РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2021 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді - Шаренко С.Л.,

при секретарі - Вареник К.В.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

відповідача - ОСОБА_3 ,

відповідача - ОСОБА_4 ,

представника відповідача - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини та відібрання дитини,

установив:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_3 в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд визначити місце проживання його сина, ОСОБА_6 разом з ним, та відібрати ОСОБА_6 у відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_3 .

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 , який розірвано рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова 25.06.2013. У період шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_1 , у них народився син, ОСОБА_6 разом з дружиною та чином, вони мешкали в будинку, а адресою: АДРЕСА_1 , в якому після сумісних зусиль щодо в його відновлення придатними для проживання були дві кімнати з чотирьох та кухня. Оскільки в будинку було холодно, їх син, ОСОБА_6 переїхав на постійне місце проживання до матері дружини, ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 де також проживала старша сестра його дружини, ОСОБА_4 . В лютому 2012 року, його дружина вигнала його з будинку та з березня 2012 родинна розпалася остаточно. Дитина цей час продовжувала проживати з бабою. Позивач в позові також зазначив, що він ніколи не залишав сина, його зустрічі з сином відбувались в присутності його матері, баби або тітки, а в 2013 році йому стали перешкоджати зустрічатись з сином, докоряючи тим, що він намагається створити нову сім`ю. За його зверненням, 22.10.2013 року Управлінням у справах дітей Харківської міської ради було встановлено порядок його участі у вихованні дитини, але рішення не виконувалось належним чином, колишня дружина посилалась на зайнятість по службі, хворобу сина, інколи на свою хворобу, або не відповідала на його дзвінки.

В подальшому йому стало відомо, що його колишня дружина ОСОБА_8 тяжко захворіла, та в результаті хвороби ІНФОРМАЦІЯ_2 померла. Позивач зазначає, що він єдиним законним представником дитини, однак відповідачі перешкоджають йому у спілкуванні з сином та їх спільному проживанні, у зв`язку з чим він звернувся до суду з позовом про визначення місця проживання дитини та її відібрання у відповідачів. Крім того, позивач в позовній заяві вказав про те, що квартири АДРЕСА_3 , в якій зареєстровані відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , є однокімнатною. Тобто, в одній кімнаті проживає три особи. Житлові умови є такими, що не відповідають нормальним умовам для виховання дитини, син не має окремого спального місця, і місця для навчання. Таким чином, позивач вважає, що його син не отримує належного догляду та йому загрожує небезпека знаходження із літньою людиною та страждаючою віковими захворюваннями бабусею. Син практично не виходить на вулицю. Відповідачі перешкоджають йому у спілкуванні з сином та відмовляються добровільно передати йому дитину.

20.11.2020 відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 надали до суду відзив на позовну заяву в якій заперечували проти задоволення позову в повному обсязі виходячи з наступного. ОСОБА_1 та ОСОБА_8 дійсно проживали у зареєстрованому шлюбі з 01.09.2007 року. Деякий час вони винаймали житло, за яке орендну плату сплачував позивач ОСОБА_1 , а ОСОБА_8 утримувала родину продуктами харчування. Від шлюбу мають сина, ОСОБА_6 . У віці 2 місяці дитині встановлено діагноз вроджена аномалія ЖКТ: дивертикул Меккеля , кишкова непроходимість. Перитоніт. Дитина була прооперована. Відповідачі допомогали ОСОБА_8 та її сину матеріально, фізично та морально. Батько дитини - ОСОБА_1 жодного разу не прийшов до лікувального закладу, ніякої допомоги дружині та синові не надавав.

В подальшому родинна позивача переїхала проживати до приватного будинку, який на праві приватної власності належить ОСОБА_3 та який вона передала безоплатно в родину позивача. Ремонт та обладнання вказаного будинку проводились з карткового рахунку ОСОБА_8 , а комунальні послуги сплачувала ОСОБА_4 . Однак, не зважаючи на те, що фактично побутові проблеми вирішувались за рахунок ОСОБА_8 з допомогою ОСОБА_4 в родинні позивача виникали побутові сварки, сам ОСОБА_1 ніякої допомоги родинні не надавав, сидів грав у комп`ютерні ігри, тому відповідачі вказують, що посилання позивача на те, що ОСОБА_1 був єдиним годувальником родини є не правдивими. По досягненню ОСОБА_6 три річного віку, його мати, ОСОБА_8 повернулась на державну службу, а відповідач ОСОБА_3 залишила роботу, для того, щоб доглядати за онуком, ОСОБА_6 та разом з відповідачем ОСОБА_4 піклувалися про хлопчика та виховували його, таким чином, саме з трьох років син позивача, ОСОБА_6 , став проживати разом з відповідачами за адресою: АДРЕСА_2 та мешкає за вказаною адресою з відповідачами по сьогоднішній час. Такий порядок та місце проживання дитини був вирішений сумісно з батьками дитини, оскільки ОСОБА_6 та ОСОБА_8 були військовослужбовцями та згідно розкладів дня, планів командування у обох часто були наряди, збори, польові виходи, тактико спеціальні навчання. Тому обидва з ранку йшли на службу , ввечері пізно приходили, а на вихідних ОСОБА_8 приходила до дитини та приділяла синові увагу, батько ніколи не приходив та вихованням дитини не займався.

Також відповідача зазначили, що позивач ОСОБА_1 самостійно прийняв рішення піти від дружини, ОСОБА_8 , при цьому забрав усі цінні речі та різні дрібниці. При цьому, звертаючись до служби у справах дітей, позивач неправдиво зазначає про те, що відповідачі самостійно вирішили питання про місце проживання дитини, без волі дитини та відома батька.

Відповідачі також вказують, що з березня 2012 року батько з сином бачився 5-10 разів на рік, участі у його житті не приймав, а з жовтня 2019 батько взагалі зник із життя сина. Батько в житті дитини з`явився тільки після смерті його матері, та при цьому не звертався до відповідачів з приводу подальшої долі дитини. Також відповідачі зазначили, що смерть матері нанесла хлопчику тяжкі психологічні травми, у зв`язку з чим, йому була надана психологічна допомога та психологами зроблено висновки про те, що малолітній ОСОБА_6 почуває себе в родинні бабусі та тітки комфортно й у безпеці, тому вилучати хлопчика з цієї сім`ї та передавати на виховання батька наразі, на думку психологів, недоречно. Рома пережив травмуючу ситуацію (смерть матері), та перехід його в іншу сім`ю , до іншого навчального закладу ,неможливість в будь-яку годину спілкуватися з рідними та друзями може призвести до порушень емоційно-особистісної сфери. Таким чином, відповідачі просили суд при ухваленні рішення суду взяти до уваги дійсні інтереси дитини та з`ясувати стосунки між батьком та дитиною в контексті найбільш привабливого варіанта саме для дитини, а не з огляду на пріоритетність прав батьків перед іншими родичами.

01.12.2020 представник третьої особи Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради надав до суду висновок щодо доцільності визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком, ОСОБА_1 , відповідно до якого зазначив, що згідно з інформацією Центру соціальних служб Київського району м. Харкова кожен з родичів турбується за психоемоційний стан малолітнього хлопчика, бажаючи йому добра та мають намір аби дитина до більш активного спілкування з рідним батьком та його сім`єю, і поки що хлопчик проживатиме зі своєю рідною тіткою, ОСОБА_4 та бабусею. Спілкування з обома сторонами родина не заперечує, на що хлопчик дав повну згоду та підтвердив все в присутності психолога Центру . Під час роботи було виявлено, що хлопчик не замикається від рідного батька, охоче йде на контакт з родиною. Питання щодо доцільності визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком, ОСОБА_1 , було розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради. Враховуючи зазначене, представник третьої особи у висновку зазначив, що враховуючи наданні документи та рекомендації Комісії, в інтересах дитини.

Позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Бієнко С.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити та визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_6 разом з батьком.

Відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та їх представник - адвокат Абдюханов І.Й. проти задоволення позову заперечували , просили врахувати інтереси дитини та залишити його місце проживання разом з його бабою та тіткою.

Представник Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву в якій позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав в повному обсязі, просив справу розглянути без участі представник Департаменту.

Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, відповідачів та їх представника, допитавши свідків, заслухавши думку дитини, дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи приходить до наступного:

Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 та ОСОБА_8 , перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25.06.2013 року (а.с. 15).

В період шлюбу у них народився син, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 виданого Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (а.с. 14).

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12.07.2013 року з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання сина, ОСОБА_6 , в розмірі ј частки з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21 червня 2013 року та до досягнення дитиною повноліття. (а.с. 16). Заборгованість за аліментами відсутня.

Сторонами також не заперечувалось, що з трирічного віку, неповнолітній ОСОБА_6 проживав разом з бабою, ОСОБА_3 та тіткою, ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки його батьки, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 були військовими службовцями та значний час перебували на службі.

В судовому засіданні також встановлено, що мати хлопчика ОСОБА_8 , значний час перебувала у лікарні, у зв`язку з тяжкою хворобою, тому батько ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визначення місця проживання їх сина разом з ним, однак ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_8 померла, тому позов залишено без розгляду.

Оскільки, після смерті ОСОБА_8 , неповнолітній ОСОБА_6 продовжив проживати за адресою: АДРЕСА_2 , разом зі своєю бабою та тіткою, які заперечують проти проживання його з батьком, позивач звернувся до суду з позовом про визначення місця проживання ОСОБА_6 разом з ним.

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучаться з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (пункти 1 і 3 статті 9 Конвенції).

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 163 Сімейного кодексу батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду. Суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини і переданні її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам.

Відповідно до висновку Департаменту служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області № 584 від 24.11.2020 щодо доцільності визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком, ОСОБА_1 також встановлено, що після розірвання шлюбу між батьками малолітній ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишався мешкати разом з матір`ю, ОСОБА_8 ., за адерсою: АДРЕСА_2 , де продовжує мешкати після смерті ОСОБА_8 разом з тіткою та бабусею, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

ОСОБА_1 мешкає за адресою: АДРЕСА_4 , де створені умови для проживання дитини.

ОСОБА_1 матеріально забезпечений, зареєстрований ФО-П, на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває.

Відповідно до висновку також вбачається, що ОСОБА_1 повідомив Департамент, що родичі матері дитини, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , перешкоджають йому бачитись з сином, брати участь у його вихованні та спілкуванні з ним.

Згідно з інформацією Центру соціальних служб Київського району м. Харкова кожен з родичів турбується за психоемоційний стан малолітнього хлопчика, бажають йому добра та мають намір аби дитина поступово звикла до більш активного спілкування з рідним батьком та його сім`єю, і поки що хлопчик проживатиме зі своєю рідною тіткою, ОСОБА_4 та бабусею. Спілкування з обома сторонами родина не заперечує, на що хлопчик дав повну змогу та підтвердив все в присутності психолога Центру. Під час роботи було виявлено, що хлопчик не замикається від рідного батька, охоче йде на контакт з родиною.

Питання щодо доцільності визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком, ОСОБА_1 , було розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради та з урахуванням наданих документів та рекомендацій Комісії, в інтересах дитини, Департамент служб, як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком, ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що під час вчинення дій, пов`язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини.

В судовому засіданні судом заслухана думка та побажання малолітнього ОСОБА_6 , який зазначив, що він любить свою бабусю та тітку, йому подобається проживати разом з ними, однак він також має бажання проживати разом зі своїм батьком, який добре до нього ставиться.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що проживання батька ОСОБА_1 разом з сином ОСОБА_6 не суперечить інтересам дитини, а тому, оскільки мати хлопчика померла, то батько має переважне право перед іншими родичами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними, а тому позовні вимоги в частині визначення місця проживання ОСОБА_6 разом з батьком, ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Також суд, не бере до уваги посилання відповідачів на висновок психолога Харківського фонду психологічних досліджень , висновок психолога Громадської організації "Наш соціальний дім", оскільки з моменту їх складання вже минув значний проміжок часу, матеріали справи містять висновок Департаменту у справах дітей, який вважає доцільним визначити місце проживання ОСОБА_6 разом з батьком, який може забезпечити сина необхідними умовами, сам неповнолітній ОСОБА_6 в судовому засіданні виявив бажання проживати разом з батьком, що спростовує рекомендації та доводи зазначені у вказаних висновках.

В частині позовних вимог про відібрання ОСОБА_6 від ОСОБА_4 , ОСОБА_3 суд відмовляє, оскільки в судовому засіданні встановлено, що з січня 2021 року дитина мешкає разом з батьком за адресою АДРЕСА_4 , на час постановлення судом рішення у позивача відсутні перешкоди у спілкуванні з сином, який вже 6 місяців проживає разом з ним. відібрання є недоцільним.

Оцінюючи інші доводи і аргументи позивача та відповідачів, викладені у позові, а також висловлені під час судового розгляду справи, суд керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, викладеною зокрема в рішенні від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», відповідно до якої хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент, як то: якою їжею слід годувати неповнолітнього, скільки разів ходити йому до басейну, в якій школі навчатись, тощо. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "РуїзТорія проти Іспанії" (RuizToriya v. Spaine), рішення від 09 грудня 1994 р., Серія A, N 303-A, параграф 29)

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76, 81, 141, 258, 259, 263-265, 273, 274, 279, 354 ЦПК України, ст. 163 Сімейного кодексу, ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» суд,

УХВАЛИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини з батьком задовольнити частково.

Визначити місце проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_4 .

Відмовити в задоволенні позовної вимоги про відібрання ОСОБА_6 у ОСОБА_4 , ОСОБА_3 .

Рішення суду може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Оскільки в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Суддя: С.Л. Шаренко