Справа №521/1757/15-ц
Провадження №6/521/489/21
Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2021 року місто Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Тополевої Ю.В.,

за участю секретаря Черненко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання начальника Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі території України ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

Начальник Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Войтенко В., звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі території України ОСОБА_1 .

Подання обґрунтоване наступними обставинами. На виконанні у Другому Малиновському відділі державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження № 61802503 з примусового виконання виконавчого листа №521/1757/15-ц від 06.02.2020 року, виданий Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 грошової суми у розмірі 941035,89 грн. Загальна сума до стягнення з урахуванням виконавчого збору та витрат виконавчого провадження складає: 1035408,47 грн.

Відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем розпочато примусове виконання рішення. Державним виконавцем було вжито наступні заходи примусового виконання рішень. 10.04.2020 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. На все майно боржника накладено арешт в межах суми боргу. Згідно відповіді на запит №:107305052 від 05.07.2021 року до Міністерства внутрішніх справ України щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів, в МВС відсутні дані про зареєстровані за боржником транспортні засоби. Згідно відповіді на запит №:107305041 від 05.07.2021 року до Державної фіскальної служби України, рахунки на які можливо накласти арешт та стягнути кошти відсутні. Згідно відповіді на запит №: від 13.04.2020 року до ПФ України, за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце робити інформацію не знайдено. За вказаним у виконавчому документі адресом, боржник відсутній, про що складено відповідний акт державного виконавця. 16.10.2020 року на виклик державного виконавця, боржник до відділу не з`явився. 04.11.2020 року вдруге викликано боржника на прийом до державного виконавця з приводу надання пояснювання, щодо невиконання рішення суду.

Заявник заявляє, що згідно заяви стягувача, боржник періодично перетинає кордон України. На думку заявника, вказані обставини свідчать про ухилення боржника від виконання рішення суду. Тому вважає, що враховуючи неодноразові перетини кордону боржником, дієвим заходом який може сприяти виконанню вимог виконавчого документа, є обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що подання начальника Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі території України ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 441 ЦПК України суд негайно розглядає подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Судом встановлено, що заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2015 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про повернення боргу задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість в розмірі 941035,89 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 3654 гривень.

На виконання вищевказаного рішення, 26 листопада 2015 року Малиновським районним судом м. Одеси було видано виконавчий лист (а.с. 43).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 21 січня 2020 року видано дублікат виконавчого листа, виданого Малиновським районним судом м. Одеси від 26 листопада 2015 року по справі №2/521/1757/1-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу у розмірі 941035,89 гривень (а.с. 97-98).

На сьогоднішній день вимоги виконавчого документу боржником не виконані.

У поданні державний виконавець вказує, що в ході виконавчого провадження на все майно боржника накладено арешт в межах суми боргу. Згідно відповіді на запит №:107305052 від 05.07.2021 до Міністерства внутрішніх справ України щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів, в МВС відсутні дані про зареєстровані за боржником транспортні засоби. Згідно відповіді на запит №:107305041 від 05.07.2021 року до Державної фіскальної служби України, рахунки на які можливо накласти арешт та стягнути кошти відсутні. Згідно відповіді на запит №: від 13.04.2020 року до ПФ України, за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце робити інформацію не знайдено. За вказаним у виконавчому документі адресом, боржник відсутній, про що складено відповідний акт державного виконавця. 16.10.2020 року на виклик державного виконавця, боржник до відділу не з`явився. 04.11.2020 року вдруге викликано боржника на прийом до державного виконавця з приводу надання пояснювання, щодо невиконання рішення суду.

Разом з цим, начальником Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) при зверненні до суду не надано жодних доказів на підтвердження вказаних обставин.

Державний виконавець також зазначає, що боржник ухиляється від виконання рішення суду.

Будь-яких належних доказів отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження та/або виклику виконавця, а також взагалі обізнаність боржника про наявність виконавчого провадження матеріали подання не містять.

Під поняттям «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням, розуміються будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо), що роз`яснив Верховний Суд України 01 лютого 2013 року при розгляді питань, які виникають в судовій практиці про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Правових підстав вважати, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання судового рішення, немає.

Державний виконавець в поданні також не зазначив як заборона тимчасового виїзду за межі України гарантує повернення боргу і, яким чином цей борг може бути повернуто при застосуванні такого обмеження.

Застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, національні суди зобов`язані забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну, було виправданим та пропорційним за будь яких обставин.

Влада не може застосовувати довготривалі строки заходів, які обмежують свободу пересування особи, без регулярної перевірки їх обґрунтованості, що повинні здійснюватися судами в останній інстанції (в даному випадку - апеляційним судом) для того, щоб забезпечити гарантії незалежності та неупередженості процедури обмеження права виїзду особи за межі країни.

Беручи до уваги те, що національні суди застосовують Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод, Протоколи до неї та практику Європейського суду з прав людини як джерело права в України, суд, захищаючи права одних осіб не вправі порушувати права інших осіб.

Автоматична, необмежена заборона у праві виїзду за межі країни є порушенням статті 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Згідно п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Тимчасове обмеження права особи на виїзд за межі України слід вважати доцільним, коли особа ухиляється від виконання зобов`язання, покладеного на неї рішенням суду.

Застосування судом обмеження права виїзду фізичної особи за кордон має відбуватися з урахуванням його природи, як конституційного права громадянина, яке встановлюється ст. 33 Конституції України, згідно якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

За таких обставин, подання виконавця повинно бути обґрунтованим, тобто містити зазначення обставин, що підтверджують необхідність обмежити право особи на виїзд за межі України.

У разі розгляду заяви про тимчасове обмеження боржника фізичної особи у праві виїзду за межі України відповідно до ст. 441 ЦПК України доказуванню підлягають факти ухилення боржника від виконання рішення суду, можливість виїзду за межі України з метою ухилення від виконання рішення суду, в тому числі наявність закордонного паспорта громадянина України, вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішення суду відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Оскільки, до суду не було надано належних доказів, які б давали підстави вважати, що боржник може виїхати за кордон на постійне місце проживання, не виконавши зобов`язань, доказів вжиття виконавцем всіх можливих заходів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» щодо виконання рішення суду, та доказів, які б свідчили, що боржник ухиляється від виконання рішення суду, суд вважає недоцільним обмежувати ОСОБА_1 в його праві виїзду за межі України.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що подання начальника Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі території України ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 33 Конституції України, ст. ст. 353, 441 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання начальника Другого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі території України ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя: Ю.В. Тополева

09.07.21