ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/711/21 Справа № 210/4042/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Хлистуненко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2021 року м.Кривий Ріг

справа № 210/4042/16-ц

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Кислиця І.В.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідачі: ОСОБА_2 , Виконавчий комітет Довгинцівської районної у місті ради, Комунальне підприємство «Криворізьке бюро технічної інвентаризації»

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1 , на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 07 травня 2020 року, яке постановлено суддею Хлистуненко О.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 15 травня 2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , Виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради, Комунального підприємства «Криворізьке бюро технічної інвентаризації», треті особи: Управління служби у справах дітей Криворізької міської ради, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , його батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Позивач з батьками мешкав у спірній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

Коли позивачу було 3 роки його матір засудили і відправили відбувати покарання в місця позбавлення волі, а він залишився проживати з батьком.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 19.10.1993 року матір позивача ОСОБА_6 визнано такою, що втратила право користуватися спірною квартирою.

Восени 1994 року, коли позивач пішов до школи, його батько постійно приймав наркотичні засоби та вихованням займалася бабуся ОСОБА_7 , яка забрала його проживати до себе. В зв`язку з тим, що батьки його вихованням не займалися, рішенням Дзержинської районної у місті Ради від 17.06.1998 року бабусю ОСОБА_7 було призначено його опікуном і відповідно вона мала юридичне право приймати всі рішення відносно нього, а не інші особи, в тому числі і батьки.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його батько ОСОБА_5 .

У вересні 2016 року, коли позивач знаходився в м. Харкові, він дізнався про поданий позов ОСОБА_2 до нього та покійного батька, про визнання договору купівлі продажу квартири дійсним. Ознайомившись з матеріалами справи виявилось, що батько, начебто разом з ним 17.08.1995 року, продав квартиру ОСОБА_2 , але на час продажу квартири позивачу було 9 років, з батьком він не проживав і не знав, що спірна квартира належала, також, йому.

Позивач вважає, що оспорюваний договір купівлі-продажу, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 , яка представляла інтереси батька, є недійсним, оскільки в самому договорі вказано, що дієздатність позивача перевірено, тоді як йому було 9 років. Крім того, у виданій довіреності вказано, що батько ОСОБА_5 уповноважує ОСОБА_8 продати, подарити, обміняти належну квартиру, в той час як 1/2 частина квартири належала позивачу, отже нотаріус не мав права по цій довіреності оформлювати договір купівлі-продажу спірної квартири. Правочин вчиняла ОСОБА_8 , яку по довіреності батько не уповноважував вчиняти угоду в інтересах неповнолітнього. Зауважує на тому, що рішення на видачу дозволу на продаж спірної квартири від імені позивача є незаконним і таким, яке видано із зловживанням службовим становищем посадовими особами. При прийнятті рішення не було з`ясовано чи є у позивача інше житло, не вирішувалось питання про покладення коштів на рахунок позивача. Окрім того, на час укладення договору купівлі-продажу спірної квартири не було дозволу на продаж квартири і матері позивача, яка в той час не була позбавлена по відношенню до нього батьківських прав. Також, БТІ не мало права реєструвати договір купівлі-продажу спірної квартири, так як на самому договору відсутня печатка нотаріуса і він таким чином є недійсним. При оформленні договору купівлі-продажу спірної квартири порушено закон в частині недоторканості житла дитини. Також, на момент продажу квартири, частки в квартирі виділені не були і ОСОБА_8 не мала права її продавати, а нотаріус, відповідно, оформлювати договір купівлі-продажу квартири.

На підставі наведеного вище позивач просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 від 17.08.1995 року та стягнути з ОСОБА_2 судові витрати по справі.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 07 травня 2020 року, в якому виправлено описку ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 15 травня 2020 року, ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі представник позивача ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про задоволення позовних вимог з тих підстав, що відповідно до протоколу допиту ОСОБА_2 , остання стверджувала, що договір купівлі-продажу з ОСОБА_1 вона не укладала, жодного разу в нотаріальній конторі не була присутня, грошових коштів за квартиру нікому не передавала.

Зауважує на тому, що оспорюваний договір купівлі-продажу укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 , яка представляла інтереси батька, є недійсним оскільки в договорі вказано, що дієздатність позивача перевірено, тоді як позивачу на час укладення оспорюваного договору було 9 років.

Зауважує, що у виданій довіреності вказано, що батько ОСОБА_5 уповноважує ОСОБА_8 продати, подарити, обміняти належну квартиру, в той час як 1/2 частина квартири належала йому, ОСОБА_1 , отже нотаріус не мав права по цій довіреності оформлювати договір купівлі продажу всієї квартири та правочин вчиняла ОСОБА_8 , яку по довіреності батько не уповноважував вчиняти угоду в інтересах неповнолітнього.

Представник позивача зауважує на тому, що рішення про надання дозволу на продаж спірної квартири від імені позивача є незаконним і таким, яке видано з зловживанням службовим становищем посадовими особами. При видачі рішення не було з`ясована чи є в позивача інше житло, не вирішувалось питання про покладення коштів на його рахунок. Окрім того, на час укладення оспорюваного договору купівлі-продажу не було дозволу на продаж квартири і матері позивача, яка в той час не була позбавлена по відношенню до нього материнських прав.

Крім того, КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» не мало права реєструвати договорі купівлі продажу квартири, так як на самому договору відсутня печатка нотаріуса і він таким чином є недійсним.

Представник позивача зауважує на тому, що при оформленні договору купівлі-продажу спірної квартири порушено закон в частині недоторканості житла дитини та Конвенцію «Про права дитини».

У відзиві на апеляційну скаргу третя особа ОСОБА_4 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на її думку, апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_3 , які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, третю особу ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_9 , які, кожна окремо, заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити без змін рішення суду першої інстанції, представника Виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради Табовець Н.В., яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити без змін рішення суду першої інстанції, представника Управління служби у справах дітей Криворізької міської ради Березуцьку Н.І., яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити без змін рішення суду першої інстанції, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенню, з наступних підстав.

Звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 від 17.08.1995 року позивач посилався на те, що оспорюваний договір був укладений з порушенням вимог чинного, на момент укладення договору, законодавства оскільки на момент укладення оспорюваного договору позивач був малолітнім та його дієздатність не була перевірена, посилався на те, що оспорюваний правочин вчиняла ОСОБА_8 , яку по довіреності батько не уповноважував вчиняти угоду в інтересах неповнолітнього позивача, посилався на те, що на час укладення оспорюваного договору не було дозволу на продаж спірної квартири від його матері, яка в той час не була позбавлена по відношенню до позивача материнських прав, а рішення Виконавчого комітету Довгинцівської районної Ради народних депутатів м. Кривого Рогу про надання дозволу на продаж квартири від імені позивача є незаконним і таким, яке видано із зловживанням службовим становищем посадовими особами, якими не з`ясовано питання чи є у позивача інше житло та не вирішувалось питання про покладення коштів від продажу квартири на рахунок позивача. Крім того позивач посилався на те, що БТІ не мало права реєструвати договір купівлі-продажу спірної квартири, так як на самому договорі купівлі-продажу спірної квартири відсутня печатка нотаріуса, у зв`язку з чим він є недійсним.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволені позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що оспорюваний позивачем договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , був укладений відповідно до норм чинного законодавства, діючого на момент його укладення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Згідно з ч. 1ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено імперативний обов`язок щодо доказування і подання доказів у цивільному процесі, а саме зазначеною нормою передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За змістом ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. ст. 57, 58 Конституції України, ст. 5 ЦК України до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Так, згідно п. 1 прикінцевих та перехідних положень ЦК України, цей Кодекс набрав чинності з 1 січня 2004 року.

Відповідно до абз. 1 п. 4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України до цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав та обов`язків, що виникли або породжують існувати після набрання ним чинності.

Оскільки, оспорюваний правочин був укладений 17.08.1995 року, то правовідносини у даній справі регулюються нормами ЦК України, в редакції 1963 року, та Кодексу про шлюб та сім`ю України, що діяли на час укладення спірного договору.

За змістом ст. ст. 128, 153 ЦК України, в редакції 1963 року, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними умовами є ті умови договору, які визнані такими за Законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін було досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 224 ЦК України, в редакції 1963 року, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 227 ЦК України, в редакції 1963 року, договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин.

Статтями 60, 78, 128, 145 КпШС України передбачено, що обов`язком батьків визначено захист прав та інтересів їх неповнолітніх дітей. Якщо у неповнолітніх є належне їм майно, батьки управляють ним, як опікуни і піклувальники, без спеціального на те призначення, але з додержанням відповідних правил про опіку і піклування. Завданням опіки і піклування є, зокрема, захист особистих і майнових прав та інтересів неповнолітніх дітей. Опікун не вправі без дозволу органів опіки і піклування укладати угоди.

Положеннями ст. 14 ЦК України, в редакції 1963 року, визначено обсяг дієздатності неповнолітніх, які не досягли 15 років. За неповнолітніх, які не досягли п`ятнадцяти років, угоди укладають від їх імені батьки (усиновителі) або опікун.

Відповідно до п. 31 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджена наказом Міністерства Юстиції України №18/5 від 18.06.1994 року, в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин, угоди за неповнолітніх, які не досягли 15 років, а також від імені громадян, визнаних у судовому порядку недієздатними, вчиняють батьки, усиновителі або опікуни.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, рішенням Виконавчого комітету Довгинцівської районної Ради народних депутатів м. Кривого Рогу від 10.02.1995 року № 33/1 про надання згоди нотаріальній конторі на продаж приватизованої квартири від імені неповнолітнього ОСОБА_10 , 1986 року народження, нотаріальній конторі надано згоду на продаж приватизованої квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_5 від імені неповнолітнього ОСОБА_10 , 1986 року народження. Вирішено гроші, одержані від продажу частини квартири, перерахувати в Довгинцівське відділення № 8334 державного ощадбанку та контроль за виконанням даного рішення покласти на відділ народної освіти (том 1 а.с.115).

17.08.1995 року між ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , від імені яких на підставі довіреності, посвідченої нотаріусом Першої державної нотаріальної контори за реєстром № 4-57/00 та на підставі рішення Довгинцівського райвиконкому № 33/1 від 10.02.1995 року від імені неповнолітньої дитини ОСОБА_1 , діяла ОСОБА_8 , та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_5 та ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 , виданого УЖКГ на підставі розпорядження № Дз 697 від 16.05.1994 року, зареєстрованого в реєстраційній книзі БТІ за № 77П-153-153. Договір посвідчено нотаріусом Криворізького нотаріального округу Глущенко А.А., зареєстровано в реєстрі за № 1-459. Право власності на ім`я ОСОБА_2 зареєстровано у Криворізькому бюро технічної інвентаризації 28.08.1995 року, про що в реєстрову книгу внесено відповідний запис (том 1 а.с.5).

На підставі наведеного вище колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки оспорюваний позивачем договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , був укладений відповідно до норм чинного законодавства, діючого на момент його укладення.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду та задоволення позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги про те, що відповідно до протоколу допиту ОСОБА_2 , остання стверджувала, що договір купівлі-продажу з ОСОБА_1 вона не укладала, жодного разу в нотаріальній конторі не була присутня, грошових коштів за квартиру не отримувала, оскільки вказані обставини не були предметом розгляду судом першої інстанції, тому колегія суддів не може оцінювати вказані доводи апеляційної скарги.

Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги про те, що оспорюваний договір купівлі-продажу укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 , яка представляла інтереси батька, оскільки в договорі вказано, що дієздатність позивача перевірено, тоді як позивачу на час укладення оспорюваного договору було 9 років, оскільки відповідно до ст. 14 ЦК України, в редакції 1963 року, визначено обсяг дієздатності неповнолітніх, які не досягли 15 років. За неповнолітніх, які не досягли п`ятнадцяти років, угоди укладають від їх імені батьки (усиновителі) або опікун.

Так, на виконання вимог ст. 14 ЦК України, в редакції 1963 року, ОСОБА_5 , який діяв від свого імені, так і від імені неповнолітнього ОСОБА_1 надав ОСОБА_8 довіреність та уповноважив останню на продаж або ж обмін квартири що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 17.06.2002 року, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 позбавлено батьківських прав відносно сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (том 1 а.с. 42-43, 44).

Отже, на час укладення спірного правочину, тобто 17.08.1995 року ОСОБА_5 не був позбавлений батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_1 , а тому в розумінні ст. 14 ЦК України, в редакції 1963 року, й мав право на укладення оспорюваного правочину.

Колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про те, що у виданій ОСОБА_8 довіреності вказано, що батько ОСОБА_5 уповноважує ОСОБА_8 продати, подарити, обміняти належну квартиру, в той час як 1/2 частина квартири належала йому, ОСОБА_1 , отже нотаріус не мав права по цій довіреності оформлювати договір купівлі продажу всієї квартири та правочин вчиняла ОСОБА_8 , яку по довіреності батько не уповноважував вчиняти угоду в інтересах неповнолітнього, оскільки в даному випадку ОСОБА_5 діяв як від свого імені, так і від імені неповнолітнього ОСОБА_1 та надав ОСОБА_8 довіреність та уповноважив останню на продаж або ж обмін квартири що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому як вбачається із матеріалів справи, рішенням Виконавчого комітету Довгинцівської районної Ради народних депутатів м. Кривого Рогу від 10.02.1995 року № 33/1 про надання згоди нотаріальній конторі на продаж приватизованої квартири від імені неповнолітнього ОСОБА_10 , 1986 року народження, нотаріальній конторі надано згоду на продаж приватизованої квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_5 від імені неповнолітнього ОСОБА_10 , 1986 року народження. Вирішено гроші, одержані від продажу частини квартири, перерахувати в Довгинцівське відділення № 8334 державного ощадбанку та контроль за виконанням даного рішення покласти на відділ народної освіти (том 1 а.с.115).

Також колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про те, що рішення про надання дозволу на продаж спірної квартири від імені позивача є незаконним і таким, яке видано з зловживанням службовим становищем посадовими особами оскільки Вказане рішення Виконавчого комітету Довгинцівської районної ради народних депутатів м. Кривого Рогу Дніпропетровської області № 33/І від 10.02.1995 року позивачем оскаржено не було. Доказів про ухилення виконання рішення Виконавчого комітету Довгинцівської районної ради народних депутатів м. Кривого Рогу Дніпропетровської області № 33/І від 10.02.1995 року, в частині перерахування грошових коштів від продажу частини квартири в Довгинцівське відділення № 8334 Державного «Ощадбанку», позивачем не надано.

Посилання представника позивача в апеляційній скарзі на те, що на час укладення оспорюваного договору купівлі-продажу не було дозволу на продаж квартири і матері позивача, яка в той час не була позбавлена по відношенню до нього материнських прав коелгією суддів не приймаються до уваги, оскільки нормами законодавства, чинними на момент укладення оспорюваного договору, не вимагалась згода двох батьків.

Колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про те, що КП «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» не мало права реєструвати договорі купівлі продажу квартири, так як на самому договору відсутня печатка нотаріуса і він таким чином є недійсним, оскільки як вбачається із оглянутого в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції кримінального провадження № 0000805 від 29.04.2017 року за фактом шахрайства за ознаками ч. 1 ст. 190 КК України, в якому ОСОБА_1 , визнаний потерпілим та яке оглянуто в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, в якому міститься оригінал оспорюваного позивачем договору, договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , який посвідчено нотаріусом Криворізького нотаріального округу Глущенко А.А., зареєстровано в реєстрі за № 1-459, має печатку нотаріуса.

Посилання представника позивача в апеляційній скарзі на те, що при оформленні договору купівлі-продажу спірної квартири порушено закон в частині недоторканості житла дитини та Конвенцію «Про права дитини» колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки відповідно рішення Виконавчого комітету Довгинцівської районної Ради народних депутатів м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.02.1995 року №33/І, було надано згоду нотаріальній конторі на продаж приватизованої квартири від імені неповнолітнього ОСОБА_10 1986 року народження, відомості, що вказане рішення порушувало особисті або майнові права на той час неповнолітнього ОСОБА_1 в матеріалах справи відсутні, тому в даному випадку відсутні докази того, що спірний договір на час його укладення, порушував особисті або майнові права неповнолітнього ОСОБА_1 .

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального і процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, в той час як доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє від імені та в інтересах позивача ОСОБА_10 , - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 травня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 14 липня 2021 року.

Головуючий:

Судді: