Справа № 309/3387/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

29 червня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Джуги С.Д.

суддів: Куштана Б.П., Бисаги Т.Ю.

з участю секретаря судового засідання: Кекерчень М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 02 грудня 2020 року у складі судді Савицького С.А., в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю та визнання права власності на земельну ділянку, -

встановив:

У жовтні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом.

Позов мотивує тим, що на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія ЗК-013-00296, виданого 06.02.1995 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 299 він є власником земельної ділянки площею 0,18 га., розташованої в АДРЕСА_1 . На підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 31.12.2003 року, зареєстрованого в Хустському ДПТІ в реєстровій книзі № 37 за реєстровим номером 15206, стор.177 позивач також є власником житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходяться за вказаною адресою. Зважаючи на свій вік 73 роки, в 2019 році він вирішив подарувати належне йому нерухоме майно, в тому числі земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 своєму сину ОСОБА_3 . Приватний нотаріус Хустського районного нотаріального округу Чіжмарь С.І. пояснив, що для оформлення договору дарування необхідно присвоїти земельній ділянці кадастровий номер. При виготовленні ліцензованою організацією товариством з обмеженою відповідальністю «Хуст-Земля Карпат» матеріалів технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) виявилося, що на частину земельної ділянки позивача, право власності оформлено відповідачем. Позивач вважає, що при виготовленні відповідачу державного акту на право приватної власності на землю були порушені межові знаки та зменшено розмір належної йому земельної ділянки. Позивач указує, що при виготовленні та видачі 28.04.2010 року відповідачу ОСОБА_1 державного акту на право приватної власності на земельну ділянку його протиправно позбавлено частини земельної ділянки площею 0,0020 га., а також зазначає, що в результаті оформлення відповідачем права власності на земельну ділянку межа між їхніми домоволодіннями стала проходити по зовнішній стіні належного позивачу житлового будинку, що порушує його права і позбавляє його можливості присвоїти його земельній ділянці кадастровий номер, виходячи з її ширини 14,60м. вздовж вулиці Мала згідно виданого йому 06.02.1995 року державного акту на право приватної власності на земельну ділянку. Оскільки державний акт на право приватної власності на землю виготовлений позивачу раніше, вважає, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 346 ЦК України право власності відповідача на земельну ділянку в АДРЕСА_1 має бути припинено. Також позивач просив поновити йому строк позовної давності, обґрунтовуючи це тим, що лише в 2019 році йому стало відомо про порушення його прав відповідачем. Наявність в позивача державного акту на право приватної власності на землю виданого йому 06 лютого 1995 року, відсутність зі сторони відповідача перешкод у користуванні належної позивачу земельної ділянки до 2019 року не давали позивачу жодних підстав вважати, що частина його земельної ділянки належить не йому, а відповідачу. Позивач стверджує, що матеріали технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:016:0074 (для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд) виготовлені відповідачу без погодження позивача, як суміжного землевласника. З врахуванням наведеного позивач просив: поновити йому строки позовної давності для звернення до суду; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯК №733472 від 28.04.2010 року, виданий ОСОБА_1 на підставі рішення XIV сесії V скликання Хустської міської ради № 1657 від 10.03.2010 року; визнати за ним право власності на земельну ділянку загальною площею 0,0020 га., згідно виготовленої ліцензійною землевпорядною організацією товариством з обмеженою відповідальністю «Хуст-Земля Карпат» схеми перетину земельної ділянки ОСОБА_1 та земельної ділянки належної йому згідно із державним актом на право приватної власності на земльну ділянку від 06.02.1995 року.

Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 02 грудня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Поновлено ОСОБА_2 строки позовної давності для звернення до суду. Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯК №733472 від 28.04.2010 року, виданий громадянину ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , мешканцю АДРЕСА_1 на підставі рішення XIV сесії V скликання Хустської міської ради № 1657 від 10.03.2010 року. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 1536,80 гривень. В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить дане рішення суду скасувати та увалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що суд не врахував, що позивач за допомогою геодезичної зйомки намагався змінити конфігурацію земельної ділянки, яка вказана в його державному акті на право приватної власності на земельну ділянку і з матеріалів польових геодезичних робіт ТОВ «Хуст -Земля Карпат» видно, що межа визначена по межі будинку ОСОБА_2 (9 метрів), а далі зміщується у дворогосподарство відповідача; указує, що земельні ділянки позивача і відповідача є сформованими, їх межі закріплені під час виготовлення правовоставновлючих документів на ці земельні ділянки, їх межі співпадають і накладок не має, а не погодження межі позивачем не може бути підставою для скасування оспрюваного державного акту; суд неправомірно позбавив відповідача права власності на земельну ділянку та не застосував позовну даність; суд неправильно здійснив розподіл судових витрат

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_4 підтримала подану апеляційну скаргу, просить її задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 , його представник ОСОБА_5 з аперечили апеляційну скаргу, просять залишити її без задоволення.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторони, представників сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1,4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи частково заявлений позов суд першої інстанції виходив з того, що при виготовленні і видачі відповідачу державного акту на право приватної власності на землю, позивача протиправно позбавлено частини належної йому на праві власності земельної ділянки та порушено його земельні права.

З такими висновками суду погоджується колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на нормах матеріального та процесуального права.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Також обраний спосіб захисту повинен відповідати критеріям ефективності, тобто повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Частиною 1та 2 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.152 ЗК України держава гарантує громадянам та юридичним особам захист прав на земельні ділянки; власник земельної ділянки може вимагати усунення порушень його прав, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України (ч.1 ст. 153 ЗК України).

Матеріалами справи встановлено, що позивач є власником земельної ділянки площею 0,18 га., розташованої в АДРЕСА_1 , що підтверджується: витягом з рішення 2 сесії Хустської міської ради народних депутатів 22 скликання від 27 грудня 1994 року про передачу земельної ділянки у приватну власність (а.с.8) та державним актом на право приватної власності на землю серія ЗК -013-00296, виданим 06 лютого 1995 року, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 299 (а.с. 34).

В 1995 році відділом земельних ресурсів Хустської районної ради народних депутатів виготовлено план земельної ділянки, наданої у приватну власність позивачу в АДРЕСА_1 , з якого вбачається, що межі земельної ділянки погоджені з суміжними власниками (землекористувачами) гр. ОСОБА_6 та гр. ОСОБА_7 (а.с.9). Також, з даного плану земельної ділянки вбачається, що ширина земельної ділянки по АДРЕСА_1 по межі від Б до В зі сторони АДРЕСА_2 .

На земельній ділянці позивача розташоване належне йому нерухоме майно - житловий будинок з надвірними побудовами, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серія НОМЕР_1 від 31.12.2003 року, зареєстрованим в Хустському ДПТІ в реєстровій книзі № 37 за реєстровим номером 15206, стор 177 (а.с.35). Житловий будинок позивач перебудував на місці старого аварійного житлового будинку на підставі рішення виконкому Хустської міської ради депутатів трудящих від 16.04.1976 року за № 132 /а.с.10/.

Згідно із ст. 6 ЗК України № 561-XII від 18 грудня 1990 року, який регулював правовідносини по набуттю позивачем у власність земельної ділянки (1995 рік) громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок, зокрема для: будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка); ведення особистого підсобного господарства. Передача земельних ділянок у власність громадян провадиться місцевими Радами народних депутатів відповідно до їх компетенції за плату або безплатно. Безоплатно земельні ділянки передаються у власність громадян для: ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), в тому числі земельні ділянки, що були раніше надані у встановленому порядку громадянам для цієї мети, у межах граничного розміру, визначеного статтею 67 цього Кодексу;

Статтею 22 ЗК України від 18 грудня 1990 року передбачено, що право власності на землю виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

Право власності на землю посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.(ч.1 ст. 23 ЗК України від 18 грудня 1990 року).

З врахуванням вищенаведеного суд першої інстанції правильно встановив, що позивач в установленому законом порядку у 1995 році набув право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 відповідно до меж, які були погоджені на той час з суміжними власниками (землекористувачами) гр. ОСОБА_6 та гр. ОСОБА_7 та відповідно до плану земельної ділянки, згідного якого ширина земельної ділянки по АДРЕСА_1 по межі від Б до В зі сторони АДРЕСА_2 . Дані обставини також підтвердженні показаннями допитаних судом першої інстанції свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які суду також ствердили, що зі сторони вулиці Мала земельна ділянка позивача мала розмір 14,60 метра, як вказано у виданому ОСОБА_2 державному акті, по даних розмірах земельної ділянки були встановлені тверді межові знаки, ніяких претензій щодо меж від сусідів не було, межа між позивачем та відповідачем не примикала до зовнішньої стіни будинку позивача, а проходила на відстані від нього, для забезпечення обслуговування будинку.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Хустської державної нотаріальної контори Рошинець Н.П. 14 жовтня 2005 року відповідач отримав у спадщину спадкове майно - житловий будинок АДРЕСА_3 , що розташований на земельній ділянці площа якої не встановлена. До житлового будинку відносяться надвірні будови та споруди: Ж) Літня кухня, З) Навіс, И)Сарай, Й) Сарай, Ж) Вбиральня, №1-2 Огорожа, №3 Колодязь (а.с.2).

Після отримання у спадщину майна, в 2010 році відповідачу було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують його право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 17-23, 29, 32).

Рішенням 14 сесії 5 скликання Хустської міської ради від 10.03.2010 року за № 1657 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності відповідача на земельну ділянку, площею 0,10 га - для обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибних ділянок) в АДРЕСА_3 . Відповідачу видано державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯК № 733472 від 28.04.2010 року, згідно якого він є власником земельної ділянки кадастровий номер :01:016:0074, за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 33).

З матеріалів, що містяться в технічній документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності відповідача на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_3 , а саме: з кадастрового плану земельної ділянки кадастровий номер :01:016:0074 вбачається, що вона межує від Г до Д із земельною ділянкою позивача. З акту погодження зовнішніх меж земельної ділянки без дати вбачається, що суміжним землекористувачем із земельною ділянкою по АДРЕСА_3 вздовж межі від Г до Д є земельна ділянка Хуст ТеК, представником якої погоджено межі, натомість позивачем не погоджувалися межі земельної ділянки відповідача і акт погодження меж позивачем не підписувався. (а.с.23,29)

В технічній документації із землеустрою щодо встановлення гр. ОСОБА_2 меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за адресою: АДРЕСА_1 , виготовленій ліцензованою землевпорядною організацією товариством з обмеженою відповідальністю «Хуст-Земля Карпат» (а.с.30) зазначено схему перетину даної земельної ділянки із земельною ділянкою відповідача (а.с.30).Так, земельна ділянка кадастровий номер :01:016:0074, за адресою: АДРЕСА_3 перетинається із земельною ділянкою позивача вздовж вулиці Мала розміром 0,69 метра. Загальна площа перетину земельних ділянок позивача та відповідача становить 0,0020 га.

Матеріалами польових геодезичних робіт технічної документації із землеустрою щодо встановлення гр. ОСОБА_2 меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) за адресою: АДРЕСА_1 , виготовленої ліцензованою землевпорядною організацією товариством з обмеженою відповідальністю «Хуст-Земля Карпат» зазначено розмір даної земельної ділянки вздовж вулиці Мала 13,91 метра (а.с.27 ).

З врахуванням наведеного, судом першої інстанції правильно встановлено, що при виготовленні і видачі відповідачу державного акту на право власності на земельну ділянку порушено законні права та інтереси позивача, оскільки відповідачу передана частина земельної ділянки, право власності на яку в установленому порядку набув позивач, та неправомірно позбавлено позивача частини належної йому земельної ділянки, а межа земельної ділянки відповідача, згідно виданого йому державного акту на право приватної власності на землю, проходить по зовнішній стіні належного позивачу будинку.

Відповідачем, відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України не подано жодних належних, допустимих та достовірних доказів, які спростували дані обставини.

Доводи апеляційної скарги, що позивач за допомогою геодезичної зйомки намагався змінити конфігурацію земельної ділянки, яка вказана в його державному акті на право приватної власності на земельну ділянку, є безпідставними і надуманими, оскільки згідно державного акту на право приватної власності на землю позивача та плану зовнішніх меж земельної ділянки позивача, ширина земельної ділянки позивача вздовж вул. Мала становить 14, 6 м., натомість при обмірі встановлено, що така становить 13,91м. і таке зменшення виникло внаслідок передачі частини належної позивачу земельної ділянки відповідачу.

Посилання в апеляційній скарзі, що межі земельних ділянок позивача та відповідача співпадають і жодних накладок немає, також є безпідставними, оскільки не відповідають фактичним обставинам справи і повністю спростовуються вищевказаними матеріалами справи.

Не заслуговують на увагу також доводи апеляційної скарги про незастосування судом строків позовної давності, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено, що про порушення своїх прав позивач дізнався лише в 2019 році, після того, як вирішив виготовити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і присвоїти кадастровий номер належної йому на праві приватної власності земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 ., а відсутність зі сторони відповідача перешкод у користуванні належної позивачу земельної ділянки до 2019 року не давали останньому підстав вважати про порушення його прав.

Таким чином доводи апеляційної скарги не спростують висновків суду. Рішення суду в цій частині є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не має.

Разом з тим заслуговують на увагу доводи апеляції про неправильність здійснення судом розподілу судових витрат, оскільки судом не враховано вимоги ст. 141 ЦПК України, якою передбачено покладення судового збору на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки заявлений позов задоволено частково, та відмовлено у задоволенні позовної вимоги про визнання прав власності, сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1536, 80 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених вимог, в сумі 768,40 грн. А тому рішення в частині стягнення судового збору, відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України, підлягає зміні.

Виходячи з наведеного та керуючись ст.ст. 141, 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 02 грудня 2020 року в частині розподілу судовий витрат, змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) судові витрати у відшкодування сплаченого судового збору в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 (сорок) коп.

В решті рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 02 грудня 2020 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 липня 2021 року.

Головуючий:

Судді: