Справа № 266/4875/20
Провадженя№ 2/266/193/21
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 березня 2021 року м. Маріуполь
Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді Пантелєєва Д.Г., при секретарі судового засідання Широкової Г.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за несплату аліментів,
В С Т А Н О В И В:
22.09.2020 року ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення пені за несплату аліментів.
В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила наступне.
01.08.2014 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб, від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька ОСОБА_3 . Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 23.04.2018 року шлюб між ними було розірвано. У червні 2018 року вона звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення з нього аліментів на утримання дитини. З її позовними вимогами він погодився частково, просив суд задовольнити її позов частково та стягнути з нього аліменти у розмірі 4000 грн. Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 20.09.2018 року з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на її користь на утримання доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі у розмірі 4000 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26.06.2018 року і до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Ухвалою судді від 12.10.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
26.10.2020 року на адресу суду від позивача та її представника надійшла заява про здійснення переходу розгляду справи з порядку спрощеного провадження на загальне позовне провадження.
Ухвалою судді від 26.10.2020 року здійснено перехід судового розгляду справи з порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін.
25.01.2021 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено наступне.
З вимогами позивачки, зазначеними в позовній заяві він повністю не згоден, з причин їх необгрунтованості та незаконності, тому, керуючись положеннями ст.178 ЦПК України та відповідно до вимог ухвали суду від 12.10.2020 року змушений подати письмовий відзив на позов в розумні терміни, а саме з урахуванням вручення ухвали про відкриття провадження по справі, позовної заяви та укладання договору про надання послуг з правової допомоги з адвокатом.
Вважає, що ОСОБА_1 хоче додатково через дивну надуманість неіснуючих фактів та своєї пасивної безвідповідальної системної поведінки, не виконуючи свою обов`язки стосовно виконання процедури примусового отримання від нього аліментів, що не відповідає вимогам закону, забезпечити своє існування за його рахунок, як це було до розірвання шлюбу і після розірвання шлюбу за рахунок коштів, якими вона заволоділа в незаконний спосіб.
Однак, дійсно 20.09.2018 року Приморський районний суд м. Маріуполя ухвалив рішення по справі № 266/3622/18, яким стягнув з нього на користь ОСОБА_1 на утримання їх доньки ОСОБА_3 аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 4000 гривень, починаючи стягнення саме з 26.06.2018 року і до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Таким чином, цивільна справа розглядалась з моменту подачі позову 26.06.2018 року до прийняття рішення по справі 20.09.2018 року. Апеляційні скарги сторонами по справі не подавались, рішення набрало законної сили 21.10.2018 року, а тому обов`язок по сплаті аліментів у нього виник саме з цього часу за винятком платежу за один місяць відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України.
З матеріалів справи № 266/3622/18 вбачається, що виконавчий лист про стягнення з нього аліментів на підставі розписки був отриманий позивачем ОСОБА_1 з невідомих для нього причин тільки на початку лютого 2019 року, тобто через 3,5 місяця після набрання рішенням законної сили.
Після подання відповідної заяви про відкриття виконавчого провадження ОСОБА_1 21.02.2019 року старшим державним виконавцем Чудновець К.О. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № 58457733) про стягнення з нього аліментів на неповнолітню дитину ОСОБА_3 .
З урахуванням того, що на час набрання судового рішення законної сили по справі № 266/3622/18 та відкриття виконавчого провадження у лютому 2019 року, а саме з 18.10.2018 року по 21.04.2019 року він знаходився за межами України, постанову про відкриття виконавчого провадження тільки 27.03.2019 року у приміщенні Приморського районного відділу державної виконавчої служби м. Маріуполя отримав його представник за довіреністю ОСОБА_4 , що підтверджується інформацією з Державної прикордонної служби України та довідкою розрахунком від 14.05.2019 року, складеною старшим державним виконавцем відділу Чудновець К.О.
Після отримання постанови про відкриття провадження та розрахунку по аліментам, вся заборгованість яка, сформувалася з урахуванням розгляду цивільної справи в період з червня 2018 року по жовтень 2018 року (21.10.2018 року дата набрання рішення законної сили) та не своєчасного подання ОСОБА_1 виконавчого листа для примусового виконання судового рішення тільки у лютому 2019 року, була повністю погашена трьома платежами від 28.03.2019 року, що підтвержується відповідними квитанціями, наявними в матеріалах виконавчого провадження. На теперішній час, починаючи з березня 2019 року, коли йому через його представника за довіреністю стало відомо про примусове виконання рішення, заборгованість по аліментам відсутня.
Ще раз зазначив, що на час вирішення справи, винесення рішення у вересні 2018 року та відкриття виконавчого провадження він не знаходився на території України, чому позивачка без поважних причин не отримувала виконавчий лист після прийняття рішення та подала його тільки у лютому 2019 року йому також не відомо.
Він приїжджав до зазначеної адреси у позові ОСОБА_1 , однак в будинку АДРЕСА_2 не існує. Банківські реквізити карткового рахунку ОСОБА_1 в нього також відсутні, всі перерахування аліментів на дитину з березня 2019 року здійснюються за цим виконавчим провадженням на рахунок Приморського ВДВС м. Маріуполя
Його представник за довіреністю ОСОБА_4 також разом з ним відвідував вищезазначену адресу, проте в будинку АДРЕСА_4 , як він вже казав квартира АДРЕСА_5 відсутня, а про те, що квартира АДРЕСА_5 , в якої можливо мешкав стягувач знаходиться у будинку АДРЕСА_6 йому стало відомо тільки з позовної заяви про стягнення пені за несплату аліментів по справі № 266/1727/19.
Таким чином, заборгованість по аліментам в період з червня 2018 року по жовтень 2018 року, виникла у зв`язку з розглядом цивільної справи № 266/3622/18, а в період з жовтня 2018 року по березень 2019 року з причин незрозумілої пасивної та безвідповідальної поведінки стягувача та неможливості у зв`язку з цим проводити розрахування з виплати аліментів у добровільному порядку до подання виконавчого листа у лютому 2019 року до виконавчої служби.
На підставі зазначеного, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Ухвалою судді від 10.02.2021 року зобов`язаноДержавну прикордонну службу України надати суду завірені належним чином відомості щодо перетину громадянином України ОСОБА_2 державного кордону у період з січня 2018 року по 2019 рік включно.
23.02.2021 року до суду від позивача надійшов відзив на відзив, в якомузазначено наступне.
У відзиві на позов відповідачем висловлено припущення, що вона через свою пасивну поведінку не виконуючи обов`язок по отриманню аліментів, що не відповідає вимогам закону, бажає отримати гроші на своє існування. Але, вимушена повідомити суду про те, що вона як до шлюбу так і після нього завжди була і є працевлаштованою, відповідно працює та отримує дохід, з якого виконує зокрема обов`язок по утриманню своєї дитини. Натомість відповідач плутає поняття «права» та «обов`язку» по отриманню аліментів на утримання дитини. Законом надано право одному з батьків, з ким проживає дитина звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів. Відповідно у іншого з батьків обов`язок їх сплачувати, тому висловлення з приводу її обов`язку з отримання аліментів вважає, що найменше некоректним та таким, що не ґрунтується на законі.
ОСОБА_2 вважає,що його вини у не виплаті аліментів немає, оскільки вона не подавала виконавчий лист до виконання та він не отримував постанову про відкриття виконавчого провадження, був відсутній в Україні на час набрання чинності рішення суду про стягнення аліментів.
Але, по-перше, відповідач хоча і був відсутній під час проголошення рішення суду про стягнення аліментів і на час набрання ним законної сили, але зі змістом позовних вимог ознайомлений, більш того, подав до суду відзив на позов, в якому заперечував свої значні доходи, як капітана судна з доходом 9000 тис. дол.. США, вважав за можливе та просив суд стягувати з нього аліменти в сумі 4000 грн. Зазначений відзив подано ним власноруч підписаним. Про час і місце розгляду справи ОСОБА_2 був своєчасно і належним чином повідомлений. Ці обставини викладені саме у рішенні суду про стягнення аліментів. Рішення суду про стягнення аліментів, що набрало законної сили отримано представником ОСОБА_2 21.11.2018 року, про що свідчить його підпис на довідковому листі до справи. Також сам відповідач зазначає, що він знаходився за межами України з 18.10.2018 року по 21.04.2019 року, жодного зв`язку у нього з ОСОБА_1 не було, тому він не міг виконувати рішення добровільно. Номер телефону її не змінювався, крім тго посилання на технічну помилку у номері будинку АДРЕСА_3 , що відповідач нібито приїзджав і не міг знайти її ж неспроможними, оскільки йому достовірно відомо, що за адресою: АДРЕСА_7 проживають її батьки. Жодного листа ані на адресу АДРЕСА_6 на АДРЕСА_4 не надсилалось, доказів відвідування зазначених адрес представником відповідача суду не надано. Це ще раз доводить, що батько дитини жодним чином не цікавиться її життям та розвитком.
Крім того, аліментні платежі він мав можливість надсилати поштовими переводами, а не чекати розрахункового рахунку. Тільки після подання позову про стягнення пені за несплату аліментів, а саме 29.03.2019 року відповідач, не дивлячись на те, що в цей час він не знаходився в Україні, сплатив заборгованість по аліментам.
Сам факт недотримання відповідачем рішення суду після його проголошення, яке суд з дотриманням вимог процесуального закону, надсилав за належною адресою та відсутність відповідача в Україні не може вважатися поважною причиною для несплати аліментів, оскільки зумовлене не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.
Відповідач був обізнаний про наявність зазначеного рішенні суду, але ухилявся від його виконання та не сплачував аліменти у визначеному судом розмірі. На разі ОСОБА_2 намагається уникнути відповідальності за порушення обов`язку за не сплату аліментів перекладаючи відповідальність на позивачку через несвоєчасне подання виконавчого листа для примусового виконання рішення суду.
Тобто, у даному випадку через те, що відповідач не сплачував їй аліменти на утримання дитини та оспорює її право на отримання пені за несплату аліментів, що вбачається з відзиву на позовну заяву, вона була вимушена звернутись до суду з позовом. На підставі зазначеного, просила вважати обставини, викладені у відзиві на позовну заяву необґрунтованими, такими, що не відповідають дійсності, а вимог такими, що суперечать діючому законодавству. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі.
24.02.2021 року до суду з Державної прикордонної служби України надійшла відповідь по справі.
В судове засідання позивач та її ОСОБА_5 не з`явились, при цьому від позивача 30.11.2020 року до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, за участю її представника, а 04.03.2021 року від представника позивача до суду надійшла заява, в якій просила позовні вимоги задовольнити, справу розглянути без її участі за наявними у справі документами.
Відповідач та його представник ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились, однак від відповідача 25.01.2021 року до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, а від його представника 04.03.2021 року заява про розгляд справи також без його участі, при цьому в ній зазначив, що з позовними вимогами не згоден, вважає їх такими, що не підлягають задоволенню.
Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть в ній участь.
Дослідивши матеріали даної цивільної справи №266/4875/20 та витребувані з канцелярії Приморського районного суду м. Маріуполя матеріали цивільної справи №266/3622/18, судом встановлено наступне.
Так, дійсно рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20.09.2018 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 4000 грн.., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26.06.2018 року і до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 . Дане рішення набрало законної сили 20.10.2018 року (а.с.8-10).
Виконавчий лист для пред`явлення на примусове виконання зазначеного рішення суду отримано ОСОБА_1 у суді 21.02.2019 року, про що свідчить її особистий підпис у справі №266/3622/18. (а.с.150).
В довідці виданої 28.05.2019 року ТОВ «Атланта» зазначено, що ОСОБА_1 з 01.11.2018 року по теперішній час працює в ТОВ «Атланта». (а.с.12).
З інформаційної довідки з Єдиного реєстру боржників від 29.05.2019 року вбачається, що ОСОБА_2 перебуває у статусі боржника. (а.с.13).
Згідно копійпозовної заяви про стягнення пені за несплату аліментів, датованої позивачем 28.03.2019 року та апеляційної скарги ОСОБА_1 датованої останньою 31.07.2020 року, поданих до суду ОСОБА_2 в якості доказів вбачається, що місцем проживання позивача ОСОБА_1 у позовній заяві та апеляційній скарзі було зазначено АДРЕСА_7 . (а.с.50-57).
Аналізуючи встановлені по справі обставини в їх сукупності, суд вважає заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.
Частинами першою-третьою статті 181 СК України визначено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.
За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Згідно із частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.
Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
Передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.
Судом встановлено, що обов`язок щомісячно сплачувати аліменти покладено на ОСОБА_2 рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 20 вересня 2018 року (справа № 266/3622/18), яке набрало законної сили 20 жовтня 2018 року, виконавчий лист у справі № № 266/3622/18видано 21.02.2019 року, після чого пред`явлено його до виконання.
Згідно з довідкою розрахунком від 14.05.2019 року, виданої старшим державним виконавцем Приморського відділу державної виконавчої служби м. Маріуполь Чудновець К.О. на ім`я відповідача ОСОБА_2 вбачається, що відповідачем за спірний у даному позові строк з 26.06.2018 року по 28.03.2019 року, обов`язок щодо сплати аліментів виконаний в повному обсязі.
Також встановлено, що дійсно позивачем отримано виконавчий лист через чотири місяця після набрання рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 20.09.2018 року законної сили, також ОСОБА_1 у позовній заявіпро стягнення пені за несплату аліментів, датованої 28.03.2019 року було зазначено її адресу мешкання як АДРЕСА_7 , що свідчить про неможливість своєчасного виконання відповідачем зазначеного рішення суду, з причин які не залежали від нього.
Крім того, відповідно до довідки Державної прикордонної служби, яка надійшла на адресу Приморського районного суду м. Маріуполя 24.02.2021 року, ОСОБА_2 знаходився за межами України у період часу з січня 2018 року по 2019 рік, а саме 07.03.2018 року здійснив в`їзд; 18.10.2018 року виїзд та 21.04.2019 року знову в`їзд.
Тобто, дані обставини повністю підтверджують факт перебування ОСОБА_2 у спірний у позові період за межами України.
Отже, із наданих сторонами доказів вбачається, що заборгованість зі сплати аліментів до дня пред`явлення виконавчого листа до виконання (21.02.2019 року) утворилась не з вини ОСОБА_2 , оскільки останній не був обізнаний про виконання рішення суду, у подальшому сплачував аліменти, що вбачається із матеріалів справи.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Враховуючи наведене та те, що позивачем не доведено існування всіх юридичних фактів, які у своїй сукупності надають право стягувати аліменти на підставі частини другої статті 191 СК України, що є її процесуальним обов`язком, не надала належних та безспірних доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у відповідності до вимог ст. 196 СК України, а тому у задоволенні позову ОСОБА_1 необхідно відмовити.
На підставі вищевказаного, керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 258- 259, 263-265 ЦПК України, суд
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за несплату аліментів - відмовити.
Судові витрати по сплаті судового збору компенсувати за рахунок держави.
Рішення суду може бути оскаржене позивачем безпосередньо до Донецького апеляційного суду або через Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Із повним текстом рішення суду можна ознайомитися у Єдиному державному реєстрі судових рішень за адресою:http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Приморським РС у м. Маріуполі ГУ ДМС України в Донецькій області 13.08.2014 року, проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_3 , паспорт НОМЕР_4 , виданий Приморським РВ Маріупольського МУ УМВС України в Донецькій області 24.09.2009 року зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_8 .

Суддя: Д.Г.Пантелєєв