Ухвала

Іменем України

04 березня 2021 року

м. Київ

справа № 317/3906/17

провадження № 61-2416ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Яремка В. В. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Погрібного С. О.,

розглянув касаційну скаргу Фермерського господарства «ВАЛ-ТЕХ» на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 01 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Запорізька районного державна нотаріальна контора, Міжрайонне управління у Запорізькому районі та м. Запоріжжя Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

На обґрунтування позову посилалося на таке. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати сторін ОСОБА_3 , після смерті якої залишилося спадкове майно у вигляді права на земельну частку (пай), розташовану на території Лукашівської сільської ради Запорізького району Запорізької області у розмірі 6,08 умовних кадастрових гектарів. Зазначене спадкове майно фактично прийняв ОСОБА_4 - чоловік померлої та батько сторін, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після смерті батька також залишилося спадкове майно у вигляді права на земельну частку (пай), розташовану на території Лукашівської сільської ради Запорізького району Запорізької області у розмірі 6,08 умовних кадастрових гектарів. Позивач фактично прийняв спадщину, оскільки постійно проживав і був зареєстрований за однією адресою разом із спадкодавцями. Посилаючись на те, що нотаріальна контора відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність право установчих документів, просив визнати за ним право на спадщину у судовому порядку.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 16 травня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано за ОСОБА_1 у порядку спадкування за законом право на земельну частку (пай) площею 6,08 умовних кадастрових гектара, розташовану на території Лукашівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, відповідно до сертифіката на право на земельну частку (пай) від 18 вересня 2000 року серії РН № 194404, виданого на підставі рішення голови Запорізької районної державної адміністрації, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) від 21 вересня 2000 року за № 168, виданого на ім`я матері - ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визнано за ОСОБА_1 у порядку спадкування за законом право на земельну частку (пай) площею 6,08 умовних кадастрових гектара, розташовану на території Лукашівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, відповідно до сертифіката на право на земельну частку (пай) від 18 вересня 2000 року, серії РН № 194403, виданого на підставі рішення голови Запорізької районної державної адміністрації, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) від 21 вересня 2000 року за № 131, виданого на ім`я батька - ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Не погоджуючись із зазначеним рішення Фермерське господарство «ВАЛ-ТЕХ» (далі - ФГ «ВАЛ-ТЕХ», як особа яка не брала участь у розгляді справи, проте вважала, що судом вирішено питання про її права і обов`язки, оскаржило його в апеляційному прядку.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 27 липня 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФГ «ВАЛ-ТЕХ» на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 16 травня 2018 року.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 01 грудня 2020 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФГ «ВАЛ-ТЕХ» закрито.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 16 травня 2018 року питання про права, свободи, інтереси та обов`язки не вирішувалось.

У лютому 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ФГ «ВАЛ-ТЕХ» на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 01 грудня 2020 року, у якій заявник, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати, а справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Підставами касаційного оскарження вказаних судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Проаналізувавши зміст оскаржуваного судового рішення, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків про незаконність та неправильність судового рішення.

Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є право оскарження судових рішень (стаття 129 Конституції України). Реалізація цього права здійснюється, зокрема, шляхом оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантії їх реалізації.

Встановлено, що предметом спору у цій справі є дві земельні частки (пай) площею 6,08 умовних кадастрових гектарів кожна, розташовані на території Лукашівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, які належали ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відповідно до сертифікатів на право на земельну частку (пай) від 18 вересня 2000 року серії РН №№ 194403 і 194404, виданих на підставі рішення голови Запорізької районної державної адміністрації, зареєстрованих у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 21 вересня 2000 року за № 131, №168.

Земельний пай відповідно до Указів Президента України від 10 листопада 1994 року «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» та від 08 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» - це умовна частка землі, визначена у результаті поділу земель, переданих державою у колективну власність, серед членів сільськогосподарського підприємства.

Право на нього мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, у тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, відповідно до списку, що додається до Державного акта на право колективної власності на землю.

Питання щодо права власності на конкретно визначену земельну ділянку судом першої інстанції не вирішувалося.

Апеляційним судом встановлено, що ФГ «ВАЛ-ТЕХ» набуло право користування земельною ділянкою 11 жовтня 2018 року, а отже, не заслуговують на увагу доводи ФГ «ВАЛ-ТЕХ» про те, що відповідно до пункту 12.2 договору оренди від 18 жовтня 2018 року дія цього договору припиняться у разі отримання власниками сертифікатів на право на земельну часту (пай) державних актів на право власності на земельну ділянку, а тому порушенні її права та майновий інтерес, оскільки договір укладений через п`ять місяців після ухвалення судом першої інстанції судового рішення.

Закриваючи апеляційне провадження, апеляційний суд виходив з того, що предметом оренди заявника є конкретно визначена земельна ділянка, а не земельні частки (паї), щодо яких судом першої інстанції розглядався спір та ухвалено рішення.

Та обставина, що позивачеві на успадковані ним земельні частки в натурі після набрання законної сили оскаржуваним рішенням була виділена земельна ділянка із земель, що були передані в оренду ФГ «ВАЛ-ТЕХ», не свідчить про порушення судом першої інстанції під час розгляду справи прав і обов`язків ФГ «ВАЛ-ТЕХ», яке набуло статусу орендаря через п`ять місяців після ухвалення оскаржуваного рішення.

З таким висновком апеляційного суду погоджується й Верховний Суд.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право має бути забезпечене справедливими судовими процедурами.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Аналогічні приписи містяться у частині першій статті 17 ЦПК України.

Зазначені норми ЦПК України визначають коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування та доведення факту вирішення судом питання про її право, інтерес або обов`язки. При чому такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Такий висновок міститься і в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалися.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 серпня 2019 року в справі № 412/1277/2012 (провадження № 61-3704св19) зроблено висновок, що у разі подання апеляційної скарги особою, яка не брала участі у справі і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті.

Встановивши, що правовідносини у цій справі стосуються прав та обов`язків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , судове рішення місцевого суду ухвалене у цій справі не містить висновків щодо прав та обов`язків ФГ «ВАЛ-ТЕХ», апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що при вирішенні цього спору не вирішувалось питання про права, свободи, інтереси або обов`язки заявника, а тому відкрите апеляційне провадження підлягає закриттю.

Отже, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що ФГ «ВАЛ-ТЕХ» не відноситься до кола осіб, які відповідно до положень статті 352 ЦПК України мають право на апеляційне оскарження рішення у цій справі.

Апеляційний суд після відкриття апеляційного провадження дослідив надані заявником матеріали на підтвердження доводів апеляційної скарги, дав їм правову оцінку, про що навів відповідні мотиви.

Постановляючи ухвалу про закриття апеляційного провадження, суд апеляційної інстанції діяв у межах повноважень, визначених процесуальним законом.

Отже, відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України є підстави для визнання касаційної скарги ФГ «ВАЛ-ТЕХ» необґрунтованою та відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Керуючись частиною четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Фермерського господарства «ВАЛ-ТЕХ» на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 01 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Запорізька районного державна нотаріальна контора, Міжрайонне управління у Запорізькому районі та м. Запоріжжя Головного управління Держгеокадастру у Запорізької області, про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Яремко

А. С. Олійник

С. О. Погрібний