КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа № 363/1509/20 Головуючий у 1-й інстанції суддя: Баличева М. Б.

04 березня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

судді-доповідача - Саліхова В.В.

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.,

розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК Українив м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 27 листопада 2020 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Вишгородського районного відділу Державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ), третя особа: ОСОБА_3 про обчислення заборгованості зі сплати аліментів за період з 22 листопада 2018 року по 31 січня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Вишгородського РВДВС Центрального міжрегіонального управління МЮУ (м. Київ) та просив обчислити (визначити) розмір заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за період з 22.11.2018 по 31.01.2020.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 27 листопада 2020 року у задоволенні позовних відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своїх доводів вказує, що звертався до ВДВС із заявою про здійснення перерахунку заборгованості аліментів. Зазначає на доведення позивачем того, що останній поніс витрати на навчання, які є складовою частиною аліментів, а не є додатковими витратами.

Вказує, що довідка-розрахунок державного виконавця від 24.02.2020 про наявність заборгованості по аліментам жодним чином не мотивована та не містить констатації наявної заборгованості, не звернуто уваги на квитанції про оплату навчання та не здійснено відповідний перерахунок.

Зазначає, що заборгованість по аліментам за період з 22.11.2018 по квітень 2020 року відсутня та утворилась переплата.

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/3299/2021
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін. Зазначає, що позивач не звертався до ВДВС із заявою про відстрочення платежу, а лише тиснув на доньку, щоб було зараховано квитанції з іншим призначенням платежу. Вказує, що позивач під час розгляду справи №363/4811/18 у суді визнав кошти, не як аліменти, а як участь у додаткових витратах на дитину.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що права стягувача аліментів є захищеними в силу закону, оскільки виконавчий лист про стягнення аліментів перебуває на виконанні у відділі державної виконавчої служби та обчислена державним виконавцем заборгованість у рамках виконавчого провадження про стягнення аліментів, з урахуванням сплачених ОСОБА_2 сум.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 12.11.2019 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, стягнення заборгованості по аліментах та стягнення додаткових витрат на утримання дитини позовні вимоги задоволені частково та збільшено розмір аліментів призначених Вишгородським районним судом Київської області від 24 січня 2008 року та стягнуто щомісячно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 аліменти у розмірі 3000 грн., починаючи з 22.11.2018 до її повноліття.

На виконанні у Вишгородському районному відділі ДВС центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (місто Київ) перебуває виконавчий лист № 363/4811/18 від 02.01.2020, виданий Вишгородським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 3000 грн., починаючи з 22.11.2018 до досягнення дитиною повнолітня, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до копій квитанцій від 20.02.2018, 19.02.2019, 18.02.2019 та 20.08.2019 ОСОБА_2 перераховував кошти на оплату навчання своєї доньки ОСОБА_4 .

22.01.2020 ОСОБА_2 звернувся до Вишгородського районного відділу ДВС центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з заявою про перерахунок заборгованості з аліментів за період з 22 листопада 2018 року по 31 січня 2020 року та надання довідки про відсутність заборгованості.

24.02.2020 Головним державним виконавцем Ємельяновою І.О. Вишгородського районного відділу ДВС центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було видано довідку-розрахунок заборгованості по аліментам за період з 22.11.2018 по 24.02.2020 відповідно до якої заборгованість нарахована станом на 24.02.2020 та складала 14 623 грн. 26 коп.

Позивач, не погоджуючись із розрахунком заборгованості, проведеним державним виконавцем, у позовній заяві надав власний розрахунок, згідно якого заборгованість зі сплати аліментів за період з 22.11.2018 року по квітень 2020 року відсутня, включаючи платежі за попередній період оплати навчання, які не були враховані державним виконавцем у суму сплачених аліментів.

Позивач зазначає, що не дивлячись на відсутність заборгованості по сплаті аліментів, позивачем додатково сплачувались аліменти, а саме у лютому 2020 року на суму 3 000 гривень, у березні 2020 року на суму 7 000 гривень, у квітні 2020 року на суму 3 000 гривень.

Враховуючи вищевикладене, позивач звернувся до суду із відповідним позовом.

Статтями 15,16 ЦК України передбачено - кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.

Статтею 6 СК України передбачено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Відповідно до ст. 121 СК України - права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Стаття 180 СК України передбачає, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Згідно частини 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 1, 4, 8 ст. 71 СК України виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Встановлено, що 24.02.2020 Головним державним виконавцем Ємельяновою І.О. Вишгородського районного відділу ДВС центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було видано довідку-розрахунок заборгованості по аліментам за період з 22.11.2018 по 24.02.2020 відповідно до якої заборгованість нарахована станом на 24.02.2020 та складала 14 623 грн. 26 коп. щодо виконання виконавчого листа № 363/4811/18 від 02.01.2020, виданого Вишгородським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 3000 грн., починаючи з 22.11.2018 до досягнення дитиною повнолітня, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На думку суду, вищевказаний розрахунок заборгованості складений державним виконавцем від 24.02.2020 відповідає умовам ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Згідно до п. 2 ч. 2 ст. 185 СК України додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Позивач зазначає, що поніс витрати на навчання, які є складовою частиною аліментів, а не є додатковими витратами.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Разом з тим, відповідно до змісту рішення суду від 12.11.2019, на яке посилається сам позивач в задоволенні позовних вимог, зокрема, стягнення з ОСОБА_2 додаткових витрат на доньку у розмірі 50% від вартості освітніх послуг за договором відмовлено.

У мотивувальній частині рішення вказано «… норми ст.ст. 198-201 СК України до спірних правовідносин застосовані бути не можуть».

За наведено, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції про те, що ОСОБА_2 здійснював оплату навчання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 на власний розсуд, які є додатковими витратами та сплата не здійснювалась в рахунок аліментів.

Суд звертає особливу увагу на те, що вищевказаний розрахунок заборгованості по аліментам, не був оскаржений позивачем у встановленому Законом порядку.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Разом з тим, ОСОБА_2 не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження свої позовних вимог.

Враховуючи вище викладене, вимоги апелянта є недоведеними та такими, що не знайшли своє підтвердження при розгляді справи в апеляційній інстанції.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374-375, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 27 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: І.М. Вербова

О.В. Шахова