ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/617/21 Доповідач - Дикун С.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Дикун С.І.

суддів - Парандюк Т. С., Храпак Н. М.,

з участю секретаря - Боднар Р.В.

учасників справи: представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Пономаренка І.А., фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 ; представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Кантелюка Т.-Т.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/25869/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Пономаренко Ігор Анатолійович, на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення коштів, ухваленого суддею Сливкою Л.М., повний текст рішення суду складено 09 листопада 2021 року, -

ВСТАНОВИв:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення 29962 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 08 лютого 2019 року між нею та відповідачем ОСОБА_4 при участі відповідача ФОП ОСОБА_2 , який діяв від імені Агенції нерухомості « ІНФОРМАЦІЯ_1 » було укладено договір про наміри щодо купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: однокімнатної квартири АДРЕСА_1 . Згідно з п.2.1 та 2.2 договору сторони домовилися та зобов`язалися укласти договір купівлі-продажу не пізніше 15 лютого 2019 року включно за ціною 776448 гривень, що на момент укладання договору еквівалентно сумі 28800 доларів США. Згідно п. 1.2 Договору на підтвердження вказаних зобов`язань ОСОБА_1 передає, а продавець ОСОБА_3 приймає в рахунок належних за договором купівлі-продажу об`єкту платежів аванс у розмірі 29962 гривень, що за курсом становить 1000 доларів США. Згодом їй стало відомо про те, що на момент укладення договору 08 лютого 2019 року, а також на обумовлену у ньому дату укладення договору купівлі-продажу - 15 лютого 2019 року у ОСОБА_3 не було документів на право власності на вказану квартиру. При цьому, документи про власність та договір про наміри щодо купівлі-продажу нерухомого майна складав ФОП ОСОБА_2 , який діяв від імені Агенції нерухомості « ІНФОРМАЦІЯ_1 », та запевнив про наявність документа, що посвідчує право власності на вищевказану однокімнатну квартиру. Однак, в обумовлену у договорі про наміри щодо купівлі-продажу нерухомого майна дату, а саме 15 лютого 2019 року, ні продавець ОСОБА_3 , ні представник Агенції нерухомості « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ФОП ОСОБА_2 не з`явилися. 16 лютого 2019 року відповідач ОСОБА_3 повідомив, що право власності на квартиру ще не зареєстровано. 17 лютого 2019 року вона пред`явила ОСОБА_3 вимогу про повернення їй сплачених нею коштів, однак, відповідач відмовився їх повертати, пояснивши, що саме ФОП ОСОБА_2 запевнив його, що право власності на квартиру підтверджується наявними квитанціями, та вказав, що кошти повинен повертати ФОП ОСОБА_2 . Позивачка вважає, що ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_2 , ввівши її в оману, безпідставно отримали від неї грошові кошти у сумі 29962 гривень, а тому вказані кошти слід стягнути солідарно із двох відповідачів.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 жовтня 2020 року стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 26960 (двадцять шість тисяч дев`ятсот шістдесят) грн, 768,40 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок судового збору та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5000 (п`ять тисяч) гривень.

В частині позовних вимог ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Пономаренко І.А. подала апеляційну скаргу на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 жовтня 2020 року, у якій просить змінити описову частину рішення суду в частині підстав: Відповідач не з`явився у зазначений у договорі час для підписання договору купівлі-продажу квартири... Суд вважає неспроможними твердження позивачки та представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Ороновської О.М. про те, що в порушення умов укладеного між сторонами 8 лютого 2019 року договору, не відбулася купівлі спірної квартири, оскільки відповідач ФОП ОСОБА_2 , ввів в оману сторони про наявність документів на право власності на квартиру, на: оскільки відповідач ФОП ОСОБА_2 ввів в оману сторони про наявність документів на право власності на квартиру підписати договір купівлі-продажу квартири сторонами є неможливим.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 оскаржує мотиви з яких прийнято рішення суду. Позивачка вважає, що рішення суду безпідставно мотивоване тим, що, ніби- то відповідач не з`явився у зазначений у договорі час для підписання договору купівлі-продажу квартири, тому суд вважав неспроможними твердження позивача та відповідача ОСОБА_3 . Однак, насправді позивачка та відповідачі підтвердили, що документи на право власності на вказану квартиру в момент, зазначений у договорі, не існували.

Зазначає, що саме ФОП ОСОБА_2 запевнив сторони, що він гарантує наявність документа на право власності на однокімнатну квартиру, тому він отримує частину коштів, яка передана відповідачу. Отже, ФОП ОСОБА_2 умисно надав позивачу неправдиву інформацію з ціллю безпідставно отримати грошові кошти в сумі 29962 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2 посилається на те, що у апеляційній скарзі скаржник робить спробу спростувати обставини, які суд першої інстанції правильно встановив, описавши їх в мотивувальній частині рішення суду. Однак, при цьому, скаржник не наводить жодного доказу, що наявний в матеріалах справи, нового доказу, чи необгрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки які б підтвердили доводи апеляційної скарги та спростували б обставини встановлені у рішенні суду першої інстанції.

Крім того. вказує, що суд першої інстанції правильно не прийняв до уваги твердження позивачки та представника ОСОБА_3 - адвоката Ороновської О.М., що купівля спірної квартири не відбулась з вини ФОП ОСОБА_2 , який ввів в оману сторони про наявність документів на право власності на квартиру, оскільки такі твердження спростовуються договором від 08 лютого 2019 року.

У судовому засіданні апеляційного суду представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Пономаренко І.А. підтримав апеляційну скаргу, зіславшись на викладені у ній доводи.

Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Кантелюк Т.-Т.Ю. апеляційну скаргу визнав, вважаючи, що суд прийшов до безпідставних висновків, що неукладення спірного договору відбулось виключно з вини ОСОБА_3 , та не зауважив, що саме ФОП ОСОБА_2 ввів сторони в оману, запевнивши, що довідка №200 від 07 листопада 2018 року від споживчого житлово-будівельного кооперативу «Калина плюс» про оплату у повному обсязі щодо фінансування будівництва однокімнатної квартири АДРЕСА_2 на третьому поверсі, заг.пл. 42.3 кв.м. на третьому поверсі, загальною площею 42,3 кв.м. є документом, який підтверджує право власності на квартиру. Разом з тим, адвокат повідомив, що ОСОБА_3 рішення суду не оскаржував, фактично і виконав рішення суду, добровільно сплативши ОСОБА_1 стягнуту судом суму коштів.

ФОП ОСОБА_2 апеляційної скарги не визнав, посилаючись на мотиви, зазначені ним у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 369 ЦПК України з урахуванням ціни позову - 29962,00 грн., дана справа підлягала розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, однак, з урахуванням необхідності з`ясування обставин справи, апеляційний суд розглядає справу з повідомленням (викликом) учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За вимогами ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи, 08 лютого 2019 року між ОСОБА_3 (продавцем), ОСОБА_1 (покупцем) та Агенцією нерухомості « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в особі ОСОБА_2 було укладено договір про намір купівлі-продажу, згідно пункту 1.1. якого предметом договору є угода сторін, відповідно до якої продавець має намір продати, а покупець придбати майно, яке знаходиться у власності (розпорядженні), що являє собою однокімнатну квартиру АДРЕСА_3 .

Згідно п. 1.2. покупець передає, а продавець отримує гарантійну суму, яка становить 26960 гривень, що еквівалентно 1000 доларів США, згідно даних курсу НБУ станом на 08 лютого 2019 року із розрахунку 26,96 гривень за 1 долар США. Гарантійна сума є формою забезпечення виконання покупцем зобов`язань за цим договором і підлягає поверненню або коригуванню вартості продажі на цю суму під час укладення договору купівлі-продажу вказаної нерухомості, окрім випадків, передбачених пунктом 3.2. цього договору.

Відповідно до п. 1.3. об`єкт нерухомості належить ОСОБА_3 згідно довідки №200 від 07 листопада 2018 року від споживчого житлово-будівельного кооперативу «Калина плюс» про оплату у повному обсязі щодо фінансування будівництва однокімнатної квартири АДРЕСА_2 на третьому поверсі, заг.пл. 42.3 кв.м. на третьому поверсі, загальною площею 42,3 кв.м.

За пунктом 1.4. продавець підтверджує, що зазначене майно - нерухомість є добросовісно ним набуте, не заставлено, не подаровано. Не є предметом спору, та під забороною на відчуження не знаходиться, не є зданим в оренду та не обтяжене іншими зобов`язаннями і претензій зі сторони третіх осіб до нього немає.

Відповідно до підпункту в) пункту 2.1. договору продавець зобов`язаний укласти договір купівлі-продажу вказаної нерухомості до 15 лютого 2019 року за ціною 776448гривень, що еквівалентно 28800 доларів США, згідно даних курсу НБУ станом на 08 лютого 2019 року, із розрахунку 26,96 гривень за долар США.

Підпунктом г) пункту 2.1. договору сторони погодили, що продавець зобов`язаний при передачі ключів від квартири у момент продажі здійснити прибирання квартири від сторонніх предметів та речей, залишити плитку на підлогу на балкон та залишити фарбу для покраски (два відра неповних); передати документи на опалення та гарантію на котел, а також гарантію на стелю; усунути тріщини на стінах. Оплатити усі комунальні платежі та вийти на нуль заборгованості.

Згідно підпункту а) пункту 2.2. покупець зобов`язаний укласти договір купівлі-продажу вказаної нерухомості до 15 лютого 2019 року за ціною 776448 гривень, що еквівалентно 28800 доларів США, згідно даних курсу НБУ станом на 08 лютого 2019 року із розрахунку 26,96 гривень за 1 долар США.

Підпунктом б) пункту 2.2. сторони погодили, що покупець зобов`язаний оплатити за надані послуги агенції нерухомості у сумі, що становить 21568, що еквівалентно 800 доларів США, згідно даних курсу НБУ станом на 08 лютого 2019 року із розрахунку 26,96 гривень за 1 долар США.

Відповідно до п. 3.1. Договору, у випадку повного чи часткового невиконання умов даного договору продавцем, він зобов`язується в одноденний термін повернути гарантійну суму, одержану відповідно до п. 1.2. цього договору, та сплатити штраф у розмірі одержаної гарантійної суми, який розподіляється із розрахунку: 75% покупцю і 25% агенції нерухомості, в рахунок компенсації матеріальних та моральних витрат за проведену роботу з підготовки, експертизи документів, оцінки об`єкту, реклами та втраченого часу, тощо.

Згідно п. 3.2. у випадку невиконання умов даного договору покупцем гарантійна сума, одержана відповідно до п. 1.2. цього договору йому не повертається, а ділиться в рівних частках між продавцем та агенцією нерухомості.

Пунктом 4.1 сторони погодили, що договір набирає чинності після його підписання.

На виконання пункту 1.2. договору позивачка ОСОБА_1 передала відповідачу ОСОБА_3 гарантійну суму у розмірі 26960 гривень, що еквівалентно 1000 доларів США, згідно даних курсу НБУ станом на 08 лютого 2019 року, із розрахунку 26,96 гривень за долар США.

В порушення зобов`язань продавець - відповідач не прибув в обумовлену у договорі дату, а саме 15 лютого 2019 року для укладення договору купівлі-продажу нерухомості, та відмовився від продажу квартири.

У зв`язку із невиконанням відповідачем ОСОБА_3 умов договору про намір купівлі-продажу від 08 лютого 2019 року, позивачка ОСОБА_1 звернулася до відповідача ОСОБА_3 із письмовою вимогою про повернення сплачених нею грошових коштів.

Вказана письмова вимога отримана відповідачем ОСОБА_3 17 лютого 2019 року, що стверджується проставленим ним на вказаній вимозі власноручним підписом про її отримання.

Позивачка, звертаючись до суду з позовними вимогами про стягнення із ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_2 29962 грн., посилалась на ті обставини, що оскільки договір купівлі-продажу квартири, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладений не був із сумісної вини відповідачів, а сторони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, передана відповідачам грошова сума в розмірі 29962 грн. є авансом, який підлягає поверненню на користь позивачки. При цьому позивачка посилалась на правову позицію, викладену Верховним Судом у постанові від 12 лютого 2018 року у цивільній справі №610/2832/16-ц провадження №22-ц/790/6784/16). Правовою підставою задоволення позову позивачка зазначила ст. 570 ЦК України ( а.с.2-4).

Про те, що позивачка заявила вимоги про стягнення суми 29962 грн. саме як авансового платежу, який було сплачено нею в рахунок платежів за майбутнім договором купівлі-продажу квартири підтвердив у судовому засіданні апеляційного суду представник позивачки адвокат Пономаренко І.А.

Із матеріалів справи вбачається, що на виконання пункту 1.2. позивачка ОСОБА_1 передала відповідачу ОСОБА_3 26960 гривень, що еквівалентно 1000 доларів США, згідно даних курсу НБУ станом на 08 лютого 2019 року із розрахунку 26,96 гривень за 1 долар США.

При цьому, за умовами п. 3.1. Договору, у випадку повного чи часткового невиконання умов даного договору продавцем, він зобов`язується в одноденний термін повернути гарантійну суму, одержану відповідно до п. 1.2. цього договору, та сплатити штраф у розмірі одержаної гарантійної суми, який розподіляється із розрахунку: 75% покупцю і 25% агенції нерухомості, в рахунок компенсації матеріальних та моральних витрат за проведену роботу з підготовки, експертизи документів, оцінки об`єкту, реклами та втраченого часу, тощо.

Кошти у розмірі 26960 гривень отримані відповідачем ОСОБА_3 , та у випадку невиконання умов договору продавцем, він зобов`язався в одноденний термін повернути гарантійну суму, одержану відповідно до п. 1.2. цього договору.

Отримані від позивачки грошові кошти у розмірі 26960 гривень відповідачем ОСОБА_3 не повернуті.

Зважаючи на пред`явлені позивачкою позовні вимоги та встановлені відповідно обставини справи апеляційний суд зазначає наступне.

Положеннями статей 546, 548 ЦК України передбачено, що завдатком може бути забезпечене лише дійсне зобов`язання. Оскільки предметом попередньої домовленості є зобов`язання сторін у майбутньому укласти певний договір, то укладення такого правочину не тягне за собою виникнення основного зобов`язання, виконання якого може бути забезпечено відповідно до положень глави 49 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно зі статтею 570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу квартири. Такий правовий висновок сформульований Верховним Судом України в постанові від 13 лютого 2013 року.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд підставно стягнув оспорювану суму 29960 грн. із відповідача ОСОБА_3 , однак дійшов помилкового висновку, що зазначена сума, котра була передана позивачкою відповідачу ОСОБА_3 в рахунок майбутнього договору купівлі-продажу квартири, який не було укладено, не є авансом. При цьому судом неправильно застосовано норми матеріального права, що. відповідно до вимог ст.376 ЦПК України, є підставою для зміни судового рішення із його викладенням у редакції даної постанови.

Однак, колегія суддів не може погодитися із доводами апеляційної скарги про внесення змін в мотивувальну частину оскаржуваного рішення суду із зазначенням, що оскільки відповідач ФОП ОСОБА_2 ввів в оману сторони про наявність документів на право власності на квартиру підписати договір купівлі-продажу квартири сторонами є неможливим. Зазначені твердження спростовуються тристороннім договором про намір купівлі-продажу від 08 лютого 2019 року у п. 1.3 якого зазначено, що об`єкт нерухомості належить ОСОБА_3 згідно довідки №200 від 07 листопада 2018 року від споживчого житлово-будівельного кооперативу «Калина плюс» про оплату у повному обсязі щодо фінансування будівництва однокімнатної квартири АДРЕСА_2 на третьому поверсі, заг.пл. 42.3 кв.м. на третьому поверсі, загальною площею 42,3 кв.м. (а.с.19-20) Таким чином, доводи позивачки, що ФОП ОСОБА_2 ввів в оману сторони про наявність документів на право власності на квартиру є надуманими, оскільки в самому договорі відсутня інформація про право власності ОСОБА_3 на спірну квартиру.

Судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України покласти на сторони в межах сум ними понесених.

Керуючись ст. 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Пономаренко Ігор Анатолійович, задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 жовтня 2020 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення суду в редакції даної постанови.

Судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покласти на сторони в межах сум ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 12 липня 2021 року.

Головуючий Дикун С.І.

Судді: Парандюк Т.С.

Храпак Н.М.