Номер провадження 22-ц/804/1556/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2021 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Агєєва О.В. Космачевської Т.А.,

за участю:

секретаря судового засідання Гуляєва М.В.,

представника відповідача адвоката Здрілко Є.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області у залі судових за-сідань № 3 цивільну справу № 234/852/20 за позовом ОСОБА_1 до Філії «Донецький обласний державний автомобільний навчальний комбінат» УДП «Укрінтеравтосе-рвіс» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компен-сації за невикористані дні відпустки, з апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 24 березня 2021 року (суддя першої інстанції Михальченко А.О.),-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який був обґрунтований тим, що у період з 17 лютого 2015 року по 01 червня 2020 року він працював на посаді інспек-тора з навчання практичної їзди Краматорського відділення Філії «Донецький обласний держа-вний автомобільний навчальний комбінат» УДП «Укрінтеравтосервіс». 01 червня 2020 року його було звільнено з вказаної посади за згодою сторін. Належно оформлену трудову книжку йому було надіслано засобами поштового зв`язку 28 серпня 2020 року. 27 серпня 2020 року йому було виплачено заборгованість у розмірі 5 875 грн. 79 коп. Спору щодо розміру нарахованого та виплаченого йому при звільненні остаточного розрахунку між ним та відповідачем не було, але виплата була здійснена з запізненням на 87 днів. Враховуючи викладене, уточнивши позовні вимоги, просив стягнути з відповідача середній заробіток за весь період затримки розрахунку при звільненні по день повного розрахунку у розмірі 27 178 грн. 20 коп. Крім того, просив стягнути невиплачену грошову компенсацію за всі дні невикористаної відпустки за період з 17 лютого 2015 року по 01 червня 2020 року.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 24 березня 2021 року позов-ні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Стягнуто з Філії «Донецький обласний державний автомобільний навчальний комбінат» УДП «Укрінтеравтосервіс» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розра-хунку при звільненні у сумі 6 000 грн. 00 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду в частині розміру стягнутого з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 6 000 грн., позивач ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм ма-теріального права, просить скасувати рішення Краматорського міського суду Донецької області від 24 березня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь період затримки розрахунку при звільненні по день повного розрахунку у розмірі 27 178 грн. 20 коп.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції в мотивувальній частині у від-повідності до норм діючого законодавства вірно встановив розмір його середньоденного заро-бітку 452 грн. 97 коп., та вірно встановив кількість днів затримки повного розрахунку після зві-льнення 87 календарних днів (з 01 червня 2020 року по 27 серпня 2020 року). Натомість, неві-рно встановив кількість робочих днів з 01 червня 2020 року (дата звільнення) по 27 серпня 2020 року (день розрахунку), зазначивши 40 днів замість належних 60 днів. Таким чином, попри по-силання на належні норми, зокрема на Порядок обчислення середньої заробітної плати, затвер-джений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, суд неправи-льно їх застосував та дійшов хибного висновку, що сума його середнього заробітку за час за-тримки розрахунку при звільненні складає 18 118 грн. 80 коп. замість вірного 27 178 грн. 97 коп.

Окрім цього, в апеляційні скарзі позивач посилається на те, що суд , зменшивши розмір на-лежних до сплати сум, безпідставно врахував висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постанові Верховного Суду від 26 червня 2021 року у справі № 761/9584/15-ц, чим фактично звинуватив його в тому, що він діяв недобросовісно. Вважає, що у суду не бу-ло жодних підстав для висновку щодо його недобросовісної поведінки та застосування виснов-ків викладених у вказаній постанові. Більш того, час його звернення до суду з даним позовом не впливає на розмір коштів, які підлягають стягненню.

З інших підстав судове рішення не оскаржується.

Відповідач Філія «Донецький обласний державний автомобільний навчальний комбінат» УДП «Укрінтеравтосервіс» процесуальним правом на подання письмового відзиву не скориста-вся.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не переш-коджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за ная-вними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений.

Судова повістка-повідомлення про розгляд справи 14 липня 2021 року позивачу ОСОБА_1 повернулася з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою" (а.с. 86).

Про причини неявки у судове засідання 14 липня 2021 року позивач не повідомив і відпо-відно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України вважається, що він не з`явився у судове засідання без поваж-них причин.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача, явка якого у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК Укра-їни неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенст-ва права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апе-ляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 підля-гає частковому задоволенню.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що заборго-ваність відповідача перед ОСОБА_1 по заробітній платі складала 5 875 грн. 79 коп., сума середнього заробітку ОСОБА_1 за час затримки розрахунку при звільненні складає 18 118 грн. 80 коп. (452,80 грн. х 40 дн.). Дійшовши висновку, що вказана сума середнього заробітку за час затримки розрахунку є неспівмірною із заборгованістю відповідача перед позивачем, суд визначив розмір відповідальності відповідача у сумі 6 000 грн. 00 коп., що відповідатиме обста-винам справи, буде справедливим та пропорційним.

Крім того, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення компенсації за дні невикористаної відпустки у зв`язку з їх недоведеністю.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 24 березня 2021 року оскар-жується позивачем в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки роз-рахунку при звільненні у розмірі 6 000 грн. 00 коп. В іншій частині рішення суду не оскаржу-ється і в апеляційному порядку не переглядається.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги апеляційний суд не може погодитися в повній мірі з висновками суду щодо оскаржуваної позивачем частини судового рішення з огляду на наступне.

Матеріалами справи встановлено, що згідно наказу № 31 від 17 лютого 2015 року ОСОБА_1 прийнято на посаду інспектора з навчання практичної їзди Філії «Донецький обласний державний автомобільний навчальний комбінат» УДП «Укрінтеравтосервіс» (а.с. 5).

Наказом № 75 від 01 червня 2020 року його звільнено на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін (а.с. 16).

Заборгованість по заробітній платі у сумі 5 875 грн. 79 коп. виплачена відповідачем позива-чу ОСОБА_1 27 серпня 2020 року (а.с. 12).

Згідно з ч. 1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стаття 43 Конституції України гарантує, що кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається зако-ном.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Уточнивши позовні вимоги позивач просив суд стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки відповідного розрахунку по день повного розрахунку у розмірі 27 178 грн. 20 коп.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що нале-жать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо пра-цівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше на-ступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нарахо-вані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

У ст. 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповнова-женого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні ви-платити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розра-хунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частко-во, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Тлумачення вказаних норм права свідчить, що закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність.

У справі, що переглядається, суд першої інстанції установив факт несвоєчасної сплати ро-ботодавцем позивачу всіх належних йому при звільненні сум, однак застосував принцип спів-мірності та зменшив суму середнього заробітку за час затримки розрахунку. При цьому, суд першої інстанції послався на те, що середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 люто-го 1995 року № 100.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року в справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18) зроблено висновок, що «встановлений ст. 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час за-тримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. […] Відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому ст. 117 КЗпП України. […] З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві ОСОБА_2 Палата Верховного Суду доходить висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України. […] Сама лише наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум; момент виникнення такого спору, прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника, істотність розміру недоплаченої суми порівняно із середнім заробітком працівника не впливають на розмір майнових втрат, яких зазнає працівник у зв`язку з простроченням розрахунку. З іншого боку, істотним є період такого прострочення. […] Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково».

Розглядаючи справу по суті, суд першої інстанції, при визначені розміру середнього заробі-тку для стягнення в подяку ст. 117 КЗпП України, взяв до обрахунку середню заробітну плату позивача до утримання податку, а також період затримки кінцевого розрахунку при звільненні з 01 червня 2020 року (дата звільнення) до 27 серпня 2020 року (дата розрахунку), визначивши 40 днів та дійшов висновку, що сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складає 18 118 грн. 80 коп. (452,97 х 40).

Апеляційний суд не може погодитись з таким висновком суду.

Відповідно п. 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження серед-ньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно абз. 1 п. 8 розділу IV вказаного Порядку нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення серед-ньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 (форма ОК-5) йо-го заробітна плата за квітень 2020 року складала 7 299 грн. 12 коп. (21 робочий день), за травень 10 820 грн. 88 коп. (19 робочих днів) (а.с. 13-15, лист Міністерства соціальної політики Украї-ни від 29 липня 2019 року № 1133/0/206-19 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020 рік»).

Кількість робочих днів з дати, наступної після дня звільнення позивача до дати повного ро-зрахунку відповідачем з позивачем - 60

З огляду на зазначене, суд бере до обрахунку середньоденну заробітну плату позивача у ро-змірі 453 грн. 00 коп. ((7 299,12+10 820,88):40) та робочі дні з дати, наступної після дня звіль-нення позивача (02.06.2020р.) до дати повного розрахунку (27.08.2020р.) у кількості 60. Тому розмір середньої заробітної плати для стягнення в подяку ст. 117 КЗпП України складає 27 180 грн. 00 коп.(453,00 х 60).

Таким чином доводи апеляційної скарги позивача в частині помилкового визначення судом першої інстанції кількості днів затримки розрахунку та загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку заслуговують на увагу.

Проте, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що сума середнього заробітку за час затримки розрахунку з ОСОБА_1 є неспівмірною із заборгованістю від-повідача перед ним.

Апеляційний суд вважає справедливим, пропорційним, таким, що відповідатиме обстави-нам справи та наведеним вище критеріям, визначений судом першої інстанції розмір відповіда-льності відповідача у сумі 6 000 грн. 00 коп. При цьому судом першої інстанцій вірно наголо-шено, що зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих його втрат, які ро-зумно можна було б передбачити.

Принцип співмірності було застосовано Великою Палатою Верховного Суду у справі 711/4010/13-ці від 18 березня 2020 року, висновки якого у відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України мають застосовуватися судами до спірних правовідносин.

При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду пер-шої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність об-ставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невід-повідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; пору-шення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно частини 4 вказаної статті зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної або резолютивної частини.

Отже, оскільки суд першої інстанції ухвалив по суті правильне рішення, з дотриманням норм процесуального права, однак в його мотивувальній частині дійшов помилкового висновку про визначення 40 днів затримки кінцевого розрахунку з часу звільнення позивача та у зв`язку з цим помилково обрахував загальну суму середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 18 118 грн. 80 коп., рішення суду першої інстанції в мотивувальній частині підлягає зміні.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно роз-міру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд в цілому погодився з рішенням суду першої інстанції, витрати позивача по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1 261 грн. 20 коп. відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 24 березня 2021 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в частині визначення кількості днів затримки кінце-вого розрахунку при звільненні та обрахування суми середнього заробітку за час затримки роз-рахунку в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку, як така що ухвалена у малозначній справі, не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 14 липня 2021 року.

Головуючий суддя: Ю.М. Мальований

Судді: О.В. Агєєв

Т.В. Космачевська