Провадження № 22-ц/802/338/21 Категорія: 39 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О.І.,

суддів - Карпук А.К., Федонюк С.Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою позивача Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 грудня 2020 року,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що 30.05.2018 між банком і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір б/н шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг і Тарифів банку, які викладені на сайті банку. За умовами вищевказаного договору позичальник отримав на платіжну картку кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту.

Відповідач погодився на встановлення і зміну банком кредитного ліміту, на зміну тарифів та інших невід`ємних частин договору.

Позичальник взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, унаслідок чого станом на 10.09.2020 утворилася заборгованість за кредитним договором у розмірі 36146,83 грн., з яких: 24262,51 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1731,04 грн. заборгованість за простроченими відсотками, 10153,28 грн. заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, яку позивач просив стягнути з відповідача та відшкодувати судові витрати.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 грудня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 24262 грн. 51 коп. заборгованості за кредитним договором та 1410 грн. 91 коп. судового збору.

У решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення в частині відмови в позові щодо стягнення заборгованості за простроченими відсотками та за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України і ухвалити у цій частині нове судове рішення про задоволення позову.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.5 ст.268, ст.381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині залишити без змін з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

За змістом ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК).

Відповідно до п.4 ч.3 ст.129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Із матеріалів справи вбачається, що 30.05.2018 банком та ОСОБА_1 підписано анкету-заяву, у якій зазначено про ознайомлення та погодження відповідача із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифів банку (а.с.11).

Разом із тим, у зазначеній анкеті-заяві відсутні дані щодо умов про встановлення кредитного ліміту, процентів за користування кредитом, а також відповідальності у вигляді відсотків, нарахованих на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України за порушення зобов`язання.

Посилання в апеляційній скарзі на підписання відповідачем Інформації та контактних даних кредитодавця (а.с.12-13), якими обумовлено і проценти, і відповідальність за ст.625 ЦК України відхиляються апеляційним судом, оскільки це є лише Інформація, яка містить відомості щодо користування двома різновидами кредитних карток і зберігає чинність та є актуальною до 14.06.2018, тобто не являється істотною умовою конкретно укладеного із відповідачем кредитного договору.

Крім того, матеріали справи не містять жодних доказів, яка саме кредитна картка видана відповідачу.

Суд першої інстанції правильно виходив із того, що наданий банком витяг з Умов і Правил надання банківських послуг відповідачем не підписаний. Позивачем не надано належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписанні сторонами анкети-заяви діяли Умови і Правила надання банківських послуг саме в такій редакції, а тому не можна вважати їх складовою частиною укладеного між сторонами договору.

Крім того, до позовної заяви приєднано витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», який відповідачем також не підписаний та у якому зазначено характеристики та значення 4 різних видів карт «Універсальна», у зв`язку із чим цей документ не може бути допустимим доказом у цій справі (а.с.14).

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату процентів, надані банком Умови не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

З урахуванням наведеного, банк безпідставно заявив до стягнення 1731,04 грн. заборгованість за простроченими відсотками, у зв`язку із чим рішення суду в означеній частині відповідає нормам матеріального права.

Із позовної заяви вбачається, що позивач також ставить вимогу про стягнення із відповідача 10153,28 грн. заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України.

Пред`являючи цю вимогу, позивач порядок нарахування заявлених до стягнення коштів (починаючи із 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта) та розмір (86,4% для картки «Універсальна», 84% для картки «Універсальна голд») обґрунтував посиланням на положення пункту 2.1.1.2.12 Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку в редакції від 01.03.2019, які за вірним висновком суду не можна вважати складовою кредитного договору, укладеного між сторонами 30.05.2018.

Відповідно до вимог ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Із наданої позивачем довідки вбачається, що за кредитним договором відповідачу надано кредитну картку, термін дії якої 06/22, тобто до червня 2022 року (а.с.9).

Будь-яких доказів про закриття карткового рахунку у зв`язку із достроковою вимогою про стягнення тіла кредиту банком не надано.

З урахуванням наведеного, відсутні підстави для стягнення 10153,28 грн. заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України.

Крім того, банк, зазначивши розмір такої заборгованості, не надав її розрахунку.

Відмовляючи у стягненні заборгованості за простроченими відсотками та заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, суд першої інстанції дав повне обґрунтування усім обставинам із посиланням на надані позивачем докази та правильно виходив із того, що через відсутність підстав вважати складовими кредитного договору додані до позову витяг з Тарифів, а також Умови та Правила надання банківських послуг, здійснення позивачем цих нарахувань належного підтвердження під час розгляду справи не знайшло, у зв`язку із чим дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові в частині стягнення з відповідача такої заборгованості.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування рішення в оскаржуваній частині, ухваленого з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду в частині задоволення позову сторонами не оскаржується, а тому апеляційним судом і не переглядається.

Згідно з ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, а саме, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст.ст.268 ч.ч.4, 5, 367, 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення, а заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 грудня 2020 року в частині відмови у позові залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий суддя

Судді