Справа №198/203/21
Провадження № 2/0198/161/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 липня 2021 року Юр`ївський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Маренич С.О., за участю секретаря судового засідання Літвіченко В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду смт. Юр`ївка, в порядку заочного розгляду справи, за правилами спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін», треті особи по справі - приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В., Юр`ївський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Дніпро),
про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,
Позивач вважає, що виконавчий напис здійснено з порушенням вимог чинного законодавства на підставі документів, що не передбачені Переліком документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою КМУ від 29.06.1999 року № 1172, за відсутності доказів отримання боржником вимоги від стягувача про усунення порушень за кредитним договором та без врахування того, що позивач ніколи не укладав з відповідачем саме кредитного договору, оскільки договір № 751417 від 19.02.2019 року є насправді договором позики, при цьому вчиняючи виконавчий напис нотаріус належним чином не переконався у безспірності заборгованості , а тому він (виконавчий напис) повинен бути визнаний таким, що не підлягає виконанню .
Представник позивачки адвокат Ільченко І.В. в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності та позовні вимоги підтримала у повному обсязі, при цьому в разі неявки відповідача в судове засідання не заперечувала щодо ухвалення по справі заочного рішення (ас.19, 20, 22, 99). Аналогічні вимоги викладені і позивачкою в п. п. 4, 5 прохальної частини позовної заяви (ас.8).
Відповідач по справі ТОВ «Веллфін» в судове засідання не з`явилися, про дату , час та місце розгляду справи сповіщені належним чином, при цьому про причини неявки суд не повідомили, відзив на позов не надали (ас.59).
Третя особа по справі приватний нотаріус Грисюк О.В. в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату , час та місце розгляду справи на адресу останнього була направлена повістка про виклик до суду разом з копією позовної заяви та доданими до неї документами, в тому числі і ухвала про витребування доказів (ас. 68,74), які, останній, в свою чергу, відмовився отримати про що свідчать повернуті до суду поштою вказані документи, з відміткою про невручення кореспонденції адресату через відмову таку отримувати на відповідній довідці про причини повернення, що датовані 06.07.2021 року (ас.71 -73, 95-97).
Разом з тим, відповідно до ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку, при цьому відповідно до ч.9 ст. 130 ЦПК України у разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку вважається повідомленою.
За таких обставин суд вважає, що приватний нотаріус належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, при цьому без поважних причин не виконав ухвалу суду про витребування доказів, відмовившись отримувати таку.
З приводу даного суд вважає необхідним зауважити, що відповідно до ч.10 ст. 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.
Третя особа по справі Юр`ївський РВ ДВС в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи сповіщені належним чином (ас.52), надавши суду заяву про розгляд справи в їх відсутності, заперечень проти позову не надали (ас.60).
В ході розгляду справи судом вчинено наступні процесуальні дії:
- 16.06.2021 року постановлено ухвали про відкриття провадження у справі та її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження (ас. 39-41); про витребування доказів (ас. 45,46); про забезпечення позову (ас.42-44);
- 14.07.2021 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи (ас.100).
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Виходячи з наведеного та приймаючи до уваги те, що позивач та представник останнього не заперечували проти заочного розгляду справи, про що зазначили в п. 5 прохальної частини позовної заяви та заяві про розгляд справи за відсутності представника позивача (ас. 8, 99), те, що відповідач не з`явився в судове засідання без повідомлення причин своєї неявки, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання та будь - який відзив, заперечення проти позову не подав, суд знаходить можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за правилами спрощеного позовного провадження з особливостями встановленими гл. ІІ «Заочний розгляд справи» ЦПК України, при цьому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснює фіксування судового засідання технічними засобами.
Дослідивши письмові матеріали додані до справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача підлягають до задоволення з наступних підстав:
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі статтею 18 ЦК України, а також статтями 87, 88 Закону України «Про нотаріат» вчинення виконавчого напису це форма захисту цивільних прав кредитора, нотаріусом, за допомогою спрощеної, позасудової процедури, яка полягає у вчиненні на боргових документах напису про стягнення грошей або витребування майна на користь кредитора, за наявності між боржником і кредитором правовідносин, які визначаються Кабінетом Міністрів України шляхом встановлення переліку документів, що підтверджують ці правовідносини.
Відповідно до пунктів 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання; для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.
Судом встановлено, що виконавчий напис виданий на підставі п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (ас.18).
Зазначена постанова апеляційного суду у відповідності до п. 4 ст. 254 КАС України ( в редакції, що діяла на момент винесення постанови) набула законної сили з моменту проголошення, з 22 лютого 2017 року, а отже з цієї ж дати законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин. Таким чином, в момент вчинення виконавчого напису 24.05.2021 року були відсутні правові підстави для його вчинення, а отже такий виконавчий напис не підлягає виконанню.
Крім того, на думку суду, навіть у разі наявності правових підстав у відповідності до п. 2 Переліку документів, за яких стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 для вчинення виконавчого напису нотаріуса, то неможливість вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, визначеної у відповідності до виконавчого напису від 24.05.2021 року була обумовлена й іншими обставинами, наведеними нижче.
Так, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому , нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.
Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 05.06.2017 року у справі № 6-887цс17, при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною.
З наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, приймаючи до уваги те, що судом не встановлено факт отримання позивачем повідомлення - вимоги про наявність такої заборгованості, яка була надана нотаріусу для вчинення нотаріального напису. Відповідачем не подано до суду належних та достовірних доказів щодо спростування доводів позивача в частині не отримання останнім повідомлення - вимоги про усунення порушень боржником.
У матеріалах справи відсутні докази отримання боржником ОСОБА_1 вимоги про можливе стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса, а нотаріусом, в свою чергу, не було перевірено отримання її позивачем, що унеможливило подання ОСОБА_1 нотаріусу обґрунтованих заперечень щодо вчинення виконавчого напису або письмової згоди.
Процедура стягнення боргу за кредитним договором на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: - перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за кредитним договором на підставі виконавчого напису нотаріуса; - другий етап - учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимога про усунення порушень чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за кредитним договором на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Подібні правові висновки викладені в постановах ВС від 01.09.2020 року у справі № 201/4198/17, від 27 серпня 2020 року у справі № 554/6777/17.
У постанові від 19.03.2021 року у цивільній справі № 750/3781/20 ВС дійшов висновку, що неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між ним та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису.
Суд зауважує, що закон вирізняє договір позики та кредитний договір за суб`єктним складом, предметом та іншими умовами, порядком укладення.
Відтак, нотаріус, вчиняючи спірний виконавчий напис, за яким з відповідача стягнуто певну суму, мав би перш за все переконатися, які ж правовідносини насправді виникли між сторонами, чи ті що випливають з кредитного договору, чи з договору позики.
З огляду на дане доводи позивача про те, що кредитного договору з ТОВ »Веллфін» , на підставі якого нотаріусом вчинено виконавчий напис, він ніколи не укладав, є обгрунтованими та заслуговують на увагу , при цьому , в свою чергу свідчать про те, що нотаріусом вчинено виконавчий напис на підставі неіснуючого між сторонами кредитного договору, а відтак, такий виконавчий напис не підлягає виконанню.
Отже, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконавшись за яким договором та які ж насправді правовідносини виникли між сторонами , порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Таким чином, приймаючи до уваги, що виконавчий напис приватного нотаріуса був вчинений в порушення вимог Закону «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, суд, керуючись принципом змагальності сторін, з метою забезпечення завдань цивільного судочинства, приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача.
Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позов підлягає до задоволення, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений останнім при поданні до суду позову судовий збір в розмірі 908, 00 грв. (ас.1, 48) та судовий збір сплачений за подання заяви про забезпечення позову в сумі 454 грв. (ас.25,47).
Щодо вимог позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу , суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2-5 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать й консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо.
Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких, відповідно до положень ст. 133 ЦПК України належать і витрати на професійну правничу допомогу, покладаються, у разі задоволення позову на відповідача.
При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21.03.2018 року у справі № 815/4300/17, від 11.04.2018 року у справі № 814/698/16, від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16.
Так, між позивачем та адвокатом Ільченко І.В., укладено договір про надання правової допомоги № 23 від 09.06.2021 року (ас.19-20).
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Позивачем для підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано ордер серія АЕ № 1076301 від 15.06.2021 року на надання правової допомоги адвокатом Ільченко І.В. (ас.22), акт виконаних робіт від 14.06.2021 року (ас.21) , копію квитанції до прибуткового касового ордера № 18 від 14.06.2021 року на суму 4 000 грв. (ас.23) .
Відповідно до Договору про надання правової допомоги № 23 від 09.06.2021 року (ас.19,20), професійна правова правнича допомога, що надана позивачу, включала: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з питань, вказаних у п.1 Договору - стосовно визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів клієнта у судах всіх інстанцій під час здійснення цивільного судочинства; інші види правової допомоги, необхідні для виконання доручення клієнта.
З акту виконаних робіт від 14.06.2021 року (ас.21), вбачається , які конкретно послуги були надані адвокатом клієнту, їх обгрунтований розрахунок, дослідивши який суд вважає , що розмір витрат, понесених позивачем на надання йому правової допомоги в даній справі в сумі 4 000 грв. є співмірним зі складністю даної справи.
Отже, вимоги позивача про стягнення на його користь з відповідача по справі витрат на правову допомогу в сумі 4 000 грв. є обгрунтованими та підлягають до задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 141, 247, 263, 265, 268, 280 - 283, 354, 355 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Веллфін»» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню - задовольнити у повному обсязі.
( п`ятнадцять тисяч вісімсот три грв., 00 коп.) - таким, що не підлягає виконанню.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивачем рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Учасник справи якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У відповідності до п. п. 15.5 п. п. 15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
- позивач : ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;
- третя особа 1: приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В., місце знаходження: АДРЕСА_2 ;
Рішення складено та підписано 14 липня 2021 року.

Суддя С. О. Маренич