Номер провадження: 22-ц/813/2898/21
Номер справи місцевого суду: 495/6185/13-ц
Головуючий у першій інстанції Заверюха В. О.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Таварткіладзе О. М., Заїкіна А. П.,

за участю секретаря - Бикової К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21 серпня 2013 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Білгород - Дністровської міської ради, треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

06 серпня 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно після смерті дружини ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: просить встановити факт прийняття ним спадщини у вигляді земельної ділянки, площею 0,0754 гектарів в межах згідно з планом, яка розташована на території Білгород-Дністровської міської ради, за адресою: АДРЕСА_1 , та яка передана для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель та визнати право власності на неї в порядку спадкування.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його дружина ОСОБА_5 , після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з господарчими спорудами АДРЕСА_1 та земельної ділянки, яка розташована на території Білгород-Дністровської міської ради, за адресою: АДРЕСА_1 , та яка передана для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Позивач є спадкоємцем за законом. Інші спадкоємці діти спадкодавця - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . У встановлений законом термін позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, після чого йому було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на будинок, однак нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, у зв`язку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ. Інші спадкоємці першої черги за законом на майно після померлої матері ОСОБА_4 та ОСОБА_3 - не претендують.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21 серпня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено, встановлено факт прийняття ОСОБА_2 спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , та складається із земельної ділянки, площею 0,0754 гектарів в межах згідно з планом, яка розташована на території Білгород-Дністровської міської ради, за адресою: АДРЕСА_1 , та яка передана для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель (у відповідності до державного акту на право власності на землю, серії І-ОД №081322, акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №432). Визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку, площею 0,0754 гектарів в межах згідно з планом, яка розташована на території Білгород-Дністровської міської ради, за адресою: АДРЕСА_1 , та яка передана для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель (у відповідності до державного акту на право власності на землю, серії І-ОД №081322, акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №432).

Рішення суду першої інстанції вмотивовано тим, що позивач, який є спадкоємцем за законом першої черги після смерті, ОСОБА_2 , спадщину прийняв фактично, оскільки на день смерті спадкодавця, час відкриття спадщини, та протягом шести місяців зі дня смерті матері був зареєстрований та проживав разом зі спадкодавцем за однією адресою, у встановлений законом термін звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку нотаріусом йому було відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

02 травня 2019 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на вказане рішення, відповідно до якої просила рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду в справі №495/6185/13-ц від 21 серпня 2013 року №495/6185/13-ц скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу та узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Апелянт посилається на те, що рішення суду першої інстанції постановлено з суттєвим порушенням норм матеріального та процесуального права.

Так, апелянт вказує, що вона у відповідності до свідоцтва про право на спадщину за законом, до майна померлого чоловіка - ОСОБА_6 , є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . Вказаний будинок розташований поряд з будинком 21 а ОСОБА_2 та ще за життя ОСОБА_6 між апелянтом та ОСОБА_2 та його дружиною виникли неприязні відносини з приводу спірної земельної ділянки.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 19.06.2018 року у провадженні №22-ц/785/2742/18 було вирішено:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати недійсним рішення сесії Білгород-Дністровської міської ради Одеської області № 781-ХХХІІІ від 31.01.2002 року в частині передачі безкоштовно у приватну власність ОСОБА_5 земельної ділянки площею 754 кв.м. по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель з двором загального користування площею 118 кв.м.

Визнати недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку АДРЕСА_1 ОД № 081322 від 05.11.2002 року на ім`я ОСОБА_5 , зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 432.

Апелянт зазначає що не може виконати судове рішення апеляційного суду Одеської області від 19.06.2018 року у провадженні №22-ц/785/2742/18 з метою відновлення свої порушених прав, оскільки підставою для виникнення права власності ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно слугувало рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду у цивільній справі №495/6185/13-ц.

За таких обставин вважає, що відновити свої порушені права може лише за умови скасування судового рішення у справі №495/6185/13-ц

Вказує, що позивач міг оформити свої спадкові права на земельну ділянку у той самий спосіб, що і на житловий будинок адже для цього були усі законні підстави.

При цьому наголошує на тому, що у матеріалах справи відсутня відмова нотаріуса у оформленні спадкових прав на земельну ділянку, що свідчить про відсутність спору з приводу спадкових правовідносин, а отже правових підстав для задоволення позову.

Сторони не скористались правом надати відзив, пояснення або заперечення на апеляційну скаргу.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

24.05.2019 року Ухвалою Одеського апеляційного суду в складі судді Журавльова О. Г. було відкрито провадження по вказаній справі.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12.07.2019 року цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21 серпня 2013 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Білгород - Дністровської міської ради, треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно було призначено до розгляду.

На підставі Розпорядження щодо повторного автоматизованого розподілу справи між суддями №4689 від 30.10.2019 року та у відповідності до пунктів 2.3.49., 2.3.50. Положення про автоматизовану систему документообігу суду за вказаною цивільною справою було призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 30.10.2019 року визначено колегію суддів Одеського апеляційного суду під головуванням судді Князюка О. В.

Ухвалою від 06 листопада 2019 року справу було прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Судове засідання було проведено в режимі відеоконференції за клопотанням представника апелянта.

Інші учасники справи до судового засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Згідно повідомлень про поштові відправлення на ім`я ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , останні повернулись до суду оскільки адресат відсутній за вказаною адресою.

Згідно з ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Так судом встановлено, що ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с. 5)

Згідно державного акту про право приватної власності на землю, серії І-ОД №081322 виданого 05 листопада 2002 року ОСОБА_5 належить земельна ділянка площею 0, 0754 гектарів в межах згідно з планом, яка розташована на території Білгород-Дністровської міської ради, за адресою: АДРЕСА_1 , та яка передана для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Акт зареєстровано в Книзі записів актів на право приватної власності на землю за №432. (а.с.8)

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, спадкоємцем майна ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її чоловік ОСОБА_2 . (а.с.11 )

Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №11079838 від 19.09.2007 року, до Спадкового реєстру внесено реєстраційний запис, параметрами якого є - реєстрація видачі свідоцтва про право на спадщину. (а.с.12)

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Комунальним підприємством "Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації" 14.04.2009 року та технічного паспорту на будинок від 14.04.2009 року, житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 на праві приватної власності. (а.с. 9-10, 13.)

Згідно листа Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори за вих. № 2396/02-14 від 16.08.2013 року адресованого на ім`я ОСОБА_2 вбачається, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, площею 0,0754 гектарів, яка розташована на території Білгород-Дністровської міської ради, за адресою: АДРЕСА_1 не можливо у зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу на земельну ділянку. Для вирішення цього питання рекомендовано звернутися до суду. (а.с. 25).

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 19.06.2018 року у провадженні №22-ц/785/2742/18 було вирішено:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати недійсним рішення сесії Білгород-Дністровської міської ради Одеської області № 781-ХХХІІІ від 31.01.2002 року в частині передачі безкоштовно у приватну власність ОСОБА_5 земельної ділянки площею 754 кв.м. по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель з двором загального користування площею 118 кв.м.

Визнати недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку АДРЕСА_1 ОД № 081322 від 05.11.2002 року на ім`я ОСОБА_5 , зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 432.

Рішення набрало законної сили.

Мотивувальна частина

застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

П.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки, рішення суду вимогам, викладеним у ст. 263 ЦПК України у повній мірі не відповідає, тому апеляційний суд з огляду на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши його законність і обґрунтованість не тільки у межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню у повному обсязі, а судове рішення підлягає скасуванню.

Оскільки ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , то спадкові відносини регулюються положеннями розділу 7 ЦК України 1963 року.

Згідно зі ст. 525 ЦК УРСР (1963 року) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Статтею 549 ЦК УРСР (1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 560 ЦК УРСР в редакції, яка діяла на момент смерті дружини позивача, спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави (статті 534, 553, 555 цього Кодексу).

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку та погодився з доводами позивача, що він має право на спадкування за законом після смерті своєї дружини, оскільки він надав суду докази того, що він є спадкоємцем першої черги за законом.

При цьому суд першої інстанції не звернув увагу на те, що позивач не надав доказів, які б підтверджували інші обставини, на які позивач посилалася в обґрунтування свого позову.

З матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Кушнір І.В. 19.09.2007 року та зареєстрованого в реєстрі за №5243 спадкоємцем майна гр. ОСОБА_5 є її чоловік - ОСОБА_2 .

Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво складається з:

-житлового будинку з господарськими спорудами під АДРЕСА_1 .

Згідно із статтями 1216 - 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом статей 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст. 1222 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ст. 1223 ЦК України).

У статтях 1268, 1269 ЦК України, в редакції чинної на час відкриття спадщини, зазначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до роз`яснень, викладених в абзаці другому пункту 23 постанови Пленумом Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року № 7, судам роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до статті 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Правовою підставою набуття права власності та права користування на землю згідно зі статтями 116, 118 ЗК України є рішення органу виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до частини першої статті 125 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Згідно із частиною першою статті 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами, форми яких затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Укладення таких угод здійснюється відповідно до ЦК України з урахуванням вимог цього Кодексу.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу сторони справи на власний розсуд розпоряджаються наданими їм законом правами та обов`язками щодо предмета спору, а суд на засадах змагальності сторін може лише сприяти застосуванню таких прав та виконанню обов`язків, ураховуючи при цьому принципи справедливості та рівності учасників процесу перед законом та судом.

Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 49 ЗУ "Про нотаріат" на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Згідно із ст. 50 вказаного Закону, нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду.

Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Тобто, у разі коли спір виникає у зв`язку з неможливістю документального оформлення права на спадщину, за відсутності спору про безпосереднє право на неї, спадкоємець може оскаржити відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій у судовому порядку.

Поряд з цим, встановлено, що нотаріус постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії не виносив, на зазначене суд першої інстанції увагу не звернув, однак перелічені упущення.

Виходячи із викладеного, відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину позивачем не підтверджено належними та допустимими доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Колегія також приймає до уваги доводи апелянта, що на момент ухвалення судом першої інстанції рішення між позивачем та ОСОБА_1 був спір з приводу вказаної земельної ділянки, що також вбачається з постанови Апеляційного суду Одеської області по справі №495/6306/14-ц.

Станом на момент перегляду апеляційним судом рішення Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21 серпня 2013 року державний акт на право приватної власності на земельну ділянку АДРЕСА_1 ОД № 081322 від 05.11.2002 року на ім`я ОСОБА_5 , зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 432 є недійсним.

Враховуючи наведене, при прийнятті оскаржуваного рішення, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права і прийшов до хибних висновків, що є підставою для скасування цього судового акту в частині задоволення позовних вимог з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу положень ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21 серпня 2013 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Білгород - Дністровської міської ради, треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно - скасувати.

Постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити у повному обсязі.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 29.01.2021 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: О. М. Таварткіладзе

А. П. Заїкін