Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" лютого 2021 р. Справа № 608/2248/20

Номер провадження2/608/33/2021

Чортківський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого суду судді Парфенюка В. І.

з участю секретаря Южди Л.С.

позивачки ОСОБА_1 та її представника адвоката Дядика Я.Б.

представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Квятковського Д.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Чорткові справу цивільного судочинства за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

В позовній заяві позивачка вказала, що 7 вересня 2020 року позичила ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 4 000 доларів США та 30 000 гривень. Згідно договору відповідач зобов`язався повернути кошти до 1 жовтня 2020 року. На підтвердження виникнення зобов`язання по договору позики ОСОБА_2 була надана розписка, з якої вбачається, що відповідач позичив у ОСОБА_1 кошти в сумі 4 000 доларів США та 30 000 гривень із зобов`язанням повернути вказані кошти до кінця вересня 2020 року. У зв`язку з тим, що ОСОБА_2 свої зобов`язання не виконав, ухиляється від повернення боргу, позивачка була змушена звернутися до суду, просить стягнути вказану суму грошових коштів та витрати по сплаті судового збору .

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник Дядик Я. Б. позовні вимоги підтримують, просять задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Квятковський Д. В. позовні вимоги заперечує, посилаючись на те, що розписка позивачки ОСОБА_1 не підтверджує, що між сторонами було укладено договір позики. Така розписка відповідачем була написана під тиском працівників поліції в зв`язку з розслідуванням кримінального провадження про викрадення в позивачки грошових коштів. Відповідач взагалі не отримував від позивачки кошти в сумі 4 000 доларів США та 30 000 гривень. В зв`язку з цим вимоги позивачки є необґрунтованими, а тому в позові слід відмовити.

Вислухавши пояснення позивачки та її представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.

У статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Згідно ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Аналіз ч. 2 ст. 1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Крім того, ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки».

Судом встановлено, що згідно розписки від 7 вересня 2020 року відповідач ОСОБА_2 зобов`язався повернути до кінця вересня 2020 року ОСОБА_1 гроші в сумі 4 тис. доларів США і 30 тисяч гривень. При цьому, зміст розписки не містить відомостей про передачу позивачкою грошових коштів та отримання відповідачем цих грошових коштів. Позивачкою не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту передачі коштів відповідачу.

Наявність у наданій позивачкою ОСОБА_1 розписці зобов`язань повернути борг у грошовій сумі, не може свідчити про те, що між сторонами було укладено договір позики та те, що позивачкою було передано відповідачу грошові кошти, оскільки даний борг міг виникнути на підставі інших правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Тобто, позивачка як сторона по справі, зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема щодо факту передачі відповідачу ОСОБА_2 коштів.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, тому подання позивачкою доказів на підтвердження наведених вище обставин є обов`язковим, оскільки в цій частині між сторонами виник спір про право, і такі докази матимуть значення для ухвалення рішення у справі.

Відповідно до роз`яснень, що надані в п.п. 23, 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року № 2 розглядаючи справи, судам слід неухильно виконувати вимоги статей про належність і допустимість доказів. Виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Однак, позивачка ОСОБА_1 не надала суду переконливих доказів на підтвердження факту передачі відповідачу грошових коштів, які вона вимагає повернути.

Рішення суду не може обґрунтовуватись лише самими правовими підставами або аргументами, на які робиться посилання в позовній заяві без встановлення відповідних фактів.

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За таких обставин, позивачкою ОСОБА_1 не було доведено факт укладення між сторонами договору позики, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі.

У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з тим, що позовні вимоги не задоволено, суд вважає, що судовий збір, сплачений позивачкою при поданні позову, стягненню з відповідача не підлягає.

Керуючись ст.ст. 510, 526, 530, 536, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 Цивільного кодексу України, ст.ст. 5, 13, 76, 81, 89, 141, 258, 259, 263, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,--

ВИРІШИВ:

Відмовити за безпідставністю в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Судові витрати покласти на сторони в тих розмірах, що вони фактично понесли.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги Тернопільському апеляційному суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення - 6 березня 2021 року.

Суддя: В. І. Парфенюк