"14" липня 2021 р. Справа № 363/2734/21
УХВАЛА

14 липня 2021 року суддя Вишгородського районного суду Київської області Чірков Г.Є., розглянувши заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Димерська селищна рада Вишгородського району Київської області, про встановлення юридичного факту,

встановив:

пред`явлену заяву слід залишити без руху, виходячи з такого.

Так, у поданій заяві ОСОБА_1 просить встановити факт її постійного проживання разом з матір`ю ОСОБА_2 на час відкриття спадщини після її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 та встановити факт прийняття спадщини.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що хоча вона і була зареєстрована в м. Києві, однак з 2008 року постійно проживала разом з матір`ю за адресою АДРЕСА_1 в тому числі на час її смерті. Відтак, у зв`язку із відсутністю в її паспорті відмітки про реєстрацію за однією адресою з матір`ю, заявниця позбавлена можливості подати нотаріусу доказ на підтвердження вказаних обставин для отримання свідоцтва про право на спадщину.

Як передбачено ч. 3 ст. 294 ЦПК справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно ст. 318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено:

1) який факт заявник просить встановити та з якою метою;

2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт;

3) докази, що підтверджують факт.

До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Як передбачено ч. 1 та ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Разом з тим, згідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Відповідно до Глави 13 Розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії у випадках, передбачених Законом.

Нотаріуси не приймають для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у статті 47 Закону, або містять відомості, передбачені частиною третьою статті 47 зазначеного Закону.

Нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов`язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Нотаріусу забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії.

Як передбачено п. 3.21 та п. 3.22 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї.

У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

Згідно п. 4.11 та п. 4.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України для спадкоємця, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, заява про видачу свідоцтва про право на спадщину є первинним документом, на підставі якого заводиться спадкова справа. При цьому нотаріус має виконати всі дії, які передбачені цим Порядком.

При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

Згідно роз`яснень даних в п. 2 та п. 23 Постанови Пленум Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Слід зазначити, що згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України заява про встановлення вказаного в заяві юридичного факту належить до юрисдикції суду лише за умови неможливості його встановлення в передбаченому Законом позасудовому порядку, тобто коли нотаріусом в його встановленні відмовлено.

Відтак, якщо особа не може довести нотаріусу свої права на спадщину, то відповідні факти, з якими пов`язується виникнення права на спадкування, встановлюється судом у порядку цивільного судочинства.

З аналізу вказаних норм законодавства слідує, що обов`язковою передумовою звернення спадкоємця, постійне проживання якого разом із спадкоємцем не підтверджено відповідними документами, до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, є відмова нотаріуса в оформленні спадщини, тобто неможливість оформлення спадщини в передбаченому Законом порядку, коли документальне не підтвердження факту постійного проживання особи зі спадкодавцем встановлено саме нотаріусом.

Разом з тим, як вбачається із заяви про встановлення юридичного факту та доданих до неї документів, ОСОБА_1 не зазначила відомості про звернення до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину та відмову в цьому.

Таким чином заявниці слід надати дані про звернення до нотаріуса за оформленням спадщини і відмову в цьому у зв`язку із не підтвердженням факту постійного проживання разом із спадкодавцем на момент відкриття спадщини.

Крім того, суд звертає увагу на те, що встановлення в судовому порядку саме факту прийняття спадщини, а не факту постійного проживання зі спадкодавцем, може мати місце лише щодо спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року, а відтак заявниці необхідно уточнити висунуті вимоги відповідно до вказаних вимог законодавства шляхом подачі заяви по суті справи з уточненими вимогами (ст. 174, ч. 3 ст. 299, ст. 318 ЦПК України).

Таким чином заявниці слід усунути вказані недоліки заяви.

Відтак, відповідно до ч. 3 ст. 294, ст. 315, ст. 318 та ст. 185 ЦПК України заява подана без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 ЦПК України, підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст. 185, 315, 318 ЦПК України,

ухвалив:

заяву залишити без руху.

Для усунення зазначених недоліків надати строк до 13 серпня 2021 року, але не більше ніж 10 днів з дня отримання копії вказаної ухвали.

У разі невиконання ухвали суду в зазначений строк заяву вважати неподаною та повернути заявникам зі всіма доданими до неї документами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя