Справа № 331/3621/19
Провадження № 2/331/66/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2021 року місто Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя

у складі: головуючого судді Антоненко М.В.,

при секретарі Федоровій К.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними довіреності, договору позики, договору іпотеки та договору про задоволення вимог іпотекодержателя, скасування реєстрації права власності, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Запоріжжя перебуває на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними довіреності, договору позики, договору іпотеки та договору про задоволення вимог іпотекодержателя, скасування реєстрації права власності.

28.05.2021 року до канцелярії Жовтневого районного суду м. Запоріжжя надійшло клопотання представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Ящук О.В. про проведення почеркознавчої експертизи.

В обґрунтування необхідності проведення експертизи відповідач посилається на те, що хоча позивач за вчиненням нотаріальних дій до Посольства України в Португальській Республіці і не звертався, однак зазначена обставина не може однозначно вказувати що підпис на довіреності не належить позивачу.

Представник позивача проти задоволення клопотання про проведення почеркознавчої експертизи заперечував з тих підстав, що при посвідченні спірної довіреності у будь-якому випадку порушена форма правочину, у зв`язку з чим він не відповідає вимогам закону, а також внаслідок відсутності матеріалів для проведення експертного дослідження, в тому числі його предмету.

Заслухавши думку учасників процесу, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні клопотання з наступних підстав.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Предметом доказування у цій справи є обставини на які посилається позивач у поданому до суду позові, зокрема те, що він не звертався до Посольства України в Португальській Республіці з метою посвідчення довіреності від 03 квітня 2019 року на ім`я повіреної ОСОБА_2 .

Згідно відповіді Міністерства закордонних справ України від 24 липня 2020 року ОСОБА_1 за період з 01.01.2019 року по 20.07.2020 року до Посольства України в Португальській Республіці за вчиненням нотаріальних дій не звертався, що узгоджується з предметом доказування.

Посилання відповідача про можливу належність підпису позивача у спірній довіреності не змінює доводів позивача щодо відсутності належного посвідчення цієї довіреності.

Згідно п. 1 ч. ст. 38 Закону України «Про нотаріат» консульські установи України вчиняють такі нотаріальні дії: посвідчують правочини (договори, заповіти, довіреності тощо), крім іпотечних договорів, договорів про відчуження та заставу жилих будинків, квартир, дач, садових будинків, гаражів, земельних ділянок, іншого нерухомого майна, що знаходиться в Україні, а також крім договорів оренди, суборенди, емфітевзису земельних ділянок сільськогосподарського призначення.

Згідно ч. 2 ст. 39 Закону України «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій консульськими установами встановлюється цим Законом, Консульським статутом України та іншими актами законодавства України.

Відповідно до ст. 48 Консульського статуту України нотаріально посвідчувані угоди, а також заяви та інші документи підписуються в присутності консула, який вчинює нотаріальні дії. Якщо угоду, заяву чи інший документ підписано за відсутності консула, то особа, яка підписала такий документ, повинна особисто підтвердити, що документ підписаний нею.

Таким чином, з огляду на те, що ОСОБА_1 за період з 01.01.2019 року по 20.07.2020 року до Посольства України в Португальській Республіці за вчиненням нотаріальних дій не звертався, у зв`язку з чим довіреність була підписана за відсутності консула, а сам підписант заперечує належність йому підпису у довіреності, то за даних обставин у будь-якому випадку порушений як порядок посвідчення правочину, так і його форма.

Крім того, суд погоджується з думкою позивача про неможливість на даному етапі проведення почеркознавчої експертизи через відсутність предмету дослідження, а так само через відсутність вільних, умовно-вільних та експериментальних зразків підпису.

Також суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Зловживання правами - одна з причин порушення процесуальних строків розгляду цивільних справ.

Згідно ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер.

Слід відмітити, що чинне законодавство не містить визначення терміну «зловживання процесуальними правами», однак, вищі суди інколи звертають увагу на дану проблему.

Так, Вищий господарський суд України в інформаційному листі від 15 березня 2010 р. «Про деякі питання запобігання зловживанню процесуальними правами у господарському судочинстві» (посилання https://ips.ligazakon.net/document/view/SD100017) визначає зловживання процесуальними правами як «практику, спрямовану на свідоме невиправдане затягування судового процесу».

Для затягування розгляду справи сторони досить часто використовують різні засоби. Серед найбільш популярних подача клопотань про відкладення розгляду справи, нез`явлення учасників судового процесу або їх представників на судові засідання, заявлення необґрунтованих відводів судді, подання безпідставних клопотань про витребування доказів, допит свідків та призначення експертизи.

Одним із видів таких «процесуальних диверсій» є подання пов`язаного позову. В даному випадку мова не йде про зустрічний позов у вже відкритому провадженні, а окремий позов до іншого суду.

Статтею 6 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», ратифікованої державою Україна, закріплено право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального звинувачення.

Таке право кореспондується з обов`язком добросовісного використання як сторонами, так і судом, своїх процесуальних прав та необхідністю утримуватися від дій, що зумовлюють затягування судового процесу та вживати наданих процесуальним законом заходів до скорочення періоду судового провадження. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції (пункт 35 Рішення ЄСПЛ від 07.07.1989 у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» та параграфи 66, 69 Рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Відповідно до практики ЄСПЛ, питання про те, чи є розумним строк розгляду справи, повинен оцінюватись в контексті конкретних обставин справи і з урахуванням критеріїв, встановлених практикою Суду, зокрема, складність справи, дій заявника й учасників справи, а також важливості можливого результату судового процесу для заявника (див. SьЯmann v. Germany, рішення від 16.09.1996, § 48; Kudla v. Poland [GC], no. 30210/96, § 124).

З цих підстав Верховний суд неодноразово висловлював свою позицію, що підтверджується правовими висновками Верховного суду України у постановах від 07.10.2015 року у справі № 6-1367цс15 та від 01.02.2017 рокуу справі за N 6-1957цс16 (643/1155/16-ц).

Згідно ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:

1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;

2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Суд констатує, що в даному випадку відсутня одночасність зазначених вимог, а тому необхідність призначення експертизи повинна бути доведена належними доводами.

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 83 ЦПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Відзив на позовну заяву відповідач ОСОБА_3 подав до суду 20 листопада 2019 року.

При цьому будь-яких клопотань щодо збирання доказів, в тому числі клопотань про призначення експертизи відповідач не подав, а тому подане у вересні 2020 року клопотання, суд вважає таким, що подано з порушенням строку, встановленого законом.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 103, 107 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Ящук Олени Валеріївни про проведення почеркознавчої експертизи у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсними довіреності, договору позики, договору іпотеки та договору про задоволення вимог іпотекодержателя, скасування реєстрації права власності- відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 15 днів з дня її проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції .

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя: М.В. Антоненко