П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2021 року місто Маріуполь

справа № 221/4830/19

провадження № 22-ц/804/655/21

Донецький апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Пономарьової О.М., суддів Зайцевої С.А., Ткаченко Т.Б.,

сторони:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач - ОСОБА_1

розглянув за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Волноваського районного суду Донецької області у складі судді Мохова Є.І. від 04 грудня 2020 року,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

26 червня 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк» або банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до умов укладеного договору № б/н від 02 жовтня 2007 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 3 600 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,8% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач ОСОБА_1 підписала заяву про відкриття на її ім`я кредитної картки на зазначених умовах. Підписання цього договору є прямою та безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 3.2, 3.3 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (збільшити або зменьшити) кредитний ліміт.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua, складає між ним та банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.

Банк взяті на себе зобов`язання щодо надання кредиту виконав у повному обсязі. Відповідач умови договору належним чином не виконала, у зв`язку із чим утворилася заборгованість перед банком, яка станом на 22 травня 2019 року становить 208 583 грн 28 коп. та складається з заборгованості за кредитом - 3 069 грн 32 коп., заборгованості по процентах за користування кредитом - 202 028 грн 79 коп., заборгованості за пенею та комісією - 3 485 грн 17 коп.

Позивач просив стягнути з відповідача на користь банку заборгованість в розмірі 127 727 грн 63 коп., яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 3 069 грн 32 коп., заборгованості по процентах за користуваня кредитом за період з 02 жовтня 2007 року по 31 жовтня 2018 року у сумі 124 658 грн 31 грн. та понесені судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 04 грудня 2020 року позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 3 069 грн 32 коп. та судовий збір в розмірі 50,45 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення місцевого суду мотивовано тим, що Анкета-заява про приєнання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, підписана відповідачем 02 жовтня 2007 року, не містить відомостей про розмір відсотків, пені і штрафів, порядку користування кредитними коштами.

Позивачем АТ КБ «ПриватБанк» не надано до суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи Анкету-заяву позичальника, та, відповідно, чи брав він на себе зобов`язання на умовах, які зазначені саме в цьому документі, зокрема, щодо розміру відсотків та штрафів у разі порушення зобо`язання з повернення кредиту.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

05 січня 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржуване судове рішення в частині відмови у стягнення відсотків за користування кредитом, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, в решті рішення залишити без змін.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що між банком та відповідачем укладено договір приєднання, про що свідчить надана до матеріалів справи копія анкети-заяви з його особистим підписом. Підписанням угоди позичальник приєднується до запропонованих банком Умов та правил надання банківських послуг, що разом становить самостійний кредитний договір.

Відповідач був належним чином проінформований про умови кредитування, в тому числі щодо сплати процентів за користування кредитом, оскільки з заяви відповідача вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання та інша додаткова інформація, яка необхідна для отримання кредитної картки.

ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву, тож між сторонами було погоджено сплату відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 22,8% щомісячно. Відповідачка ОСОБА_2 декілька років користувалась кредитними коштами, що вбачаєься з розруківок руху коштів за рахунком. Представником позивача наведено розрахунок відсотків за користування кредитом, виходячи з базової відсоткової ставки 22,8 % та 1 215 днів прострочення з 01 січня 2013 року по 30 квітня 2016 року, сума заборгованості за відсотками склала 2 348 грн 59 коп.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем ОСОБА_1 не подано.

Рух справи в апеляційній інстанції

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 січня 2021 року визначений склад суду: Пономарьова О.М. (суддя-доповідач), Зайцева С.А., Ткаченко Т.Б.

Ухвалою апеляційного суду від 16 січня 2021 року апеляційна скарга позивача АТ КБ «ПриватБанк» залишена без руху, заявнику запропоновано сплатити судовий збір у сумі 2 881 грн 50 коп.

Ухвалою апеляційного суду від 27 січня 2021 року відкрито апеляційне провадження у цій справі.

Ухвалою апеляційного суду від 08 лютого 2021 року справа призначена до судового розгляду за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

02 жовтня 2007 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н, згідно з яким відповідач отримала кредитну картку, на яку встановлено кредитний ліміт в розмірі 300 грн шляхом підписання «Заяви» із оформленням платіжної картки № НОМЕР_1 , базова процентна ставка 22,8% на рік на залишок заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

На підставі вказаної заяви позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом.

Позивач свої обов`язки за договором виконав та надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку № НОМЕР_1 у розмірі 300 грн шляхом передачі цієї картки 02 жовтня 2007 року терміном дії до 09/15 року, що підтверджується особистим підписом відповідача в заяві та довідкою про надання кредитних карток (а.с.71) та про що не заперечував відповідач.

24 липня 2012 року відповідачу було перевипущено картку № НОМЕР_2 строком дії до 04/16 (а.с.71)

В період дії вищевказаних карток відбувалася зміна кредитного ліміту шляхом збільшення або зменшення.

Після укладання договору відповідач користувався вищевказаними картками, здійснюючи платежі, розрахунки та поповнюючи рахунок, що підтверджується випискою по картковому рахунку.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Враховуючи положення ч. 13 ст. 7, ч. 4 ст. 274, ч. 1 ст. 368 ЦПК України, розгляд даної справи в силу частин 4, 6 статті 19, частини 1 статті 369 ЦПК України, здійснюється за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судове рішення оскаржується в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитом, у зв`язку з чим апеляційний суд переглядає оскаржуване рішення в апеляційному порядку на предмет законності і обґрунтованості саме у цій частині та в межах доводів, наведених заявником в апеляційній скарзі.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України).

Згідно з ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги позивача про те, що умови кредитного договору є обов`язковими для учасників договору.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором від 02 жовтня 2007 року, представленого суду першої інстанції, заборгованість боржника за процентами станом на 22 травня 2019 року становила 208 583 грн 28 коп., а позивач просив суд стягнути заборгованість за період з 02 жовтня 2007 року по 31 жовтня 2018 року в розмірі 124 658,31 грн.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що анкета-заява, яка підписана відповідачем, не містить ознак узгодження в письмовій формі умов щодо розміру процентів за користування кредитом, тому стягненню підлягає тільки тіло кредиту.

Проте, з матеріалів справи встановлено, що 02 жовтня 2007 року ОСОБА_1 підписала Заяву, зі змісту якої слідує, що нею отримано кредитну картку. Сума кредитного ліміту становить 300 гривень; базова відсоткова ставка 22,8 % тип кредитної карти «Фінансова» (копія надана до суду першої інтсанції та до апеляційного суду).

Тобто позивачем надані підтвердження про конкретні запропоновані відповідачу умови оплати процентів за користування кредитними коштами, а тому, документи, які наявні в матеріалах даної справи та містить підпис відповідача, можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 02 жовтня 2007 року шляхом підписання заяви.

Обставини щодо укладення кредитного договору та отримання кредитної картки відповідачем не спростовуються та підтверджуються паспортними даними, які ОСОБА_1 особисто засвідчувала при укладанні договору, випискою по картковому рахунку.

Апеляційний суд вважає, що боржник ОСОБА_1 повинна була діяти добросовісно у договірних відносинах і, користуючись кредитними коштами повинна була оплачувати проценти, узгоджені з АТ КБ «ПриватБанк», оскільки зі справи вбачається, що при пред`явленні позову банк подав суду розрахунок заборгованості, заяву, з яких вбачається, що ОСОБА_1 02 жовтня 2007 року отримала за її заявою кредитну картку за № НОМЕР_3 зі строком дії до 09/15. В подальшому картка перевипущена та 24 липня 2012 року їй надана картка за № НОМЕР_2 , зі строком дії до 04/16.

Згідно з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14 цс 14, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Із заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг вбачається, що строк дії кредитного договору відповідає строку дії карти.

З виписки за договором вбачається, що відповідачка регулярно користувалася карткою, знімала кошти через термінали самообслуговування, здійснювала інші операції, у тому числі, погашала кредит.

Зі змісту заяви, яка підписана відповідачем, базова процентна ставка на рік становить 22,8%.

З розрахунку заборгованості за кредитним договором в частині нарахування процентів вбачається, що проценти за користування кредитом відповідачу нараховувалися з часу укладання договору 02 жовтня 2007 року, виходячи з процентної ставки 22,80% річних, яка була узгоджена з відповідачем в анкеті-заяві, що була підписана відповідачкою і на що суд першої інстанції не звернув уваги.

В подальшому банк неодноразово в односторонньому порядку змінював відсоткову ставку по кредиту.

Згідно із ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно із ч.3 цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Частина 4 зазначеної статті передбачає, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі за № 6-1374цс17 боржник вважається належним чином повідомлений про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, коли банком не лише відправлено на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й доведено факт його вручення адресатові під розписку.

Матеріали справи доказів належного повідомлення відповідача про підвищення відсоткової ставки не містять.

Таким чином наданий позивачем розрахунок заборгованості за процентами підлягає коригуванню та розрахунку, виходячи з відсоткової ставки 22,80% річних, яка була погоджена з відповідачем при укладанні кредитного договору.

Крім того, за змістом ст. 526, ч. 1 ст. 530, ст. 610 та ч. 1 ст. 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 та ч.1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вказана правова позиція викладена у пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц, по якій зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Оскільки строк дії кредитного договору, який укладений з відповідачем ОСОБА_1 , відповідає строку дії карти, тобто сплинув 30 квітня 2016 року, то з вказаного часу право позивача АТ КБ «Приватбанк» нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, в той час як позивач провів нарахування заборгованості за процентами по підвищеній відсотковій ставці, що не була узгоджена з відповідачкою, та за період з 02 жовтня 2007 року по 31 жовтня 2018 року.

Апеляційний суд враховує наданий в письмових поясненнях позивачем розрахунок процентів за користування кредитом з урахуванням 22,80% річних, що було узгоджено з відповідачем при укладенні договору, а саме: за період з 1 січня 2013 року по 30 квітня 2016 року - 2 348,59 грн (3 060,32 грн?0,063%?1 215 днів прострочення).

З урахуванням викладеного, з відповідача ОСОБА_1 належить стягнути на користь позивача нараховані за період з 1 січня 2013 року по 30 квітня 2016 року відсотки за користування кредитом з урахуванням первісно встановленої та погодженої відсоткової ставки 22,80% річних - 2 348,59 грн, а тому рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості по процентах за користування кредитом та стягнення судового збору в розмірі 50,45 грн підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості по процентах за користування кредитом в розмірі 2 348,59 грн.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пунктів 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладених обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення відсотків за користування кредитом з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог і стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за процентами за користування кредитом за договором № б/н від 02 жовтня 2007 року у розмірі у сумі 2 348 грн 59 коп.

Розподіл судових витрат

Відповідно до підпунктів «б» та «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При зверненні до суду з позовом на загальну суму 127 727,63 грн позивачем сплачений судовий збір в розмірі 1 921,00 грн. Позовні вимоги банку задоволені на суму 5 417,91 грн з розрахунку: заборгованість по кредиту в сумі 3 069,32 грн та заборгованість по процентах за користування кредитом - 2 348 грн 59 коп., тобто на 4,24%, то з відповідача на користь позивача підлягає відшкодуванню судовий збір у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції пропорційно розміру задоволених позовних вимог 81,45 грн.

Апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, і замість заявленої до стягнення заборгованості по процентах за користування кредитом в розмірі 124 658,31 грн вирішив стягнути 2 348,59 грн, тобто вимоги задоволені на 1,88%. При подачі апеляційної скарги банк сплатив судовий збір в розмірі 2 881,50 грн, тому з відповідача на користь позивача підлягає відшкодуванню судовий збір у зв`язку з з переглядом справи у суді апеляційної інстанції пропорційно розміру задоволених позовних вимог 54,17 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Волноваського районного суду Донецької області від 04 грудня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення відсотків за користування кредитом та стягнення судового збору в розмірі 50,45 грн скасувати та ухвалити у відповідній частині нове рішення.

Позов Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка Володарського району Донецької області, ІПН НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (01001, вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, адреса для листування: вул. Набережна Перемоги, 50, м. Дніпро, 49094, ) відсотки за користування кредитом за кредитним договором № б/н від 02 жовтня 2007 року у розмірі 2 348 (дві тисячі триста сорок вісім) гривень 59 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка Володарського району Донецької області, ІПН НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (01001, вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, адреса листування: вул. Набережна Перемоги, 50, м. Дніпро, 49094, ) у відшкодування витрат по сплаті судового збору у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції 81 (вісімдесят одна) грн 45 копійок, у відшкодування витрат по сплаті судового збору, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції 54 (п`ятдесят чотири) грн 17 коп.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Суддя-доповідач О.М. Пономарьова

Судді С.А. Зайцева

Т.Б. Ткаченко