Справа №443/1633/19
Провадження №2/443/519/21
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

02 липня 2021 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Равлінка Р.Г.,

секретар судового засідання Рибакова І.І..,

провів у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Жидачеві розгляд справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом,-

за участю:

позивачки ОСОБА_1

представника позивачки адвоката Чорненького Я.Б.

встановив:

Позивачка, ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою, в якій просить визнати ОСОБА_2 , особою, яка втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1

Обгрунтування позиції сторін

В обгрунтування позовних вимог позивачка ОСОБА_1 покликається на те, що ій на підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька належить на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1 про що свідчить ксерокопія вказаного вище свідоцтва. Відповідач її колишній чоловік, зареєстрований у вказаному вище будинку із 30.08.2004. З серпня 2018 року відповідач за адресою реєстрації не проживає, а проживає у своїх батьків в АДРЕСА_1. 12.07.2019 шлюб між сторонами у справі був розірваний. Про те, що на даний час відповідач дійсно у належному їй на праві власності будинку не проживає, свідчать Акти, складені комісією сільської ради. Так, 10.05.2019, 12.08.2019 та 13.11.2019 комісіями Зарічанської сільської ради в присутності сусідів було складено Акти про те, що відповідач, у житловому будинку АДРЕСА_1 не проживає з серпня 2019 року. Таким чином, станом на дату звернення до суду відповідач у її житловому будинку не проживає понад один рік, а тому втратив право на користування спірним житловим будинком.

Процесуальні рішення, постановлені по справі.

Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області від 16.10.2020 у позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, а справу призначено до відкритого підготовчого засідання на 04.02.2021.

Ухвалою суду від 04.02.2021 у справі закрито підготовче засідання, а справу призначено до судового розгляду по суті на 23.04.2021.

23.04.2021 справу було знято з розгляду у зв`язку із тим, що суддя перебував у нарадчій кімнаті по кримінальній справі.

Розгляд справи по суті відбувся 02.07.2021 за участі позивачки ОСОБА_1 та її представника адвоката Чорненького Я.Б.

Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Чорненький Я.Б. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, та просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча був завчасно належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду. Заяви про розгляд справи за його відсутності відповідач не подавав.

За таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу за його відсутності, провівши на підставі вимог ст. 281 ЦПК України заочний розгляд справи.

Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема, з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачкою, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 280 ЦПК України.

Свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 суду пояснили, що з серпня місяця 2018 року відповідач ОСОБА_2 за місцем реєстрації не проживає.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачки та її представника, а також свідків, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, суд вважає, що справу слід вирішити в межах тих доказів, які були отримані в ході судового розгляду, а також на підставі наявних письмових доказів, які містяться у матеріалах справи. Дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності судового процесу, оцінивши докази з точки зору належності, допустимості та достатності, суд дійшов висновку, що неявка відповідача не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін і позов слід задовольнити, ухваливши заочне рішення.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності позивачці ОСОБА_1 , що підтверджується копією Витягу про реєстрацію права власності № 15087569 від 03.07.2007, серія ССЕ № 913508 /а.с.7/. Згідно рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 19.07.2019 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Рішення суду набрало законної сили 12.08.2019. /а.с.15/

Також з долученої до матеріалів справи копії будинкової книги встановлено, що у вищевказаному будинку відповідач ОСОБА_2 зареєстрував своє місце проживання. Факт реєстрації відповідача за вказаною адресою, також підтверджується відповідями на запит суду в порядку ст. 187 ЦПК України з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ Державної міграційної служби України у Львівській області від 05.10.2020./а.с.9-13, 25/.

Відповідно до актів обстеження житлово-побутових умов ОСОБА_1 від 10.05.2019, від 12.08.2019 та від 13.11.2019 , а також від 30.06.2021 року, ОСОБА_2 в житловому будинку АДРЕСА_1 не проживає з серпня 2018 року. /а.с. 15-17, 45/.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

За змістом ст.4ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу і протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316,317,319,321 ЦК України).

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ст.319, ч. 1 ст.321, ч. 1 ст.391 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та права розпорядження сво

Відповідно до ст. 405 ЦК України право члена сім`ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку.

Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом.

Частиною 1ст. 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме: подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права право користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

На підставі ст. 81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не проживає у житловому будинку АДРЕСА_1 з серпня 2018 року без поважних причин, що перевищує строк, визначений у ч. 2 ст. 405 ЦК України, оплату за житлово-комунальні послуги не здійснює, зв`язку з будинком не підтримує, в будинку немає його майна, жодних особистих речей.

Будь-яких даних про те, що відповідач не проживає в житловому будинку АДРЕСА_1 з поважних причин судом не встановлено.

На підставі вищенаведеного, врахувавши також той факт, що домовленості між сторонами про збереження права користування житлом у разі довготривалої відсутності не було, свідки підтвердили факт відсутності відповідача ОСОБА_2 за місцем реєстрації, а тому суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 втратив право користування житлом у житловому будинку АДРЕСА_1 , який на праві приватної власності належить позивачці ОСОБА_1 , відтак, враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає позов обґрунтованим, підставним і таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 4,5,12,13,81,259,263-265,268 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житлом у будинку АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на заочне рішення може бути подана до Львівського апеляційного суду через Жидачівський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відповідно до частини 6 ст. 259 та частини 1 ст. 268 ЦПК України складання повного рішення суду відкладено на десять днів.

У зв`язку з оголошенням у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 12.07.2021.

Суддя Р.Г. Равлінко