пригоди згідно ЦПК України та Закону України «Про обов`язкове страхування ци вільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Тобто, належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяних збитків позивачем не надано.

Щодо відшкодування Страховиком моральної шкоди зазначає, що спеціальним Законом передбачено лише відшкодування моральної шкоди страховою компанією за шкоду, заподіяну здоров`ю та життю. Відшкодування моральної шкоди за шкоду, заподіяну майну, даним Законом не передбачено, тому позовна вимога щодо відшкодування моральної шкоди з Страховика є необґрунтованою. У позові просить відмовити у повному обсязі.

Щодо збільшення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди в розмірі 60000 гривень, то представник відповідача зазначає, що розмір моральної шкоди при страховій виплаті страховика за шкоду, заподіяну здоров`ю, згідно Закону про ОСЦПВ прямо залежить від суми виплати за таку шкоду, і не може перевищувати 5 відсотків від суми такої виплати. Оскільки позивач не заяляє вимог щодо стягнення шкоди, заподіяної здоров`ю (витрат на лікування), підстави для відшкодування моральної шкоди страховиком відсутні. Інших підстав відшкодування моральної шкоди зі страховика чинне закодавство про страхування цивільно-правової відповідальності не містить. Таким чином, вимога позивача щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 60000 грн. задоволенню зі страховика не підлягає.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про місце, час та дату судового засідання, відзиву на позовну заяву до суду не подавали.

Третя особа ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про місце, час та дату судового засідання.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1 , з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що у позові слід відмовити з наступних мотивів.

Відповідно до вимог ст.ст.3,78 , 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 , 02.11.2015 року приблизно о 10.00 год., керуючи автомобілем марки «Fiat Ducato» реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись ним по проїзній частині вул. Шевченка, поруч будинку № 200 у напрямку виїзду за межі м. Львові, порушив чинні вимоги ПДР України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001р. зі змінами та доповненнями відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 136 від 06.03.2013, а саме: Р. 1 п. 1.5; Р. 2 п. 2.3.б, 2.3.д; P. 12 п. 12.3, P. 13 п. 13.1, які виразились в тому, що він своїми діями створив небезпеку для руху, був не уважним та не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, в залежності від швидкості руху та стану керованого ним транспортного засобу не дотримався безпечної дистанції, під час виявлення перешкоди в русі не зменшив швидкості руху аж до повної зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху її об`їзду, що призвело до зіткнення з автомобілем «Toyota 4 -Runner» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 , що рухався попереду в попутному з ним напрямку, який в свою чергу, від отриманого інерційного руху, здійснив зіткнення з автомобілем «VW LT 35» реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_7 , що рухався попереду нього. Внаслідок ДТП транспортні засоби зазнали технічних пошкоджень, а водій автомобіля «Toyota 4 Runner» реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому нижньої третини лівої променевої кістки, який утворився від контакту лівого передпліччя з тупим предметом, міг утворитись 02.11.2015 року від удару до частин салону автомобіля під час ДТП, який згідно висновку судово-медичної експертизи 359/2015 від 03.11.2015 року відноситься до тілесного ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Вироком Шевченківського районного суду м.Львова від 08.11.2018 року ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 8500 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 (один) рік.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 10.03.2020, вирок Шевченківського районного суду м.Львова від 08.11.2018 року залишено без змін. Вирок Шевченківського районного суду м.Львова від 08.11.2018 року набрав законної сили.

Згідно з положеннями ч.6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Власником автомобіля «Fiat Ducato» реєстраційний номер НОМЕР_1 є ОСОБА_5 , що підтверджується листом Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ від 24.07.2018 року № 31 /455аз.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди.

Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом згідно змісту ч.2 ст.1187 ЦК України.

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності вказаний Закон № 1961-IV визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно зі ст. 6 цього Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом ст.ст.9, 22-31, 35, 36 Закону № 1 961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов`язанні ним є страховик).

Разом з тим зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, у якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому, потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування.

Станом на день ДТП, згідно полісу № АІ/7047180, страхувальником цивільної відповідльності щодо автомобіля «Fiat» реєстраційний номер НОМЕР_1 був ОСОБА_4 . Цивільна відповідальність ОСОБА_4 була застрахована у ПРАТ «СК «УНІКА».

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи.

Відповідно до п. 35.1. ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст. 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. З Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

У даному випадку саме на страховика - ПАТ «Страхова компанія «УНІКА» покладений відповідний обов`язок у межах суми страхового відшкодування.

Така правова позиція викладена у висновках Великої Палати Верховного Суду у постанові № 755/18006/15-ц від 04.07.2018 року.

Позивачем не надано суду доказів на підтвердження його звернення до страховика в межах строків передбачених п. 35.1. ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а також отримання ним відмови у виплаті страхового відшкодування, що також не заперечувалося позивачем, який вказав, що оскільки він звернувся до суду 05 вересня 2018 року як потерпіла особа, таким чином скористався своїм правом на пред`явлення вимог про відшкодування шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою, та звернення до суду не є зверненням до страхової компанії, оскільки суд розглядає справу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках та ухвалює рішення про підставність чи безпідставність позовних вимог на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У підтвердження своїх вимог про суму заподіяної матеріальної шкоди позивачем надані товарні чеки від 01.12.2015 та 04.12.2015 на суму 3520,00 грн. та 18400,00 грн. відповідно, виданих ФОП ОСОБА_9 , акт виконаних робіт №08-Т від 16.12.2015 на суму 8880 грн., виданого ФОП ОСОБА_10 .

Такими доказами стверджується вартість виконаних робіт з ремонту автомобіля «Toyota 4 Runner», р.н. НОМЕР_2 .

Відповідно до ст.7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках: визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до п.7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 142/5/2092 від 24.11.2003 року (далі - Методика) значення коефіцієнта фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД, 7 років - для інших легкових КТЗ.

На момент звернення Позивача строк експлуатації автомобіля перевищував 7 років (1995 рік випуску). Враховуючи цей факт, страхове відшкодування має розраховуватися згідно ст. 29 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - з урахуванням фізичного зносу на деталі, що підлягають заміні шляхом проведення автотоварознавчої експертизи.

Натомість Позивач надає на підтвердження завданого збитку товарні чеки та акт виконаних робіт, які розраховані та складені фізичними особами-підприємцями, які не є особами, що мають право здійснювати оцінку вартості відновлювального ремонту транспортного засобу, окрім цього такі вказані без врахування амортизаційного зносу автомобіля, а відтак не можуть бути прийняті судом як належний та допустимий доказ

Враховуючи наведене, оскільки позивачем не надано суду доказів на підтвердження його звернення до страховика щодо виплати страхового відшкодування в межах строків передбачених п. 35.1. ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а також належних та допустимих на підтвердження вартості понесених збитків, суд вважає, що у задоволенні позову в частині відшкодування матеріальної шкоди слід відмовити.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідачів 60000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

При вирішенні даного питання суд керується ст.23 ЦК України, де зазначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно з п.3 та 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю фізичних осіб. При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають з`ясуванню: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку.

Згідно роз`ясень, викладених у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року (із змінами та доповненнями) у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст. 81 ЦПК).

Позивач обґрунтовує завдану йому моральну шкоду виходячи з того, що він переніс біль та моральні страждання, пов`язані із отриманою травмою внаслідок ДТП, тривалий час лікувався, крім того більше 2 років, з моменту подання позову до суду піддавався фізичним стражданням, оскільки систематично відчував біль в руці, адже внаслідок ДТП отримав ушкодження, а саме закритий перелом нижньої третини лівої променевої кістки, а також тривалим розглядом кримінального провадження, оскільки із кожним засіданням він змушений пережити подію ДТП, згадуючи її обставини, свої моральні переживання та фізичні страждання, які погіршували його самопочуття, категоричне небажання ОСОБА_3 визнати вину та відшкодувати завдані кримінальним правопорушенням збитки, тривалим ремонтом свого автомобіля за власні кошти, що погіршило матеріальне становище його сім`ї.

Позивачем не доведено розміру заявленої до відшкодування моральної шкоди в сумі 60000,00 грн., а також не надано доказів, які б це підтверджували. Надані суду листки непрацездатності та перебування позивача на стаціонарному лікуванні не дає змоги суду оцінити ступінь фізичних та моральних страждань позивача, крім того жодних доказів витрат на лікування позивачем суду не надано. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про необхідність відмовити позивачу у задоволенні вимог про стягнення матеріальної компенсації завданої моральної шкоди.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 є безпідставними, а обставини наведені ним під час розгляду справи не знайшли свого підтвердження, відтак, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - ОСОБА_6 про стягнення майнової та моральної шкоди слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 13, 23, 81, 133, 204, 625, 980, 1166, 1192, 1194 ЦК України, ст. ст. 3, 5, 22, 29, 32, 36 Закону України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" N 1961-IV, ст. ст. 4, 12, 13, 81, 133, 141, 223, 247, 263, 265, 352, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - ОСОБА_6 про стягнення майнової та моральної шкоди слід відмовити - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 05.03.2021р.

Суддя Р. Б. Єзерський