КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа № 361/4690/20
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/3000/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Немировської О.В., Семенюк Т.А.

при секретарі Коліснику В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Фумельова Іллі Олександровича на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 7 жовтня 2020 року (суддя Сердинський В.С.) у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , заінтересовані особи: ОСОБА_4 , служба у справах дітей Броварської міської ради Київської області про видачу обмежувального припису,

встановив:

у липні 2020р. ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису у вигляді заходів тимчасового обмеження прав громадянина Сполучених Штатів Америки ОСОБА_4 , поклавши на нього на строк 6 місяців такі заборони: перебувати в місцях проживання постраждалої особи ОСОБА_1 та її малолітніх дітей ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , а саме: в квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; наближатися на відстань ближчу 100 метрів до місця проживання ОСОБА_1 та її малолітніх дітей, а саме до квартири АДРЕСА_2 ; наближатися на відстань ближчу 100 метрів до місця роботи ОСОБА_1 ; особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу ОСОБА_1 та її малолітніх дітей, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_4 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися із нею; вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Мотивуючи вимоги заяви, зазначала, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з громадянином Сполучених Штатів Америки ОСОБА_4 , який був зареєстрований 24 липня 2015 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві, про що було зроблено запис за №698. Мають двох малолітніх дітей: сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заявник стверджувала, що її чоловік вчиняє в сім`ї фізичне, психологічне та економічне насильство, тому вона вимушена звернутися до суду з відповідною заявою про видачу обмежувального припису.

Обґрунтовуючи заяву про вчинення чоловіком фізичного насильства, заявник зазначала, що 30 жовтня 2019 року вона звернулася до Броварського відділу поліції ГУ НП в Київській області із заявою про вчинення правопорушення, що виражалося у тому, що ОСОБА_4 передав на зберігання документи на дітей сторонній особі. Також заявник посилалася на те, що 4 листопада 2019р. ОСОБА_4 разом зі сторонньою особою намагалися силою та обманом проникнути в її помешкання, виламавши двері. Звернення з приводу даних обставин було зафіксовано на спецлінії «102».

15 листопада 2019р. ОСОБА_4 наніс їй тілесні ушкодження, внаслідок чого вона звернулася до КНП «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня» та їй була надана довідка вих. № 9067 від 16 листопада 2019р. та довідка №043-1361-2019 від 20 листопада 2019р. про нанесення їй легких тілесних ушкоджень. Також її звернення до Броварського відділу поліції ГУ НП в Київській області про вчинення домашнього насильства внесено до Єдиного обліку заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події за №31138 від 16 листопада 2019р.

Крім того, заявник зазначала, що 16 листопада 2019р. вона викликала наряд поліції у зв`язку із тим, що її чоловік вчиняє сімейне насильство.

Заявник стверджувала, що 15 листопада 2019р. ОСОБА_4 окрім застосування сили вчиняв також і психологічне насильство, зокрема, підвищував голос, кричав, висловлювався нецензурною лексикою в присутності дітей, штовхав, принижував та погрожував смертю, після чого закрився в ванній кімнаті, після 23:00 почав кричати, колотити у двері, чим порушував спокій дітей та сусідів. Також чоловік намагався дізнатися конфіденційну інформацію стосовно її жіночого здоров`я.

Стосовно вчинення економічного насильства заявник зазначала, що ОСОБА_4 не сплачує аліменти на дітей, не забезпечує сім`ю та рік добровільно відмовляється укласти аліментний договір.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 7 жовтня 2020 року у задоволенні заяви відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Фумельов І.О. просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення заяви.

Представник заявника посилається на доводи та обставини, викладені у заяві, а також зазначає, що ОСОБА_4 матеріально не допомагає забезпечувати дітей, тому ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів.

Також представник заявника звертає увагу, що син сторін з квітня 2019 року має проблеми зі здоров`ям, діагноз - затримка мовного розвитку, синдром периферичної цервікальної недостатності, що потребує постійного лікування та фінансових витрат, які ОСОБА_4 відмовляється надавати, хоча має таку можливість, що фактично носить злочинний характер.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_4 - адвокат Голубничий О.І. просить відмовити у її задоволенні та залишити рішення суду без змін, посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення та безпідставність доводів апеляційної скарги, оскільки надані заявником докази не встановлюють факт наявності у неї тілесних пошкоджень, завданих ОСОБА_4 . Крім того, заявник звернулася до суду після спливу майже 8 місяців від дати звернення до правоохоронних органів, у судовому процесі про розірвання шлюбу вона подала клопотання про примирення подружжя, зазначаючи, що вибачила чоловіка та вважає примирення можливим, дане провадження було закрито у зв`язку із вагітністю заявника. Також представник заінтересованої особи звертає увагу, що в провадженні суду перебуває справа про стягнення з нього аліментів на дітей, батько дітей добровільно щомісячно перераховує 4 000грн аліментів, але йому вчиняються перешкоди у спілкуванні з дітьми та їх вихованні,

що негативно впливає на дітей та батька.

Служба у справах дітей Броварської міської ради Київської області, будучи належним чином повідомленою про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.114-115, 160-161, 167) тричі у судове засідання свого представника не направила, 17 лютого 2021 року направила до апеляційного суду клопотання про розгляд справи у відсутність їх представника, тому колегія суддів вирішила розглянути справу у відсутність представника служби у справах дітей відповідно до ст. 372 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Фумельова І.О., який підтримав апеляційну скаргу, пояснення представника ОСОБА_4 - адвоката Голубничого О.І., який просив залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 24 липня 2015 року, який був зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Голосіївського районного управління юстиції у місті Києві, про що було зроблено запис за № 698 (с.с.19).

Мають двох малолітніх дітей: сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (с.с.17, 18).

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не надано суду доказів на підтвердження вчинення домашнього насильства ОСОБА_4 у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а також ризиків настання насильства в майбутньому, а між сторонами наявний спір про визначення місця проживання дітей та участі батька у їх вихованні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити

себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків.

Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 29 серпня 2019 року у справі № 640/23804/18 (провадження № 61-3848св19) та від 02 вересня 2020 року у справі № 635/4854/19-ц (провадження № 61-3510св20).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У підтвердження вимог заяви про видачу обмежувального припису ОСОБА_1

надала суду першої інстанції копій висновків Броварського відділу поліції ГУ НП в Київській області по розгляду її звернень на лінію «102» від 16 липня 2019 року, від 12 листопада 2019 року, від 15 листопада 2019 року та рапорту працівника поліції від 16 листопада 2019 року, проте у вказаних висновках та рапорті відсутні відомості про вчинення фізичного або будь-якого іншого насильства ОСОБА_4 стосовно ОСОБА_1 . Крім того, у жодному зверненні до поліції ОСОБА_1 не зазначала про вчинення ОСОБА_4 насильства стосовно неї, крім наявності конфлікту між нею та чоловіком стосовно користування спільною квартирою та участі батька у спілкуванні з дітьми і їх вихованні.

Також ОСОБА_1 надані копії довідки№ 9067 від 16 листопада 2019 року КНП «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня», згідно якої о 13год 30хв. вона звернулася до лікарні, де було виявлено забої нижніх та верхніх кінцівок, гематоми передньої поверхні обох стегон та плечей, забій м`яких тканин голови, обличчя, встановлений ситуативний невроз; та висновку експертного дослідження № 043-1361-2019 від 20 листопада 2019 року Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи, згідно якого при огляді ОСОБА_1 були встановлені синці в нижньо-зовнішньому квадраті правої сідниці, розмірами 5?3,5см, передньо-зовнішній поверхні лівого стегна в середній третині (15?11см) та передньо-зовнішній поверхні правого стегна в середнє-нижній третині (22?15см), жовтувато-синього кольору, невизначеної форми, неоднорідні, які могли утворитися 16 листопада 2019 року та відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Проте ОСОБА_1 із заявою до органів поліції з приводу заподіяння їй ОСОБА_4 тілесних ушкоджень не зверталася, ОСОБА_4 до адміністративної чи кримінальної відповідальності у будь-якому вигляді за вказаним фактом не притягався, будь-яких доказів на підтвердження нанесення тілесних ушкоджень або вчинення ним психологічного насильства матеріали справи не містять.

Також заявником не надано будь-яких доказів вчинення ОСОБА_4 економічного насильства, медичних документів у підтвердження стану здоров`я сина сторін і його потребу у лікуванні.

Крім того, з наданих суду першої інстанції документів вбачається, що конфлікти між подружжям виникали у липні-листопаді 2019 року, але із заявою про видачу обмежувального припису ОСОБА_1 звернулася до суду у липні 2020 року.

Встановивши, що у порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України заявник не надала суду належних й допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення ОСОБА_4 фізичного, економічного та психологічного насильства відносно неї, а також ризиків настання насильства у майбутньому, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 .

Сам факт звернення заявника до органів поліції свідчить про наявність конфлікту між подружжям та не підтверджує факт вчинення ОСОБА_4 домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції повно з`ясовані обставини справи, оцінені надані сторонами докази, правильно застосовані норми матеріального права, не допущено порушення норм процесуального права, які б привезли до неправильного вирішення спору, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Фумельова Іллі Олександровича залишити без задоволення, рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 7 жовтня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 5 березня 2021 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді О.В. Немировська

Т.А. Семенюк