Ухвала

02 березня 2021 року

м. Київ

справа № 265/2402/16-ц

провадження № 61-2207ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області, у складі судді Копилової Л. В., від 21 червня 2016 року про закриття провадження у справі та ухвалу Донецького апеляційного суду, у складі судді Попової С. А., від 22 січня 2021 року про відмову у відкритті апеляційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Шабадаш Лариси Семенівни про відновлення реєстрації договору іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 червня 2016 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Шабадаш Л. С. про відновлення реєстрації договору іпотеки закрито на підставі пункту 1 частини першої статті 205 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

30 грудня 2020 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на вказану ухвалу суду першої інстанції.

Ухвалою Донецького апеляційного суду, у складі судді Попової С. А.,

від 04 січня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без руху для викладення поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження. При цьому, апеляційний суд врахував, що згідно тексту оскарженої ухвали суду першої інстанції, ОСОБА_1 брав участь в судовому засіданні, в якому вона була постановлена.

18 січня 2021 року на адресу Донецького апеляційного суду надійшла заява від ОСОБА_1 , в якій підставами для поновлення строку на апеляційне оскарження заявник зазначив те, що він є інвалідом II групи і за станом здоров`я, зокремачерез часткову втрату пам`яті не міг пам`ятати, що існує оскаржувана ухвала, повний текст її не отримував і дізнався про її існування тільки з постанови Донецького апеляційного суду від 16 грудня 2020 року у іншій справі № 265/8127/18. До своєї заяви ОСОБА_1 додав ряд медичних документів за період 2005-2011 років щодо стану свого здоров`я.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 22 січня 2021 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 червня 2016 року.

09 лютого 2021 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 червня 2016 року про закриття провадження у справі та ухвалу Донецького апеляційного суду від 22 січня 2021 року про відмову у відкритті апеляційного провадження.

У відкритті касаційного провадження в частині оскарження ухвали Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області

від 21 червня 2016 року необхідно відмовити з таких підстав.

Пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Із аналізу Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що ухвала Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 червня 2016 року у справі №265/2402/16-ц не була предметом апеляційного перегляду.

Таким чином, ухвалаОрджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 червня 2016 року до її апеляційного перегляду не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Згідно із пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Також необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження із перегляду ухвали Донецького апеляційного суду від 22 січня 2021 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення апеляційним судом норм права, просить оскаржуване судове рішення скасувати.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що апеляційний суд при постановленні оскаржуваної ухвали від 22 січня 2021 року не врахував, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи та внаслідок наявних захворювань частково втратив пам`ять. Апеляційний суд не з`ясував, чи був він присутній в судовому засіданні 21 червня 2016 року, чи оголошувався в суді повний текст ухвали в день прийняття, чи надсилався повний текст ухвали ОСОБА_1 .

При цьому, заявник стверджував, що не був присутнім при прийнятті оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, не знав і не міг знати про її існування, а довідався про неї лише з постанови Донецького апеляційного суду від 16 грудня 2020 року у іншій справі № 265/8127/18.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 3 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку, зокрема, ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).

Ухвала апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи.

Колегія суддів встановила, що касаційна скарга в частині оскарження ухвали Донецького апеляційного суду від 22 січня 2021 року є необґрунтованою, а правильне застосування апеляційним судом норм права при вирішення питання про відмову у відкритті апеляційного провадження є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування та тлумачення.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно частини четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до пункту 13 розділу ХІІІ ЦПК України судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 294 ЦПК України (в редакції на час постановлення 21 червня 2016 рокуухвали судом першої інстанції) апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`яти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Апеляційну скаргу на ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 червня 2016 року ОСОБА_1 подав 30 грудня 2020 року, тобто більш ніж через чотири роки з дня її постановлення.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Апеляційним судом із тексту оскарженої ухвали суду першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 був присутнім в судовому засіданні

21 червня 2016 року.

Крім того, апеляційний суд врахував, що подаючи 27 листопада 2020 року апеляційну скаргу в іншій справі № 265/8127/18 ОСОБА_1 вказував про свою обізнаність із закриттям провадження у справі №265/2402/16-ц.

Надав оцінку апеляційний суд і суперечності підстав для поновлення пропущеного строку, наведених ОСОБА_1 .

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень (далі ЄДРСР).

Аналіз ЄДРСР свідчить, що ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 червня 2016 року у цивільній справі № 265/2402/16-ц було надіслано судом до вказаного реєстру

23 червня 2016 року та оприлюднено 29 червня 2016 року.

Встановивши, що апеляційна скарга подана після спливу більше ніж чотирьох років з дня прийняття оскарженого судового рішення, наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження є неповажними, а наявність випадків, передбачених частиною другою статті 358 ЦПК України, ОСОБА_1 не доведено, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Згідно з частиною першою статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини

(далі - ЄСПЛ) визнає легітимними обмеженнями встановлення вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення ЄСПЛ у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення ЄСПЛ у справі «Перетяка та Шереметьев проти України» від 21 грудня 2010 року).

Можливість поновлення процесуальних строків не є необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, аби дізнатися про стан відомого їм судового провадження (рішення ЄСПЛ від 26 квітня

2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України» та «Трух проти України» (ухвала) від 14 жовтня 2003 року). Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності (рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України»).

Подавши до суду позов у квітні 2016 року, ОСОБА_1 міг дізнатися про стан відомого йому судового провадження у справі № 265/2402/16-ц,

не відкладаючи вирішення цього питання більш ніж на чотири роки.

Оскільки правильне застосування судом апеляційної інстанції норм права при вирішенні питання про відмову у відкритті апеляційного провадження є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження в частині оскарження ухвали Донецького апеляційного суду від 22 січня 2021 року необхідно відмовити з цих підстав.

Керуючись статтями 388, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 червня 2016 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 22 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Шабадаш Лариси Семенівни про відновлення реєстрації договору іпотеки.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Шипович

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта