Ухвала

13 липня 2021 року

м. Київ

справа № 766/15819/16-ц

провадження №61-10860ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лідовця Р. А. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Мороз Анжелою Іванівною, на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 17 лютого 2021 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 26 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Новікової Леніни Василівни, ОСОБА_1 , ОСОБА_6 про витребування майна із чужого незаконного володіння, визнання недійсними договорів дарування та іпотеки, скасування рішень про державну реєстрацію,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 17 лютого 2021 року позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Новікової Л. В., ОСОБА_1 , ОСОБА_6 про витребування майна із чужого незаконного володіння, визнання недійсним договорів дарування та іпотеки, скасування рішень про державну реєстрацію задоволено частково.

Витребувано з володіння ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 нежитлове приміщення, загальною площею 18,4 кв. м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Скасовано рішення приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Новікової Л. В. від 30 жовтня 2013 року про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з індексним номером № 7414931 щодо нежитлового приміщення, загальною площею 18,4 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Постановою Херсонського апеляційного суду від 26 травня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_4 залишено без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задоволено частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 17 лютого 2021 року в частині вирішення позовних вимог щодо визнання недійсним договору іпотеки та скасування запису про обтяження скасовано.

Ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким вказані позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано недійсним договір іпотеки, укладений 20 грудня 2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Новіковою Л. В., відповідно до умов якого, передано в іпотеку нежитлове приміщення, загальною площею 18,4 кв. м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Скасовано у Державному реєстрі запис про державну реєстрацію обтяження накладення заборони відчуження нежитлового приміщення загальною площею 18,4 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , внесений на підставі договору іпотеки від 20 грудня 2013 року.

В іншій частині судове рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У липні 2021 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Мороз А. І., на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 17 лютого 2021 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 26 травня 2021 року з пропуском строку на касаційне оскарження судового рішення, оскільки згідно з поштовим штемпелем на конверті відправлена до Верховного Суду 30 червня 2021 року.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із частиною першою та другою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на касаційне оскарження судового рішення з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин, оскільки оскаржувану постанову апеляційного суду він отримав 03 червня 2021 року, що підтверджується наданими доказами.

Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження ОСОБА_1 пропущено з поважних причин, його можливо поновити.

Однак, касаційна скарга ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Мороз А. І., не може бути прийнята судом касаційної інстанції, оскільки в порушення пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України, заявником у касаційній скарзі не вказано підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

Абзацом першим частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до абзаців першого, другого пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

Як на підстави касаційного оскарження вказаних судових рішень ОСОБА_1 посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України та зазначає про порушення судами норм процесуального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені пунктом 4 частини другої статті 389 ЦПК України (частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України), що унеможливлює вирішення питання про відкриття касаційного провадження.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Частинами першою, третьою статті 411 ЦПК України визначено, що судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо:

1) справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду;

2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою;

3) судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні;

4) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу;

5) справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою;

6) судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції;

8) суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо:

1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або

2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або

3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або

4) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Саме по собі посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права без зазначення на обґрунтування випадків (випадка), перелічених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.

Отже, ОСОБА_1 необхідно надіслати на адресу суду уточнену редакцію касаційної скарги, в якій повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав) та надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Також касаційна скарга ОСОБА_1 не може бути прийнята судом касаційної інстанції, оскільки в порушення пункту 1 частини четвертої статті 392 ЦПК України, до касаційної скарги заявником не додано копії скарги та доданих до неї матеріалів для відповідача - приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Новікової Л. В.

Пунктом 1 частини четвертої статті 392 ЦПК України визначено, що до касаційної скарги додаються, зокрема, копії скарги та доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 392 ЦПК України, у касаційній скарзі повинно бути зазначено повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб).

Проте у касаційній скарзі заявник не зазначив передбачені пунктом 3 частини другої статті 392 ЦПК України відомості про одного із учасників справи - відповідача - приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Новікової Л. В.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 необхідно надати до суду касаційної інстанції виправлену касаційну скаргу, яка за формою і змістом повинна відповідати вимогам статті 392 ЦПК України, із обов`язковим зазначенням у ній всіх учасників справи та підстав (підстави), на яких (якій) подається касаційна скарга з визначенням передбачених (передбаченої) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав) та надіслати копії уточненої редакції касаційної скарги і доданих до неї матеріалів відповідно до кількості учасників справи.

Крім того, подана касаційна скарга не може бути прийнята судом касаційної інстанції, оскільки у порушення пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Касаційна скарга містить квитанцію про часткову сплату ОСОБА_1 судового збору у розмірі 1 720 грн.

Порядок сплати та розмір судового збору визначено Законом України

«Про судовий збір» від 08 липня 2011 року.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом) судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Станом на 01 січня 2016 року мінімальна заробітна плата була встановлена у розмірі 1 378 грн.

Пунктами 1, 2 частини третьої статті 6 Закону України «Про судовий збір» визначено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом) визначено, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою - підприємцем, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

Відповідно до підпункту 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом) за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до підпункту 2 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається, зокрема, у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

Згідно з підпунктом 9 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості.

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду із зустрічним позовом до відповідачів та, уточнивши позовні вимоги, просили суд:

1. визнати недійсним договір дарування нежитлового приміщення загальною площею 18,4 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 27 жовтня 2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Новіковою Л. В.;

2. визнати недійсним договір дарування нежитлового приміщення загальною площею 18,4 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 30 жовтня 2013 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Новіковою Л. В.;

3. витребувати із чужого незаконного володіння ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 нежитлові приміщення загальною площею 18,4 кв. м, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ;

4. визнати недійсним договір іпотеки, укладений 20 грудня 2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Новіковою Л. В.;

5. скасувати рішення про державну реєстрацію речових прав ОСОБА_4 на нежитлове приміщення загальною площею 18,4 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , внесене на підставі договору дарування від 30 жовтня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Новіковою Л. В.;

6. скасувати рішення про державну реєстрацію обтяження - накладення заборони відчуження нежитлового приміщення загальною площею 18,4 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , внесене на підставі договору іпотеки від 20 грудня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Новіковою Л. В.

Отже, судові рішення, які оскаржує заявник свідчать про існування однієї вимоги майнового характеру (щодо витребування майна із чужого незаконного володіння) та трьох вимог немайнового характеру (щодо визнання недійсними договорів дарування та договору іпотеки).

Вимоги касаційної скарги свідчать про те, що ОСОБА_1 оскаржує рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 17 лютого 2021 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 26 травня 2021 року у повному обсязі.

При цьому позовні вимоги щодо скасування рішення про державну реєстрацію речових прав ОСОБА_4 на нежитлове приміщення та скасування рішення про державну реєстрацію обтяження -накладення заборони відчуження спірного нежитлового приміщення є похідними вимогами від вимог про визнання недійсними договорів дарування та договору іпотеки, а тому оплачуються судовим збором за ставками встановленими для цих вимог.

Отже, ставка судового збору, що підлягала сплаті позивачами при зверненні до суду за вимоги немайнового характеру складала 1 653,60 грн (1 378 грн * 0,4) * 3 = 1 653,60 грн).

Ураховуючи, що зі змісту поданої касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення неможливо встановити ціну позову станом на день звернення до суду із вимогою майнового характеру (витребування майна із чужого незаконного володіння), заявник зобов`язаний самостійно встановити й обґрунтувати розмір судового збору щодо вимоги майнового характеру з наданням відповідних доказів.

Отже, заявнику необхідно самостійно визначити і доплатити судовий збір за подання касаційної скарги з урахуванням вимог майнового та немайнового характеру.

Відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду касаційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до касаційної скарги на рішення суду ставка судового

збору становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при

поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.

Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду має бути перераховано або внесено до ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026007, код класифікації доходів бюджету: 22030102, найменування податку, збору, платежу «Судовий збір (Верховний Суд, 055)».

Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження сплати судового збору необхідно суду надати документ, що підтверджує його сплату.

Відповідно до вимог частини другої статті 393 ЦПК України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення її недоліків.

Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, статтями 4, 6 Закону України «Про судовий збір», Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження судового рішення.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Мороз Анжелою Іванівною, на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 17 лютого 2021 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 26 травня 2021 року залишити без руху та надати строк для виконання вимог ухвали протягом десяти днів з дня вручення копії цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Р. А. Лідовець