Провадження номер 2/741/143/21
Єдиний унікальний номер 741/1234/20
РІШЕННЯ

іменем України

04 березня 2021 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Крупини А.О.,

з участю секретаря судового засідання Качан О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Носівського районного суду Чернігівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Носівської об`єднаної територіальної громади в особі Носівської міської ради Чернігівської області, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно,

УСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року представник позивачів адвокат Коршок Олена Григорівна, діючи від імені та в інтересах позивачів, звернулася до Носівського районного суду Чернігівської області з цією позовною заявою. Позовні вимоги представник позивачів мотивувала тим, що житловий будинок по АДРЕСА_1 відносився до типу колгоспного двору. На момент ліквідації колгоспних дворів будинок належав його учасникам, які були зареєстровані в ньому, а саме: ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 . Після ліквідації колгоспних дворів вони не отримали свідоцтв та не зареєстрували права власності на житловий будинок.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 . На день смерті з ОСОБА_6 проживала його мати ОСОБА_1 , яка прийняла спадщину за законом після його смерті. Спадкова справа відкрита в Носівській районній державній нотаріальній конторі Чернігівської області. Державний нотаріус відмовила позивачеві ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частини спірного житлового будинку після смерті сина ОСОБА_6 у зв`язку з відсутністю всіх необхідних документів на будинок.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 . Після її смерті відкрилася спадщина на належну їй 1/4 частини спірного житлового будинку. За життя ОСОБА_5 склала заповіт, яким усе своє майно заповідала дочці ОСОБА_1 . Позивач ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті матері ОСОБА_5 , подавши заяву про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Носівського районного нотаріального округу Чуєнко Л.А. До майна померлої ОСОБА_5 заведено спадкову справу за № 68/2019. ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, яка належала спадкодавцю. У видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/4 частини спірного житлового будинку приватний нотаріус відмовила, оскільки відсутні всі необхідні документи на будинок.

При оформленні спадщини ОСОБА_1 від нотаріуса дізналася, що спадкова справа до майна померлої ОСОБА_5 відкрита також і за заявами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які є племінницями позивача ОСОБА_1 . Оскільки є чинний заповіт, складений ОСОБА_5 , то спадкування після її смерті здійснюється за заповітом. Спадкоємцем у заповіті визначено ОСОБА_1 , тому позивач уважає, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не мають права на спадкове майно після смерті ОСОБА_5 .

Також представник позивачів зверталася до Носівської міської ради Чернігівської області з метою реєстрації за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 права власності на 1/4 частини вищевказаного житлового будинку, належних їм як членам ліквідованого колгоспного двору. Однак, представнику позивачів було відмовлено в реєстрації за позивачами права власності на частини житлового будинку, оскільки державний реєстратор не наділений правом визначення часток у праві спільної власності на нерухоме майно колгоспного двору.

Саме тому представник позивачів звернулася до суду та просила судовим рішенням:

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частини спірного житлового будинку в порядку спадкування за законом після смерті сина ОСОБА_6 ;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частини спірного житлового будинку в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_5 ;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частини спірного житлового будинку у зв`язку з ліквідацією колгоспних дворів;

- визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частини спірного житлового будинку у зв`язку з ліквідацією колгоспних дворів.

Крім того, 22 січня 2021 року представником позивачів до суду подано клопотання про повернення надмірно сплаченого судового збору в сумі 2522,40 грн.

Ухвалою від 04 листопада 2020 року відкрито провадження в цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 03 грудня 2020 року.

Ухвалою від 03 грудня 2020 року підготовче судове засідання відкладено до 25 січня 2021 року за клопотанням відповідача ОСОБА_4 про відкладення розгляду справи.

Ухвалою від 25 січня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 04 березня 2021 року.

У судове засідання 04 березня 2021 року позивачі не з`явилися, але 02 березня 2021 року, тобто до початку судового розгляду, представник позивачів ОСОБА_7 подала до суду заяву, у якій указала, що позивачі та їх представник підтримують позовні вимоги, просять їх задовольнити та розглянути справу за відсутності позивачів та представника позивачів (а. с. 134).

Представник відповідача Носівської об`єднаної територіальної громади в особі Носівської міської ради Чернігівської області в судове засідання 04 березня 2021 року не з`явилася, але 26 листопада 2020 року подала до суду заяву, у якій указала, що міська рада визнає позовні вимоги та просила справу розглянути за відсутності представника відповідача Носівської ОТГ в особі Носівської міської ради (а. с. 105).

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання 04 березня 2021 року не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином шляхом направлення судової повістки про виклик на адресу її зареєстрованого місця проживання. Судову повістку про виклик до суду на 10 год. 00 хв. 04 березня 2021 року відповідач ОСОБА_3 отримала 29 січня 2021 року, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення (а. с. 133). Відповідач ОСОБА_3 не повідомила про поважні причини неявки в судове засідання, не просила про відкладення розгляду справи, відзиву на позов не подавала.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання 04 березня 2021 року не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином шляхом направлення судової повістки про виклик на адресу її зареєстрованого місця проживання, як того вимагає ч. 7 ст. 128 ЦПК України. Відповідач ОСОБА_4 не повідомила про поважні причини неявки в судове засідання, не просила про відкладення розгляду справи, відзиву на позов не подавала.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Окрім того, згідно з приписами п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Отже, ураховуючи, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, однак не з`явилися в судове засідання та не повідомили про поважні причини неявки, суд на підставі ч. 1 ст. 223, п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України проводить розгляд справи за відсутності відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , оскільки вважає, що підстави для відкладення розгляду справи відсутні.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України оскільки всі учасники справи не з`явилися в судове засідання, суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України доказами у цивільному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України).

Отже, у силу вимог ст. ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, судом встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 відносився до типу колгоспного двору, що підтверджується довідкою Носівської міської ради Чернігівської області № 7/3-20/56 від 25 лютого 2020 року (а. с. 12). Станом на 15 квітня 1991 року в цьому будинку були зареєстровані такі особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , що підтверджується довідкою Носівської міської ради Чернігівської області № 7/3-20/55 від 25 лютого 2020 року (а. с. 13).

У п. 6 Постанови № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» Пленум ВСУ роз`яснює, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Отже, на підставі ст. 120, ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 як членам ліквідованого колгоспного двору належало по 1/4 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , але після ліквідації колгоспних дворів вони не отримали свідоцтв та у встановленому законом порядку не зареєстрували своє право власності на цей будинок.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 14).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За життя ОСОБА_6 заповіту не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 113). Отже, спадкування після його смерті здійснюється за законом.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, його дружина та батьки.

Позивач ОСОБА_1 є матір`ю померлого ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_6 (а. с. 16). Отже, вона є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_6 .

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

ОСОБА_1 проживала та була зареєстрована з померлим ОСОБА_6 на день його смерті в будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою Носівської міської ради Чернігівської області № 7/3-20/55 від 25 лютого 2021 року (а. с. 13). Отже, на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину після його смерті.

До майна померлого ОСОБА_6 Носівською районною державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа за № 214/2020, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а. с. 112).

Згідно з копією спадкової справи до майна померлого ОСОБА_6 № 214/2020, ОСОБА_1 подала до Носівської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті сина ОСОБА_6 (а. с. 111).

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Отже, з часу відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6 1/4 частини спірного житлового будинку, яка належала покійному ОСОБА_6 як члену ліквідованого колгоспного двору, вважається такою, що належить ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 зверталася до Носівської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частини спірного житлового будинку після смерті сина ОСОБА_6 . Однак, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно, спадкове домоволодіння мало статус колгоспного двору, а колгоспні двори ліквідовано з уведенням у дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність», що підтверджується постановою державного нотаріуса Носівської районної державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 647/02-31 від 08 вересня 2020 року (а. с. 17).

Отже, ураховуючи всі обставини справи, які підтверджені належними, допустимими та достатніми письмовими доказами, керуючись законом та правосвідомістю, суд робить висновок, що позовні вимоги в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/4 частини спірного житлового будинку в порядку спадкування за законом після смерті сина ОСОБА_6 є законними та обґрунтованими.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а. с. 18).

Також судом з`ясовано, що ОСОБА_1 є дочкою померлої ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_8 (а. с. 22), копією свідоцтва про укладення шлюбу між ОСОБА_9 та ОСОБА_8 (а. с. 23).

За життя ОСОБА_5 склала заповіт, яким усе своє майно, що буде їй належати на день її смерті, де б воно не знаходилось і з чого не складалось, в також все те, на що вона за законом матиме право, заповідала ОСОБА_1 , що підтверджується копією заповіту, посвідченого 06 вересня 2018 року старостою сіл Тертишники, Ясна Зірка, Яблунівка Носівської міської ради Носівського району Чернігівської області ОСОБА_10 (а. с. 19). Заповіт є чинним, його не змінено й не відмінено. Отже, спадкування після смерті ОСОБА_5 здійснюється за заповітом.

Судом установлено, що ОСОБА_5 на день своєї смерті проживала та була зареєстрована в будинку АДРЕСА_1 (а. с. 15). На день смерті з нею проживали: дочка ОСОБА_1 та онук ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою Носівської міської ради Чернігівської області № 7/3-22-59 від 02 березня 2020 року (а. с. 20).

Із копії спадкової справи до майна померлої ОСОБА_5 № 68/2019 (а. с. 65-102), заведеної приватним нотаріусом Носівського районного нотаріального округу Чернігівської області Чуєнко Л.А., убачається, що ОСОБА_1 у визначений законом шестимісячний строк звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_5 . Також із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 до нотаріальної контори звернулися онуки спадкодавця ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . ОСОБА_4 зверталася до приватного нотаріуса із заявою про призупинення нотаріальних дій, оскільки 13 березня 2006 року ОСОБА_5 склала заповіт, яким заповіла їй земельний пай, потім ОСОБА_4 стало відомо, що 06 вересня 2018 року староста Тертишницького старостинського округу Вовкогон М.М. посвідчив заповіт, яким ОСОБА_5 усе своє майно заповіла ОСОБА_1 ОСОБА_4 указала на свій намір оскаржити заповіт, визнати його нікчемним. Приватним нотаріусом зроблено запит до Носівського районного суду з метою отримання інформації про те, чи зверталася ОСОБА_4 до суду із заявою про визнання заповіту недійсним. На запит нотаріуса судом повідомлено про те, що ОСОБА_4 із зазначеним позовом до суду не зверталася. У спадковій справі наявна копія заповіту, посвідченого 13 березня 2006 року секретарем виконкому Тертишницької сільської ради Носівського району Чернігівської області, яким ОСОБА_5 свій земельний пай заповідала онуці ОСОБА_4 . Однак, на заповіті міститься інформація за підписом старости Тертишницького старостинського округу Носівської міської ради Вовкогона М.М. про те, що даний заповіт скасовано заповітом, посвідченим 06 вересня 2018 року. Із копії спадкової справи також вбачається, що 18 березня 2020 року ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_5 на земельну ділянку, надану для ведення особистого селянського господарства.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 зверталася до приватного нотаріуса Носівського районного державного нотаріального округу із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом і на 1/4 частини спірного житлового будинку після смерті матері ОСОБА_5 . Однак, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно, що підтверджується постановою приватного нотаріуса Носівського районного нотаріального округу про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 106/02-31 від 18 березня 2020 року (а. с. 21).

З урахуванням ч. 5 ст. 1268 ЦК України з моменту відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 1/4 частини спірного житлового будинку, яка належала покійній ОСОБА_5 як члену ліквідованого колгоспного двору, стала належати спадкоємцю за заповітом ОСОБА_1 , яка прийняла спадщину в установленому законом порядку. Однак оформити своє право на спадщину в нотаріальному порядку ОСОБА_1 не може, оскільки відсутній дійсний правовстановлюючий документ на спадкове майно.

Отже, ураховуючи всі обставини справи, які підтверджені належними, допустимими та достатніми письмовими доказами, керуючись законом та правосвідомістю, суд робить висновок, що позовні вимоги в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/4 частини спірного житлового будинку в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_5 є законними та обґрунтованими.

Крім того, судом з`ясовано, що представник позивачів також зверталася до Носівської міської ради Чернігівської області з метою реєстрації за кожним з позивачів права власності на 1/4 частини спірного житлового будинку як за учасниками колишнього колгоспного двору. Однак, представнику позивачів було відмовлено та повідомлено, що державний реєстратор не наділений правом визначення часток у праві власності в майні колишнього колгоспного двору, а тому зареєструвати за позивачами право власності неможливо, що підтверджується повідомленням Носівської міської ради Чернігівської області № 16-06/1298 від 12 червня 2020 року (а. с. 25).

Ураховуючи наведені вище роз`яснення, викладені в п. 6 Постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», положення ст. 120 ЦК УРСР, ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР, суд робить висновок, що необхідно здійснити судовий захист майнових прав позивачів та визнати за кожним з них право власності на 1/4 частини спірного житлового будинку у зв`язку з ліквідацією колгоспних дворів як за членами колишнього колгоспного двору.

Матеріали справи підтверджують, що на будинок АДРЕСА_1 виготовлена технічна документація (а. с. 27-29).

Згідно зі звітом про незалежну оцінку майна ринкова вартість спірного будинку станом на 04 червня 2020 року становить 26544 грн. (а. с. 30-33).

Згідно з ч. 2 ст. 318 ЦК України усі суб`єкти права власності є рівними перед законом.

Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, зокрема, шляхом визнання права.

На підставі вищенаведених правових норм, ураховуючи встановлені обставини, перевіривши їх доказами, керуючись законом та правосвідомістю, за своїм внутрішнім переконанням, суд робить висновок, що позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягає задоволенню в повному обсязі.

Щодо вирішення клопотання представника позивача про повернення позивачам надміру сплаченого судового збору в сумі 2522,40 грн., суд робить такий висновок.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюється в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з ч. 7 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі якщо позов подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір обчислюється з урахуванням загальної суми позову і сплачується кожним позивачем пропорційно долі поданих кожним з них вимог.

Отже, ураховуючи, що ціна позову становить 26544 грн., позивачі при зверненні до суду повинні були сплатити судовий збір у розмірі 840,80 грн. Однак, позивачі внесли судовий збір у більшому розмірі, ніж визначено законодавством, сплативши 3363,20 грн., що підтверджується квитанцією АТ КБ «ПриватБанк» (а. с. 1).

Тому відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», яка гласить, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, позивачам необхідно повернути надміру сплачений судовий збір у сумі 2522,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 120, 123 ЦК УРСР, ст. ст. 15, 328, 392, 1216, 1218, 1261, 1268, 1273, 1274 ЦК України, ст. 223, ч. 2 ст. 247, ст. ст. 259, 263, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Носівської об`єднаної територіальної громади в особі Носівської міської ради Чернігівської області, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , право власності на 1/4 частини житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 76,8 кв. м житловою площею 32,2 кв. м з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом після смерті сина ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , право власності на 1/4 частини житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 76,8 кв. м житловою площею 32,2 кв. м з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , право власності на 1/4 частини житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 76,8 кв. м житловою площею 32,2 кв. м з господарськими будівлями та спорудами у зв`язку з ліквідацією колгоспних дворів як за членом колишнього колгоспного двору.

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , право власності на 1/4 частини житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 76,8 кв. м житловою площею 32,2 кв. м з господарськими будівлями та спорудами у зв`язку з ліквідацією колгоспних дворів як за членом колишнього колгоспного двору.

Зобов`язати управління Державної казначейської служби України в Носівському районі Чернігівської області повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , надміру сплачений судовий збір в сумі 2522 (дві тисячі двісті двадцять дві) грн. 40 коп., сплачений в АТ КБ «ПриватБанк» за реквізитами: рахунок отримувача - UA0025361, отримувач коштів - УК у Носiв.р-нi/Носівськ.р-н/22030101, код класифікації доходів бюджету - 22030101, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37382880, відповідно до квитанції № 0.0..1 від 02 жовтня 2020 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернігівського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 30-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 04 березня 2021 року.

Суддя А.О. Крупина