Номер провадження 2/754/1369/21
РІШЕННЯ

Іменем України

12 липня 2021 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді: Сенюти В.О.

при секретарі: Кліванської М.Г.

за участю:

позивача: ОСОБА_1

відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Відділ реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житлом, шляхом вселення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва із позовом до відповідача ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову Деснянський районний відділ Головного управління ДМС у м. Києві про визнання особи такою, що втратила право користування житлом.

Подану позову заяву обґрунтовує тим, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 16.05.2009 року по 14.01.2020 року. 23.10.2008 року було зареєстровано місце проживання ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 . Вказана квартира на праві власності належить позивачу. 19.09.2019 року відповідач внаслідок особистих сімейних відносин, пов`язаних із зловживанням ОСОБА_2 спиртними напоями покинула місце свого проживання та реєстрації та почала проживати в інших місцях. 30.07.2020 року відповідач зареєструвала шлюб із ОСОБА_3 останні пів року, відповідач постійно проживає разом із своїм чоловіком за адресою АДРЕСА_2 . В добровільному порядку відповідач відмовляється знятися із реєстрації, чим порушує права позивача. На підставі викладеного, просить визнати відповідача такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 06.10.2020 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження та призначено справу в підготовче судове засідання.

ОСОБА_2 не погоджуючись із обставинами викладеними у позовній заяві, подала зустрічну позовну заяву до відповідача ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житлом, шляхом вселення, яка ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 24.11.2020 року прийнята до спільного розгляду з первісним позовом.

Зустрічну позовну заяву обґрунтовано тим, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, у період шлюбу народилося двоє дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З 2019 року почалися сімейні конфлікти, які завершувалися моральним та фізичним насиллям з боку чоловіка. На фоні вказаних подій, ОСОБА_2 почала втрачати психологічну рівновагу та була вимушена у період з 25.09.2019 року по 28.01.2020 року з метою уникнення залежності від алкоголю пройти курс психологічної реабілітації віддалено від своєї сім`ї та зареєстрованого місця свого проживання. Після повернення з реабілітації ОСОБА_1 вигнав позивача за зустрічним позовом, дозволивши лише через декілька днів забрати свої особисті речі. Перебуваючи у шоковому стані, стало відомо, що ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про розірвання шлюбу. Таким чином, ОСОБА_1 самостійно вирішив питання щодо місця проживання малолітнього сина та протиправно перешкоджає бачитися з сином, а тому необхідною умовою для реалізації ОСОБА_2 своїх прав на житло, так і своїх батьківських прав та обов`язків щодо малолітніх дітей, а також для забезпечення дітей житлом є усунення перешкод в користуванні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом вселення.

ОСОБА_1 не погоджуючись із зустрічним позовом подав відзив, просив у задоволенні зустрічного позову відмовити. У відзиві посилається на те, що з 2017 року ОСОБА_2 зловживає алкогольними напоями, поводить себе агресивно. ОСОБА_2 була зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 не як дружина власника, яка стороння особа. Крім того позивач за зустрічним позовом перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3 , а відтак не зрозуміло яким чином позивач за зустрічним позовом буде вселена до квартири ОСОБА_1 .

За заявою ОСОБА_1 та на підставі ухвали Деснянського районного суду м. Києва від 28.01.2021 року залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Відділ реєстрації місяця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 подану позовну заяву підтримав, просив її задовольнити з викладених підстав, у задоволенні зустрічного позову -відмовити.

ОСОБА_2 просила задовольнити зустрічну позовну заяву, у задоволені первісного позову - відмовити.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Відділу реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. Письмові матеріали справи містять клопотання про розгляд справи у відсутність представника третьої особи та ухвалити рішення у відповідності до вимог чинного законодавства України за наявними у справі матеріалами та доказами.

Вислухавши вступне слово сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на праві приватної власності, про що свідчить копія свідоцтва про право власності від 14.04.2008 року.

З копії довідки про реєстрацію місця проживання особи вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 з 23.10.2008 року.

Як вбачається з письмових матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 16.05.2009 року по 14.01.2020 року.

З копій наданих свідоцтв про народження вбачається, що у період шлюбу народилося двоє дітей: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб ОСОБА_2 перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3 з 30.07.2020 року.

Позивач ОСОБА_1 як на підставу задоволення свого позову посилається на положення ст.. 405 ЦК України та просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою через її відсутність без поважних причин протягом року.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Як роз`яснено у абз.2 п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла.

Пунктом 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають.

Позивач ОСОБА_1 на підтвердження відсутності ОСОБА_2 понад 1 рік у квартирі АДРЕСА_1 надав копію акту від 22.09.2020 року.

Відповідно до змісту вказаного акту, мешканці квартир АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 підтвердили, що ОСОБА_2 відсутня за місце своєї реєстрації з 19.09.2019 року і не проживає по теперішній час.

Суд вказаний доказ приймає критично, оскільки спростовується письмовими матеріалами справи.

Письмові матеріали справи містять копію рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04.12.2020 року, що набрало законної сили, яким встановлено, що ОСОБА_2 перебувала з 19.09.2019 року по 28.01.2020 року у реабілітаційному центрі «Європа», де проходила курс психологічної реабілітації з метою уникнення залежності від алкоголю, тобто була відсутня у вказаний період за місцем своєї реєстрації з поважних причин.

Таким чином, враховуючи положення ч. 4 ст. 82 ЦПК України та обставина, що ОСОБА_2 була відсутня з 19.09.2019 року з поважних причин не підлягає доказуванню під час розгляду даної справи.

Письмові матеріали справи не містять інших доказів відсутності ОСОБА_2 за місцем своєї реєстрації понад один рік.

Суд звертає увагу на правову позицію Верховного Суду викладену у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 441/667/17 (провадження № 61-1906св18), відповідно до якої припинення сімейних відносин із власником будинку/квартири не позбавляє колишнього члена сім`ї права користування жилим приміщенням.

Отже, письмові матеріали не містять належних та допустимих доказів того, що відповідач за первісним позовом була відсутня за місцем своєї реєстрації понад один рік без поважних причин, а відтак підстав для задоволення первісного позову із вказаної первісним позивачем обставини відсутні.

Щодо вимоги зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартири шляхом її вселення, суд приходить до висновку про відмову у його задоволенні, виходячи з наступного.

Позивач за зустрічним позовом просить задовольнити її позов з тих підстав, що ОСОБА_1 вигнав позивача за зустрічним позовом, дозволивши лише через декілька днів забрати свої особисті речі. ОСОБА_1 самостійно вирішив питання щодо місця проживання малолітнього сина та протиправно перешкоджає бачитися з сином, а тому необхідною умовою для реалізації ОСОБА_2 своїх прав на житло, так і своїх батьківських прав та обов`язків щодо малолітніх дітей, а також для забезпечення дітей житлом є усунення перешкод в користуванні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом вселення.

Проте, суд наведені доводи у зустрічній позовній заяві не приймає, оскільки письмові матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 вигнав її з квартири, вирішення питання щодо усунення перешкод у користуванні квартири шляхом вселення не пов`язано із реалізацією ОСОБА_2 прав та обов`язків щодо малолітніх дітей, а також враховуючи, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 04.12.2020 року визначено місце проживання дітей, зокрема місце проживання малолітнього ОСОБА_4 визначено із батьком ОСОБА_1 , а місце проживання ОСОБА_5 - з матір`ю ОСОБА_2

Надані ОСОБА_2 докази на підтвердження вчинення перешкод у користуванні квартирою ОСОБА_1 (а.с.66-86) суд приймає критично, оскільки останні свідчать про наявність конфлікту між батьками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо участі у вихованні спільних дітей.

Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 01 липня 2003 року).

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, відповідно до статті 141 ЦПК України, вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат задоволенню не підлягають.

Н підставі викладеного, керуючись ст. 405 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 13, 76-81, 193, 209, 258, 259, 263 -265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Відділ реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання особи такою, що втратила право користування житлом - відмовити.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житлом, шляхом вселення - відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не подано.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Деснянський районний суд міста Києва.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_5 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_5 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Відділ реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації: м. Київ, пр-т Маяковського, 29.

Повний текст рішення суду виготовлено: 15.07.2021 року.

Суддя: В.О. Сенюта