ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

09 березня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/7121/20

Головуючий у першій інстанції - Рахманкулова І. П.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/264/21

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Мамонової О.Є.,

суддів: Висоцької Н.В, Шитченко Н.В.,

учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 листопада 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

У С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» (далі - Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з останнього на його користь заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 13.06.2018 у розмірі 44 022,01 грн станом на 20.05.2020 та судові витрати у розмірі 2 102 грн.

Позов обґрунтовувало тим, що відповідач звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 13.06.2018, згідно якої йому було відкрито кредитний рахунок, видано кредитну картку та встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому було збільшено до 7 000 грн.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується його підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі та надало відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач в порушення умов кредитного договору, ст. 509, 526, 629, 1054 ЦК України, зобов`язання за вказаним договором не виконав та не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що відображено у розрахунку заборгованості за договором, у зв`язку з чим, станом на 20.05.2020 має заборгованість у розмірі 44 022,01 грн, яка складається з:

31 560,76 грн - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.:

0,00 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту;

31 560,76 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту;

0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками;

12 461,25 грн - заборгованість за простроченими відсотками;

0,00 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України;

0,00 грн - нарахована пеня;

0,00 грн - нараховано комісії.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 19.11.2020 позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у сумі 31 560,76 грн.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити, в іншій частині рішення суду залишити без змін, посилаючись на ухвалення рішення без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів, з невідповідністю висновків суду обставинам справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що з моменту підписання відповідачем заяви між ним та Банком був укладений договір в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК України шляхом приєднання клієнта до запропонованого Банком договору.

Заявник зазначає, що крім анкети-заяви, відповідачем у той же день також підписано паспорт споживчого кредитування, в якому відповідач особистим підписом підтвердив ознайомлення з основними умовами кредитування з використанням кредитної картки, а саме: тип кредиту, суми ліміту, строків договору та кредитування, процентні ставки та інші.

Вказує, що у виписці про рух коштів чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, останній користувався кредитними коштами, а також частково погашав заборгованість за договором.

Наголошує, що відповідач не спростував факт ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг та не надав суду жодних належних та допустимих доказів того, що надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи, викладені не в тій редакції, яка діяла на час підписання ним анкети-заяви, а також, що він не знав про умови кредитування.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості у сумі 31 560,76 грн (заборгованість за тілом кредиту), не оскаржується та, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.10.2018 у справі № 186/1743/15-ц, яка, зокрема зазначає, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Таким чином, апеляційний суд переглядає рішення суду у даній справі лише в частині відмови в задоволенні позовних вимог Банку про стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками, суд першої інстанції, посилаючись на правову позицію сформульовану Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 (справа № 342/180/17), виходив з того, що в анкеті-заяві від 13.06.2018 відсутні будь-які умови щодо отримання кредитної картки, її виду, кредитного ліміту, процентів, відповідальності у вигляді штрафів за порушення зобов`язання; матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

З такими висновками районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, доказах, наданих суду першої інстанції та відповідають вимогам чинного законодавства.

Судом у справі встановлено, що 13.06.2018 ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. В даній заяві відповідачем заповнено розділи щодо його паспортних даних, місця проживання та контактних даних, сімейного стану та соціального статусу (а.с. 15-16).

У тексті вказаної заяви зазначено, що підписанням цієї анкети-заяви ОСОБА_1 відповідно до ст. 634 ЦК України в повному об`ємі приєднався до Умов і Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі - Умови та Правила), які розміщені на офіційному сайті банку у мережі інтернет за адресою privatbank.ua, і які разом з пам`яткою клієнта і тарифами складають договір банківського обслуговування, примірник якого він отримав шляхом самостійного роздрукування. Зазначено, що він погодився зі збільшеним строком позовної давності, зазначеним в Умовах і Правилах і з тим, що зміни в Умови і Правила вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку, а у разі, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливо, банк повідомляє його про зміни шляхом використання визначених Умовами і Правилами каналів зв`язку. Продовження користування послугами банку після дати опублікування на сайті банку змінених Умов і Правил являється підтвердженням його погодження і повного і безумовного прийняття зміненої редакції Умов і Правил. З довідкою про систему гарантування вкладів фізичних осіб ознайомлений. Зі змінами Умов і Правил надання банківських послуг зобов`язався ознайомлюватись самостійно на офіційному сайті банку privatbank.ua.

13.06.2018 відповідачем був підписаний паспорт споживчого кредитування, яким визначено основні умови кредитування для кредитних продуктів «Універсальна» та «Універсальна ГОЛД», зокрема, строки договору та кредитування (240 місяців), мета отримання кредиту, спосіб та строк надання кредиту, тип та розміри процентних ставок (фіксована, у межах пільгового періоду - 0,00001%, за межами пільгового періоду - 43,2% для продукту «Універсальна», 42% для продукту «Універсальна ГОЛД»), порядок повернення кредиту, наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит та інше (а.с. 17-18).

До позовної заяви Банком додано виписку по рахунку ОСОБА_1 з 11.02.2019 по 01.03.2020, картки № НОМЕР_1 і № НОМЕР_2 (а.с. 11-12).

Згідно з довідкою АТ КБ «ПриватБанк» відповідачу було видано кредитну картку № НОМЕР_1 , дата відкриття 19.10.2017, термін дії до 10/21 (а.с. 14).

Згідно з довідкою АТ КБ «ПриватБанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 : 11.02.2019 старт карткового рахунку № НОМЕР_2 та встановлено кредитний ліміт у сумі 500 грн; 18.03.2019 збільшено кредитний ліміт до 7 000 грн; 19.12.2019 зменшено кредитний ліміт до 0,00 грн (а.с. 13).

Також до позову Банком додано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку без зазначення дат, які відповідачем не підписані (а.с. 19-63).

Згідно наведеного Банком у позові та доданого до позовної заяви розрахунку розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № б/н від 13.06.2018 станом на 20.05.2020 становить 44 022,01 грн, з яких:

31 560,76 грн - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.:

0,00 грн - заборгованість за поточним тілом кредиту;

31 560,76 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту;

0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками;

12 461,25 грн - заборгованість за простроченими відсотками;

0,00 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України;

0,00 грн - заборгованість по пені;

0,00 грн - заборгованість по комісії (а.с. 7-10).

Будь-яких інших доказів позивачем до позовної заяви та протягом розгляду справи судом першої інстанції додано не було.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Анкета-заява від 13.06.2018, яка знаходиться в матеріалах справи, не містить даних щодо визначеної мети отримання кредиту, розміру кредитного ліміту, типу та розмірів процентної ставки, строку кредитування тощо, отже, у цій справі відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді істотні умови кредитного договору, в тому числі і сплату процентів за користування кредитними коштами.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченими відсотками.

Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 13.06.2018, Банк посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», де визначені умови щодо кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку як невід`ємні частини спірного договору (а.с. 19-63).

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» («Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD») та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентні ставки, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також інші положення та умови.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка з веб-сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування (правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15).

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 та у постановах Верховного Суду від 09.10.2019 у справах № 481/1243/16-ц, № 175/4634/15-ц, № 330/1607/16-ц та від 02.12.2020 у справі № 284/157/20.

Підстав відступити від вказаних правових висновків під час розгляду справи, що переглядається, колегія суддів не встановила.

Не є підставою для скасування рішення суду посилання заявника на те, що крім анкети-заяви, відповідачем у той же день також підписано паспорт споживчого кредитування, в якому відповідач особистим підписом підтвердив ознайомлення з основними умовами кредитування з використанням кредитної картки, а саме: тип кредиту, суми ліміту, строків договору та кредитування, процентні ставки та інші

Дослідивши наданий позивачем Паспорт споживчого кредиту колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Як зазначалось вище, анкета-заява не містить домовленості сторін щодо мети отримання кредиту, розміру кредитного ліміту, типу та розмірів процентної ставки, строку кредитування тощо, а також і посилання на паспорт споживчого кредиту, як складову договору, про що вірно зазначено судом першої інстанції судовому рішенні. У зазначеній заяві наміру або бажання оформити на своє ім`я кредитну картку або будь-яку іншу картку відповідач не виявив.

У паспорті споживчого кредитування встановлені основні умови для кредитних продуктів «Універсальна» та «Універсальна ГОЛД», при цьому, будь-які дані щодо отримання одного із зазначених кредитного продукту на вказаних умовах, чи отримання його взагалі, у матеріалах справи відсутні.

Крім того, у розділі 7 паспорту зазначено: дата надання інформації - 13.06.2018, ця інформація зберігає чинність та є актуальною до 28.06.2018.

Згідно з довідками Банку кредитну картку відповідачу було видано 19.10.2017, тобто майже через 8 місяців до підписання анкети-заяви та паспорту споживчого кредитування, а кредитний ліміт був установлений 11.02.2019, тобто майже через 8 місяців після підписання анкети-заяви та паспорту споживчого кредитування (а.с. 13-14).

За правилами ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Отже, підстави вважати, що 13.06.2018 між сторонами було укладено кредитний договір, за яким відповідачу було видану кредитну картку зі встановленим кредитним лімітом та на погоджених сторонами умовах, відсутні.

Таким чином, врахувавши наведені норми чинного законодавства, правові позиції Великої Палати Верховного Суду, встановлені обставини справи та надані на їх підтвердження докази, районним судом правильно відмовлено у стягненні заборгованості за простроченими відсотками, оскільки такі вимоги є необґрунтованими та не підтверджені жодними належними та допустимими доказами.

Колегія суддів не бере до уваги посилання заявника на те, що у виписці про рух коштів чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, останній користувався кредитними коштами, а також частково погашав заборгованість за договором.

Користування ОСОБА_1 кредитною карткою та часткове погашення коштів не свідчить про достеменну обізнаність відповідача, як це передбачено вимогами законодавства, про умови щодо розміру кредитного ліміту, порядку та розміру нарахування відсотків, строки та порядок повернення кредиту тощо, а вказана виписка не може вважатись належним та достовірним доказом в розумінні ст. 77, 79 ЦПК України, який би підтверджував укладення між сторонами кредитного договору, встановлення та досягнення між сторонами згоди щодо всіх його істотних умов, а відтак не може бути доказом наявності у відповідача кредитної заборгованості. Отже, сам по собі факт користування такими коштами не породжує виникнення зобов`язання, яке витікає з договору б/н від 13.06.2018, як на цьому наполягає позивач, звертаючись до суду, а має іншу правову природу.

Не є слушними доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не спростував факт ознайомлення з Умовами та Правилами надання банківських послуг та не надав суду жодних належних та допустимих доказів того, що надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи, викладені не в тій редакції, яка діяла на час підписання ним анкети-заяви, зважаючи на відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження досягнення між сторонами домовленості щодо істотних умов про відсотки за наданим кредитом, їх розміру та порядку нарахування. При цьому, тягар доказування обґрунтованості заявлених позовних вимог покладено на позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого ст. 12 ЦПК України, проте банком не доведено існування між сторонами кредитних правовідносин на умовах, зазначених у позові, а тому такі вимоги не підлягають задоволенню

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН, зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Рішенням Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) визначено, що держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних відносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22.11.1996 № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11.07.2013 у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Отже, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

За викладених обставин, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення суду не впливають, рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до приписів ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» без задоволення, а рішення районного суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Заочне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 листопада 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча О.Є.Мамонова

Судді: Н.В.Висоцька

Н.В.Шитченко