ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 березня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк про зобов`язання поновити обслуговування платіжних карток,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до АТ КБ ПриватБанк про зобов`язання поновити обслуговування платіжних карток (а.с. №2-5).

В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяві посилався на те, що він є споживачем послуг, які надаються АТ КБ ПриватБанк, а також власником платіжних банківських карток НОМЕР_1 у валюті - гривня, на банківський рахунок якої перераховується заробітна плата, а також карти *2248 у валюті - долар США, на яку перераховувалася частина коштів з першої карти шляхом валютного обміну. 01 жовтня 2020 року позивач отримав від банку sms-повідомлення, що вказані картки заблоковано і з цього часу не має можливості користуватися своїми грошовими коштами. 16 жовтня 2020 року позивач звернувся до відділення банку за роз`ясненням ситуації та надання підстав щодо блокування платіжних карток, проте співробітники банку не змогли надати змістовні роз`яснення з цього питання, у зв`язку з чим, позивач звернувся до головного офісу банку з письмовим зверненням, на яке отримав відповідь, що банк припинив обслуговування належних позивачу карток на підставі п.2.1.4.51.2 Умов і правил надання банківських послуг. Проте вказана відповідь на містила конкретної причини блокування банківських карт, оскільки як вказує позивач ним не було порушено вимог чинного законодавства. 05 листопада 2020 року позивач звернувся до відділення банку із заявою про видачу коштів з карткових рахунків готівкою, або перерахування їх на рахунок іншого банка, проте отримав відповідь аналогічного змісту, що і раніше у наданій банком відповіді. 11 листопада 2020 року позивач втрете письмово звернувся до банку з вимогою надати чіткі роз`яснення щодо причини блокування належних йому банківських карт, які норми діючого законодавства ним були порушені та які дії йому необхідно здійснити для розблокування карток, проте і на це звернення банк знову надіслав відповідь за містом аналогічним раніше наданих та проігнорував надати змістовну відповідь на питання, які ставилися у листі. В усній формі співробітником банку позивачу було повідомлено, що банківські карти заблоковано у зв`язку з тим, що позивачем проведено незаконні операції з використанням рахунків, які відкриті позивачем у АБ Укргазбанк. Позивач зазначає, що ніколи не відкривав будь-які рахунки у АБ Укргазбанк та 20 жовтня 2020 року звернувся до Соборного відділення поліції ДВП ГУНП в Дніпропетровській області з заявою про вчинення кримінального правопорушення щодо незаконного відкриття на його ім`я банківського рахунку в АБ Укргазбанк. Враховуючи, що на теперішній час банківські картки залишаються заблокованими, отже обмежено право позивача розпоряджатися належними йому коштами, ОСОБА_1 просив суд, зобов`язати відповідача поновити обслуговування платіжних карток НОМЕР_2 , які видані на його ім`я.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 березня 2021 року позов задоволено та ухвалено зобов`язати АТ КБ ПриватБанк поновити обслуговування платіжних карток *1938 та *2248, які видані на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ); вирішено питання стосовно судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що дії відповідача щодо блокування карткових рахунків позивача більше ніж на два робочі дні з дня зупинення (включно), без вчинення подальших дій щодо повідомлення в установленому законодавством порядку спеціально уповноваженому органу про підозрілу фінансову операцію, тобто поза межами строків, зазначених у статі 23 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" та відсутності рішення спеціально уповноваженому органу про подальше зупинення фінансових, є неправомірними та такими, що обмежують право позивача користування рахунками та порушують його право розпоряджання належними позивачу грошовими коштами, що знаходяться на рахунках.

В апеляційній скарзі АТ КБ ПриватБанк просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 березня 2021 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Так, судом встановлено, що позивач є клієнтом АТ КБ ПриватБанк та споживачем послуг, які надаються АТ КБ ПриватБанк, а також власником платіжних банківських карток НОМЕР_1 у валюті гривня та *2248 у валюті долар США. 01 жовтня 2020 року позивач отримав від банку sms-повідомлення, що вказані картки заблоковано і з цього часу не має можливості користуватися своїми грошовими коштами.

Так, 07 жовтня 2013 року та 12 травня 2020 року ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у АТ КБ ПриватБанк, з підписанням якої позивач виявив бажання отримувати послуги банка, в тому числі з обслуговування платіжних карток (а.с.№35-37).

16 жовтня 2020 року позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою, в якій просив повідомити у письмовій формі про номер та дату рішення спеціально уповноваженого органу про продовження зупинення фінансових (видаткових) операцій за належними позивачу картковими рахунками понад строки встановлені чинним законодавством (а.с. №9-10).

В наданій АТ КБ ПриватБанк письмовій відповіді від 29 жовтня 2020 року №20.1.0.0./7-201016/2290 на письмове звернення позивача, зазначено, що правовою підставою для припинення обслуговування платіжної картки є п.2.1.4.51.2 Умов і правил надання банківських послуг, які передбачають, що у разі порушення власником або довіреною особою вимог чинного законодавства України та/або умов договору та/або у разі виникнення овердрафта банк має право призупинити розрахунки за карткою (заблокувати картку) та/або визнати картку недійсною до моменту усунення зазначених порушень та/або відмовити від встановлення (підтримання) ділових відносин (у тому числі шляхом розірвання ділових відносин), а також вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань у цілому або у визначеній Банком частці у разі невиконання власником та/або довіреною особою власника своїх боргових зобов`язань та інших зобов`язань за договором (а.с. №12-13).

05 листопада 2020 року позивач звернувся до відділення банку із заявою про видачу коштів з карткових рахунків готівкою, або перерахування їх на рахунок іншого банка, проте отримав відповідь від 17 листопада 2020 року №20.1.0.0./7-201105/2580 аналогічного змісту, що і у раніше наданій відповіді від 29 жовтня 2020 року (а.с.№15-17).

11 листопада 2020 року позивач втрете письмово звернувся до банку з вимогою надати чіткі роз`яснення щодо причини блокування належних йому банківських карт, а також надати роз`яснення, які норми діючого законодавства були ним порушені та які дії йому необхідно здійснити для розблокування карток, проте і на це звернення банк знову надіслав відповідь за змістом аналогічним раніше наданим та проігнорував надати змістовну відповідь на питання, які ставилися у листі (а.с.№18-20).

У відзиві на позов представник відповідача зазначив, що банком було призупинено здійснення видаткових операцій з використанням платіжної картки (електронного платіжного засобу), держателем якої є позивач, на підставі звернення клієнта ОСОБА_2 , яка повідомила, що 30 вересня 2020 року внаслідок введення в оману перерахувала кошти зі своєї карти № НОМЕР_4 в сумі 19 150 грн. на карту № НОМЕР_5 відкриту в АБ УкргазБанк, держателем якої є позивач.

Відповідачем разом з відзивом на позов було надано копію заяви клієнта ОСОБА_2 , в якій остання повідомила, що 30 вересня 2020 року внаслідок введення в оману вона перерахувала кошти зі своєї карти в сумі 19 150 грн. на карту № НОМЕР_5 (а.с.№38).

В свою чергу, позивач стосовно даних обставин посилався на те, що ніколи не відкривав будь-які рахунки у АБ Укргазбанк та 20 жовтня 2020 року звернувся до Соборного відділення поліції ДВП ГУНП в Дніпропетровській області з заявою про вчинення кримінального правопорушення щодо незаконного відкриття на його ім`я банківського рахунку в АБ Укргазбанк, що підтверджується копією заявою (повідомлення) про кримінальне правопорушення (а.с.№21).

Задовольняючи позовні вимоги, районний суд обґрунтовано виходив з того, що дії відповідача щодо блокування карткових рахунків позивача більше ніж на два робочі дні з дня зупинення (включно), без вчинення подальших дій щодо повідомлення в установленому законодавством порядку спеціально уповноваженому органу про підозрілу фінансову операцію, тобто поза межами строків, зазначених у статі 23 Закону України "Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення" та відсутності рішення спеціально уповноваженому органу про подальше зупинення фінансових, є неправомірними та такими, що обмежують право позивача користування рахунками та порушують його право розпоряджання належними позивачу грошовими коштами, що знаходяться на рахунках.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з ч.ч.1,3 ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Відповідно до ч.1 ст.1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, замороження активів, що пов`язані з тероризмом та його фінансуванням, розповсюдженням зброї масового знищення та його фінансуванням, передбачених законом. Банк не має права встановлювати заборону на встановлення обтяження, але може встановлювати розумну винагороду.

Відповідно до пункту 7.1.2. ст. 7 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" поточний рахунок - це рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Згідно зі пункту 14.13 ст.14 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" право використовувати електронний платіжний засіб може бути призупинене або припинене емітентом відповідно до умов договору в разі порушення користувачем умов використання електронного платіжного засобу. Призупинення або припинення права користувача використовувати електронний платіжний засіб не припиняє зобов`язань користувача й емітента, що виникли до часу призупинення або припинення зазначеного права.

Відповідно до пункту 12 розділу VI "Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками" постанови Національного банку України від 05.11.2014 року N705 емітент має право прийняти рішення про зупинення здійснення операцій з використанням певного електронного платіжного засобу, а також про вилучення електронного платіжного засобу за наявності обставин, що можуть свідчити про незаконне використання електронного платіжного засобу та/або його реквізитів, значно збільшеного ризику неспроможності платника виконати своє зобов`язання щодо сплати кредиту та процентів за ним, в інших випадках, установлених договором.

Емітент зобов`язаний інформувати користувача про зупинення права використовувати електронний платіжний засіб та причини такого зупинення в спосіб, установлений договором, у разі можливості перед тим, як право використовувати електронний платіжний засіб буде зупинено, і негайно після цього, якщо надання такої інформації не скомпрометує об`єктивно виправданих заходів з безпеки або якщо це не заборонено законодавством України.

Доводи апеляційної скарги про те, що АТ КБ ПриватБанк не порушив права позивача, адже діяв у рамках діючого законодавства України та у відповідності до умов укладеного договору, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки у разі виявлення ознак вчинення злочину, визначеного Кримінальним кодексом України, Банк вправі був здійснити зупинення фінансових операцій по картковому рахунку лише на два робочих дні з подальшим повідомленням про вказані обставини спеціальний уповноважений орган, який в свою чергу вправі був прийняти рішення про подальше зупинення фінансових операцій на строк до семи робочих днів.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не встановив дійсних правовідносин сторін, дійшов посилкового висновку, що Банк неправомірно заблокував картрахунки позивача, оскільки правовідносини припинені в порядку одностороннього розірвання й рахунки позивача закриті, колегія суддів вважає необґрунтованими, у зв`язку з тим, що матеріалами справи не встановлено порушення позивачем умов використання електронного платіжного засобу та таких доказів Банком не надано ані в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції.

Інші приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Отже, висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.

Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені відповідачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 березня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко