Справа № 450/2943/14-ц Провадження № 4-с/450/15/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2021 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Мусієвського В.Є.

при секретарі Блистів М.Р.

з участю представника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити цивільну справу за скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на бездіяльність державного виконавця,

в с т а н о в и в :

30 липня 2021 року до Пустомитівського районного суду Львівської області надійшла скарга представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 , у якій він просив визнати бездіяльність Пустомитівського ВДВС ЗМУ МЮ (м. Львів) в особі начальника Гнатишин І.С. неправомірною, а також зобов`язати орган виконавчої служби зняти арешт та заборону відчуження майна ОСОБА_2 , що накладені Пустомитівським РВДВС ГТУЮ у Львівській області 12 жовтня 2016 року на підставі постанови про арешт майна боржника у виконавчому провадженні № 52459992, а також вилучити відповідний запис про арешт та заборону відчуження з Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Мотивував скаргу тим, що ОСОБА_2 нещодавно мав намір продати належну йому квартиру за адресою АДРЕСА_1 . Однак, під час підготовки документів у нотаріуса йому стало відомо про наявність арешту всього його майна та заборону відчуження такого. Зазначив, що постановою про арешт майна, винесеною головним державним виконавцем Пустомитівського РВДВС ГТУЮ у Львівській області Пакош О.О. від 12 жовтня 2016 року у виконавчому провадженні № 52459992 накладено арешт на все його майно. Так, 30 вересня 2015 року Пустомитівським районним судом Львівської області ухвалено рішення у справі № 450/2943/14-ц, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 100235 грн. 50 коп. та 1002 грн. 35 коп. судового збору. В подальшому відповідно до даного рішення видано виконавчий лист, на підставі якого відкрито виконавче провадження № 52459992. 30 березня 2018 року виконавчий документ у даному виконавчому провадженні був повернутий стягувачу у зв`язку з відсутністю майна, на яке можливо звернути стягнення. 14 червня 2017 року ПАТ «ВТБ Банк» на підставі договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 140617нв відступило право вимоги до ОСОБА_2 на користь ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал». 24 січня 2018 року ОСОБА_2 погасив заборгованість перед новим кредитором, що підтверджується довідкою про відсутність претензій, виданою останнім. При цьому, накладений 12 жовтня 2016 року арешт залишається чинним. Водночас, згаданий виконавчий лист повторно не пред`являвся до виконання, строк для вчинення такої дії закінчився. Враховуючи наведене, просив скаргу задовольнити.

Представник скаржника ОСОБА_1 в судовому засіданні надала пояснення, аналогічні викладеним у скарзі, вимоги такої підтримала та просила задовольнити. Подала заяву про зняття арешту та заборони відчуження майна ОСОБА_2 , адресовану Пустомитівському РВДВС ЗМУ МЮ (м. Львів), а також відповідь начальника Пустомитівського РВДВС ЗМУ МЮ (м. Львів) І. Гнатишин від 14 липня 2021 року № 23425.

Представник ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» Диких Д.В., будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила, однак 26 серпня 2021 року подала заяву, у якій просила розгляд скарги проводити за її відсутності.

Представник Пустомитівського ВДВС у Львівському районі Львівської області ЗМУ МЮ (м. Львів), будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, клопотань про розгляд справи за його відсутності або про відкладення судового розгляду не подав.

Представник АТ «ВТБ Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Стрюкової І.О., будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, клопотань про розгляд справи за його відсутності або про відкладення судового розгляду не подав.

Заслухавши пояснення представника скаржника, вивчивши матеріали скарги та долучені до неї документи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 2 вказаного вище Закону встановлено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; підстави, передбаченіп.п.1-2 розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення цього Закону.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

30 вересня 2015 року Пустомитівським районним судом Львівської області ухвалено рішення у справі № 450/2943/14-ц, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором № R5B від 21 лютого 2013 року у розмірі 100235 грн. 50 коп. та 1002 грн. 35 коп. судового збору.

Судом встановлено, що з метою примусового виконання вказаного рішення суду 21 січня 2016 року видано виконавчий лист, на підставі якого відкрито виконавче провадження № 52459992. У виконавчому провадженні № 52459992 щодо примусового виконання виконавчого листа, виданого Пустомитівським районним судом Львівської області 21 січня 2016 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованість у розмірі 101237 грн. 85 коп., 30 березня 2018 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 7 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», що підтверджується відповіддю начальника Пустомитівського ВДВС у Львівському районі Львівської області ЗМУ МЮ (м. Львів) від 14 липня 2021 року № 23425.

Постановою головного державного виконавця Пустомитівського РВДВС ГТУЮ у Львівській області Пакош О.О. від 12 жовтня 2016 року у виконавчому провадженні № 52459992 накладено арешт на все майно ОСОБА_2 .

Як вбачається з договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами № 140617нв від 14 червня 2017 року та додатку № 1 до такого, ПАТ «ВТБ Банк» відступило право вимоги за зобов`язаннями ОСОБА_2 за договором № R5B на користь ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал».

Довідкою від 26 січня 2018 року за вих. № 26/01/18-й про відсутність претензії по договору № R5B стверджується, що ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» не має претензій до ОСОБА_2 по договору № R5B від 21 лютого 2013 року.

З квитанції № 42 від 24 січня 2018 року вбачається, що ОСОБА_4 сплатив на користь ТзОВ «ФК «Кредит-Капітал» 50000 грн. в рахунок погашення заборгованості за договором № R5B від 21 лютого 2013 року.

Вказане свідчить про фактичне виконання рішення суду та погашення стягнутої за ним заборгованості, що виключає необхідність в подальшому застосуванні заходів примусового виконання рішення.

Водночас існування арешту майна скаржника порушує його конституційне право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю (ст. 41 Конституції України).

Окрім того, згідно із ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Зміст цієї статті полягає, серед іншого, в тому, що має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти шляхом вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Частиною 1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 447 ЦПК України передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами, права чи свободи яких порушено, до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

У пункті 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 7 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз`яснено, що вимоги сторони виконавчого провадження про зняття арешту з майна розглядаються не у позовному провадженні, а як оскарження рішення державного виконавця в процесуальному порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, оскільки є процесуальною дією державного виконавця.

Також відповідно до абз. 5 п. 1 та 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 3 червня 2016 року «Про судову практику у справах про зняття арешту з майна на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби» стороною виконавчого провадження може бути подана скарга, яка підлягає розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, крім випадків, коли розгляд таких скарг відбувається за правилами іншого судочинства. У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, а якщо такі дії вчинялися при виконанні вироку суду щодо цивільного позову у кримінальному провадженні, то відповідна скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до вимог статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України.

Аналогічну позицію викладено Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 204/2494/20, відповідно до якої останній зокрема зазначив, що повернення державним виконавцем своєю постановою виконавчого документу стягувачу, не змінює характеру правовідносин та вимоги боржника про скасування арешту майна не можуть розглядатися у позовному провадженні, оскільки у такому випадку позивач одночасно має бути й відповідачем, так як його майно арештовано державним виконавцем і він є боржником за виконавчим провадженням, що є неможливим відповідно до вимог ст.ст. 42, 48, 175, 447 ЦПК України.

Статтю 451 ЦПК України передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Враховуючи встановлені обставини, які свідчать про погашення в повному обсязі заборгованості, встановленої рішенням суду, відсутність доказів, які б підтверджували про наявність зобов`язань боржника у вигляді виконавчих витрат, штрафів, накладених в рамках вказаного виконавчого провадження, а також будь-яких інших обставин, які могли б бути підставою для подальшого застосування заходів примусового виконання рішення, суд дійшов до висновку про відсутність необхідності у подальшому застосуванні арешту майна.

З приводу про визнання бездіяльності Пустомитівського ВДВС ЗМУ МЮ (м. Львів) в особі начальника Гнатишин І.С. неправомірною слід зазначити, що, як зазначив Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2019 року по справі № 342/158/17, як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи в невчиненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними й реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

При цьому, за допомогою системного аналізу правових норм, якими в Закону України «Про виконавче провадження» врегулювано питання зняття арешту з майна, суд прийшов до висновку, що таким не передбачено конкретних дій державного виконавця у разі погашення заборгованості, наявної на підставі рішення суду, після того, як виконавчий документ був повернутий стягувачу без виконання на підставі п. 7 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» і в подальшому повторно не пред`являвся до виконання.

Так, зокрема, ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено підстави для зняття виконавцем арешту з майна боржника, серед яких відсутня така підстава, як добровільне виконання зобов`язання за рішенням суду боржником за умови, що виконавчий документ не перебував на цей момент на примусовому виконанні (зокрема, був повернутий без виконання).

Крім того, саме по собі повернення виконавчого документа стягувачу без виконання на підставі п. 7 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» не може бути підставою для зняття арешту з майна.

Суд також враховує, що вищезгаданий виконавчий документ після його повернення стягувачу без виконання в подальшому повторно не подавався для виконання, що також унеможливлює зняття арешту виконавцем.

Відтак, враховуючи, що виконавець у окресленій ситуації позбавлений будь-яких законний засобів для зняття арешту з майна, суд не вбачає, що в діях такого наявна протиправна або неправомірна бездіяльність, з огляду на що задоволенню дана вимога не підлягає.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги

З огляду на вказане суд приходить до висновку, що мотиви, якими скаржник обґрунтовував свої вимоги, частково знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а тому скаргу слід частково задовольнити і зобов`язати орган виконавчої служби зняти арешт та заборону відчуження майна ОСОБА_2 , що накладені Пустомитівським РВДВС ГТУЮ у Львівській області 12 жовтня 2016 року на підставі постанови про арешт майна боржника у виконавчому провадженні № 52459992, а також вилучити відповідний запис про арешт та заборону відчуження з Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

З приводу клопотання представника скаржника про поновлення строку для звернення до суду зі скаргою слід зазначити, що представником Пустомитівського ВДВС у Львівському районі Львівської області ЗМУ МЮ (м. Львів) не подано до суду жодних заперечень з приводу обґрунтованості пропуску строку такого, з огляду на що вказана вимога задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 81, 89, 447, 451 ЦПК України, ст.ст. 1, 2, 10, 37, 39, 56, 59, 74 Закону України «Про виконавче провадження», суд,

п о с т а н о в и в:

Скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на бездіяльність державного виконавця задовольнити частково.

Зобов`язати Пустомитівський відділ державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) зняти арешт та заборону відчуження майна ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), що накладені Пустомитівським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області 12 жовтня 2016 року на підставі постанови про арешт майна боржника у виконавчому провадженні № 52459992, а також вилучити відповідний запис про арешт та заборону відчуження з Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

У задоволенні решти вимог відмовити.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлено 01 вересня 2021 року.

Суддя Мусієвський В.Є.