УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 712/7606/21
Номер провадження 2/712/2305/21

14 липня 2021 року м. Черкаси
Суддя Соснівського районного суду м. Черкаси м. Черкаси Марцішевська О.М. розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал-майора Ігоря Момота (військова частина НОМЕР_1 ), третя особа: адміністрація Державної прикордонної служби України про визнання дій неправомірними щодо не визнання права на отримання грошової компенсації за неналежне для отримання житлове приміщення та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

12 липня 2021 року позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) звернувся до суду до відповідача головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал-майора Ігоря Момота (військова частина НОМЕР_1 ) (м. Черкаси, селище Оршанець, вул.. Красніка, 1), третя особа: адміністрація Державної прикордонної служби України ( АДРЕСА_2 ) про визнання дій неправомірними щодо не визнання права на отримання грошової компенсації за неналежне для отримання житлове приміщення та зобов`язання вчинити певні дії
В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що позивач офіцер запасу, проходив військову службу у Прикордонних військах України, в подальшому - Державна прикордонна служба України. Його вислуга років (з 01 серпня 1988 року по 09 листопада 2010 року), станом на дату звільнення (09.11.2010) становила 22 роки 10 місяців 8 днів, що підтверджується відповідними записами у моєму військовому квитку офіцера запасу Серія ГГ №283130, який виданий йому 01 грудня 2010 року Черкаським об`єднаним міським військовим комісаріатом Черкаської області. Останнє місце служби - ОСОБА_2 , Кутузова і Олександра Невського центр Державної прикордонної служби України (зараз Головний центр підготовки особового складу ДПСУ імені генерал-майора Ігоря Момота, в/ч НОМЕР_1 , юридична адреса: вул. підполковника Красніка, буд.1, м.Черкаси, селище Оршанець, 19601). У 1998 році в селищі Оршанець позивач отримав тимчасове (відомче) житло, що надано йому в користування, однак не дає права на приватизацію та отримання права власності на нього. З 03.08.2000 року позивач перебуває на квартирному обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, в загальному порядку, у в/ч 9930. для отримання постійного житла.
Станом на 1 серпня 2008 року його вислуга на військовій службі становила 20 років. Отже, з 01.08.2008. він отримав право на отримання жилого приміщення для постійного проживання на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української PCP (5464-10) та іншими нормативно-правовими актами, як такий, що набув вислугу на військовій службі 20 років. Вважає, що саме з цієї дати (01.01.2010) він, як такий, що мав на вказану дату, вислугу на військовій службі більше 20 років, отримав законне право на отримання за бажанням грошової компенсації за належне йому для отримання жиле приміщення.
За весь період його військової служби (22 роки 10 місяців 8 днів), він не отримував ні жилого приміщення для постійного проживання, ні грошової компенсації за належне йому для отримання жиле приміщення.
У зв`язку з набуттям права на пенсію за вислугу років, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб», позивач, як такий, що проходив кадрову військову службу, був звільнений у запас Збройних сил України Наказом Голови Державної прикордонної служби України №550-05 від 22 жовтня 2010 року (Наказ начальника Навчального центру ДПСУ (командира в/ч 9930) м. Черкаси від 09.11.2010 р. №230-ос) за ст. 26 ч. 7 п. «а» (за власним бажанням) Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в чинній редакції Закону - ст.26 ч. 6 п. 1 пп. «а»).
На даний час, позивач є військовим пенсіонером, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області і одержує пенсію за вислугу років у відповідності до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262 від 09.04.1992 р.
Незважаючи на те, що після звільнення і по теперішній час, на протязі більше 10 років, позивач проживає у тимчасово наданому йому житлі і продовжує перебувати на квартирному обліку, жодного разу не отримував пропозиції щодо надання йому житлового приміщення для постійного проживання або грошової компенсації за належне йому для отримання жиле приміщення. З 2000 року, з моменту постановки на квартирний облік, позивач своєчасно, щорічно поновлював документи його житлової справи та цікавився результатами просування в черзі на отримання житла.
У 2016 році позивач отримав лист з Навчального центру ДПСУ від 01.03.2016 №721/675, в якому його проінформовано, що у відповідності до розділу 2 постанови КМУ від 02 вересня 2015 №728, він має право на отримання грошової компенсації за належне йому для отримання жиле приміщення. Також, йому було запропоновано звернутись до житлової комісії Навчального центру ДПСУ та надати оригінали та копії необхідних документів, що ним було виконано у повному обсязі. Проте пропозиції щодо отримання грошової компенсації за належне йому для отримання жиле приміщення від житлової комісії Навчального центру ДПСУ, він не отримав. Враховуючи те, що досить тривалий час і до тепер, житло для військовослужбовців у регіоні не будується, але разом з тим, 26 родин військовослужбовців - пенсіонерів, які раніше проходили військову службу у в/ч 9930д наприкінці 2019 року отримали грошову компенсацію і здали свої відомчі/службові житлові приміщення, які розташовані на території військового містечка Оршанець, позивач прийняв рішення уточнити для нього механізм отримання компенсації та перелік необхідних документів для її здійснення. 26 жовтня 2020 року він звернувся до Головного центру підготовки особового складу ДПСУ імені генерал-майора Ігоря Момота (в/ч НОМЕР_1 ) з заявою щодо роз`яснення механізму реалізації його законного права на отримання грошової компенсації. 16 листопада 2020 року він отримав відповідь-відмову від 06.11.2020 №704/71- 161-44/10-3053, де зазначено, що правові підстави для здійснення йому виплати грошової компенсації за належне для отримання житло - відсутні. Відмова ґрунтується на підставі пункту 2 Порядку визначення розміру і надання військовослужбовцям та членам їх сімей грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, затвердженого Постановою КМУ від 02.09.2015 №728, згідно якого порядок визначення розміру і надання військовослужбовцям грошової компенсації поширюється тільки на окрему категорію осіб, а саме: на осіб звільнених з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я та у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів. Акцент було зроблено на тому, що в переліку осіб відсутня категорія осіб, що звільнені з військової служби за власним бажанням, тобто, відповідно і відсутнє право на отримання ним компенсації. Листом Навчального центру ДПСУ від 01.03.2016 №721/675 його було проінформовано, що у відповідності до пункту 2 постанови КМУ від 02 вересня 2015 №728, він має право на отримання грошової компенсації за належне йому для отримання жиле приміщення, проте у 2020 році він отримав відмову з посиланням на той же самий 2 пункт Постанови №728 (копії обох листів додаю). Не погодившись з позицією Головного центру підготовки особового складу ДПСУ імені генерал-майора Ігоря Момота щодо відсутності у нього права на отримання грошової компенсації, він звернувся до Адміністрації Державної прикордонної служби України з заявою від 18 листопада 2020 року про прийняття заходів реагування щодо реалізації його права на отримання грошової компенсації за належне йому для отримання жиле приміщення. 10 грудня 2020 року він отримав відповідь з Адміністрації Державної прикордонної служби України від 30.11.2020 №704/11-15227, що повністю повторює позицію Головного центру підготовки особового складу ДПСУ імені генерал-майора Ігоря Момота, з посиланням на пункт 2 постанови КМУ від 02 вересня 2015 №728, де визначено вичерпний перелік осіб, яким може виплачуватися грошова компенсація.
Відмова ґрунтується на ствердженні, що у вказаному переліку відсутня така категорія осіб, як звільнені з військової служби за власним бажанням, тому правові підстави для здійснення виплати йому грошової компенсації за належне йому для отримання житло, «на жаль», відсутні.
Вважає відмову незаконною та просить суд визнати неправомірними дії Головного центру підготовки особового складу ДПСУ імені генерал-майора Ігоря Момота щодо відмови визнання позивача права на отримання грошової компенсації за належне для отримання житлове приміщення, для постійного проживання. Зобов`язати Головний центр підготовки особового складу ДПСУ імені генерал-майора Ігоря Момота визнати його право на отримання грошової компенсації за належне йому для отримання житлове приміщення для постійного проживання та виплатити йому грошову компенсацію за належне для отримання житлове приміщення для постійного проживання, в разі виділення коштів на таку компенсацію, в порядку встановленої черговості надання такої компенсації у Головному центрі підготовки особового складу ДПСУ імені генерал-майора Ігоря Момота (в/ч НОМЕР_1 ), стягнути судові витрати.
До відкриття провадження у справі суддя після одержання позовної заяви з`ясовує,чи відповідає позовна заява вимогам,встановленим ст. 175 ЦПК України, чи підсудна справа даному суду, чи немає інших підстав для повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в цивільній справі, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Поняття «суд, встановлений законом» містить, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.
Критеріями розмежування судової юрисдикції є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною першою статті 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства) та суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).
У пункті 2 частини першої статті 4 КАС України справу адміністративної юрисдикції визначено як публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, у спорах фізичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (пункт 1 частини першої статті 19 КАС України).
Публічно-правовий спір це, зокрема, спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).
Суб`єкт владних повноважень це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).
Отже, до справ адміністративної юрисдикції віднесені публічно-правові спори, ознакою яких є не лише спеціальний суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір.
Стосовно терміну «владні управлінські функції», то зміст поняття «владні» полягає в наявності у суб`єкта повноважень застосовувати надану йому владу, за допомогою якої впливати на розвиток правовідносин, а «управлінські функції» це основні напрямки діяльності органу влади, його посадової чи службової особи або іншого уповноваженого суб`єкта, спрямовані на управління діяльністю підлеглого суб`єкта. З огляду на вказане до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома чи більше суб`єктами стосовно їх прав та обов'язків у правовідносинах, в яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.
Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Тоді як приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.
Згідно з пунктом 2 Порядку дія цього Порядку поширюється на: військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі 20 і більше років, та членів їх сімей; осіб, звільнених з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів у разі неможливості використання на військовій службі, та членів їх сімей; сім`ї військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби; сім`ї померлих осіб, звільнених з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів.
Військовослужбовці та члени їх сімей, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов, мають право отримати компенсацію один раз протягом усього часу проходження військовослужбовцями військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла (пункт 3 Порядку).
За змістом частини першої статті 9 ЖК УРСР громадяни мають право на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом. А згідно зі статтею 48-1 вказаного кодексу порядок та розмір надання громадянам грошової компенсації за належні їм для отримання жилі приміщення визначаються Кабінетом Міністрів України.
У спірних правовідносинах відповідач у межах та у порядку, встановленому законом, наділений повноваженнями приймати рішення, що впливають на можливість реалізації позивачем права на соціальну гарантію, надану йому в силу особливого статусу, визначеного Законом.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 263 КАС України справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Крім того, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема з приводу проходження публічної служби (пункт 2 частини першої статті 19 КАС України). А за змістом пункту 17 частини першої статті 4 КАС України військова служба належить до служби публічної.
Подібні правові висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 712/5476/19, провадження № 14-62 цс 20.
Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З урахуванням наведеного, розгляд такої справи згідно з положеннями статей 19,20 КАС України відноситься до компетенції адміністративного суду та проводиться в порядку адміністративного, а не цивільного судочинства.
Отже, враховуючи суб`єктний склад учасників справи, характер правовідносин, що склались між ними, приходжу до висновку, що даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та має бути вирішений адміністративним судом.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.
Керуючись ст. 186 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У відкритті провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до головного центру підготовки особового складу Державної прикордонної служби України імені генерал-майора Ігоря Момота (військова частина НОМЕР_1 ), третя особа: адміністрація Державної прикордонної служби України про визнання дій неправомірними щодо не визнання права на отримання грошової компенсації за неналежне для отримання житлове приміщення та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.
Роз`яснити позивачу право на звернення до окружного адміністративного суду в порядку адміністративного судочинства.
Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - http://court.gov.ua.
Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення (підписання) (ст.255 КАС України).
Ухвала може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення, що є датою її ухвалення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.М.Марцішевська

Дата виготовлення повного тексту ухвали 14 липня 2021 року.