Справа № 125/785/19
Провадження № 22-ц/801/290/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Хитрук В. М.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2021 рокуСправа № 125/785/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Ковальчука О.В., Сала Т.Б.,

за участю секретаря судового засідання Ліннік Я.С.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Барського районного суду Вінницької області від 19 листопада 2020 року, ухвалене суддею Барського районного суду Вінницької області Хитруком В.М.,

ВСТАНОВИВ:

В березні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , Барської міської ради Вінницької області з участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Гаївської сільської ради Барського району Вінницької області, Відділу державної реєстрації Барської районної державної адміністрації.

Збільшуючи позовні вимоги просив визнати незаконним та скасувати рішення Барської міської ради від 14.07.2014 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_1 » в частині затвердження ОСОБА_1 технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для оформлення права власності за земельну ділянку площею 0,0800 га, кадастровий номер :02:015:0019, по АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та передачі ОСОБА_1 безкоштовно в приватну власність дану земельну ділянку. Визнати недійсним свідоцтво про право власності, серія та номер: НОМЕР_1 , видане 12.09.2014 Реєстраційною службою Барського районного управління юстиції Вінницької області. Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 15764450 від 12.09.2014 державного реєстратора реєстраційної служби Барського районного управління юстиції Вінницької області. Зобов`язати ОСОБА_1 звільнити земельну ділянку, яка перебуває у користуванні ОСОБА_2 та не чинити позивачу перешкод в користуванні належною йому на праві оренди земельною ділянкою.

Позовна заява мотивована тим, що позивачу рішенням сесії Барської міської ради від 20.10.2010 надано земельну ділянку площею 1,2433 га в АДРЕСА_2 на умовах оренди терміном на 25 років для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення.

26.10.2010 ОСОБА_2 з Барською міською радою уклали договір оренди землі загальною площею 1,2433 га, в тому числі ділянка № НОМЕР_2 площею 0,2649 га, з них 0,1145 га ріллі, 0,1504 га сінокіс, ділянка № НОМЕР_3 площею 0,9784 га, з них 0,5927 га ріллі, 0,3857 га сіножаті. Строк дії договору визначено до 26.10.2035.

ОСОБА_2 вказує, що у 2017 році виявив, що невідомі особи почали обробляти земельну ділянку, яку він орендує. Після чого він дізнався, що на частину земельної ділянки, яка перебуває у нього в оренді, відповідач ОСОБА_1 отримав право власності на підставі рішення Барської міської ради від 14.07.2014 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_1 ».

Тому ОСОБА_2 звернувся зі скаргою до Барської міської ради. Комісією Барської міської ради встановлено та відображено у відповідному Акті, що земельна ділянка ОСОБА_1 накладається орієнтовано у розмірі 80 % на орендовану земельну ділянку ОСОБА_2 .

Позивач зазначає, що в порушення умов договору оренди , ст. 9, 24, 27 ЗУ «Про оренду землі», ст. 153, 154 ЗК України Барська міська рада незаконно винесла рішення про передачу ОСОБА_1 в приватну власність земельну ділянку площею 0,08 га, яка є частиною земельної ділянки 1,2433 га, яка за Договором перебуває в оренді у ОСОБА_2 .

Вказані обставини стали підставою звернення до суду з даним позовом, оскільки позивач продовжує виконувати умови договору оренди землі та сплачує орендну плату, в тому числі і за ту ділянку, яку протизаконно отримав відповідач ОСОБА_1 .

Відповідач ОСОБА_1 на позовну заяву подав відзив, в якому вказує на безпідставність та не обґрунтованість зазначених позивачем обставин та висунутих вимог, просить відмовити у задоволенні позову.

В заперечення позову, 08.07.2019 ОСОБА_1 було подано зустрічний позов до ОСОБА_2 та Барської міської ради Вінницької області, в якому змінюючи підстави позову просив суд визнати недійсним рішення 58 (позачергової) сесії Барської міської ради 5 скликання від 20.10.2010 року «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду гр.. ОСОБА_3 » та визнати недійсним договір оренди землі від 26.10.2010 укладений між ОСОБА_4 та Барською міською радою, який зареєстровано відділом держкомзему в Барському районі 09 березня 2011 року за № 00062.

Обґрунтовуючи зустрічний позов, відповідач вказує, що завдання на виконання робіт від 13.09.2010 виконавцем ФОП ОСОБА_5 і замовником ОСОБА_2 , не підписане. Тобто, однією з підстав розроблення документації із землеустрою є затверджене замовником завдання на розробку цієї документації, і розроблення відповідної документації із землеустрою має розпочинатися після затвердження завдання на розроблення тої чи іншої землевпорядної документації. Тому, виготовлення проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_2 в оренду земельної ділянки загальною площею 1,2433 га, відбулось з порушенням ч. 2 ст. 29 ЗУ "Про землеустрій". Вказує, що з кадастрових планів земельних ділянок :01:167:0093 та :01:167:0094 слідує, що в таблиці знизу вказано підставу для виготовлення вказаних планів - технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку. Однак, технічна документація із землеустрою щодо складання документів та проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, є різними видами документації відповідно до ст. 25 Закону України "Про землеустрій".

Зазначає, що Барська міська рада своїм рішенням змінила категорію земель без правової підстави, а також у договорі оренди землі від 26.10.2010 відсутні всі істотні умови, визначені законом. Тому рішення сесії Барської міської ради та укладення на підставі нього договору оренди землі від 26.10.2010 прийняті з порушенням природоохоронного законодавства, оскільки земельна ділянка кадастровий номер: :01:167:0094 межу є з прибережною захисною смугою водного об`єкту - струмком.

Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 19 листопада 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано рішення 54 сесії 6 скликання Барської міської ради Вінницької області від 14.07.2014 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_1 » в частині затвердження ОСОБА_1 технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для оформлення права власності за земельну ділянку площею 0,0800 га, кадастровий номер: :02:015:0019, по АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та передачі ОСОБА_1 безкоштовно в приватну власність дану земельну ділянку за рахунок земель житлової та громадської забудови міста.

Визнано недійсним свідоцтво про право власності 26749649, видане 12.09.2014 Реєстраційною службою Барського районного управління юстиції Вінницької області.

Скасовано запис про державну реєстрацію речового права (права власності за гр. ОСОБА_1 ) вчинений на підставі рішення державного реєстратора реєстраційної служби Барського районного управління юстиції Вінницької області індексний номер 15764450 від 12.09.2014 на земельну ділянку площею 0,0800 га, кадастровий номер: :02:015:0019, по АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Зобов`язано ОСОБА_1 звільнити земельну ділянку, яка перебуває у користуванні ОСОБА_2 та не чинити ОСОБА_2 перешкод в користуванні належною йому на праві оренди земельною ділянкою.

В задоволені зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, в апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені первісного позову та задовольнити зустрічний позов.

В якості основних доводів скаржник зазначає те, що судом не застосовано Земельний кодекс, Декрет КМУ №15-92 від 26.12.1992 та висновок Верховного суду від 06.12.2019 у справі №635/1929/15-ц. Судом безпідставно не призначено експертизу за його клопотанням. Вказує, що в договорі оренди, укладеному між ОСОБА_2 та Барською міською радою, відсутні всі істотні умови. Судом не надано оцінки заяви про визнання позову одним із відповідачів. Не застосовано також судом і строки позовної давності, які ґрунтувались на показах свідків. Крім того суд першої інстанції розглядаючи справу вийшов за межі позовних вимог.

Інші учасники в апеляційному порядку не оскаржували рішення суду.

Позивач ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відзивів від інших учасників справи на апеляційну скаргу не надходило.

Барська міська рада подала заяву, в якій вказала, що визнає апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги та в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду відповідає.

Судом встановлено, що в 2010 році ФОП ОСОБА_6 виготовлено проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ОСОБА_2 площею 1,2433 га в АДРЕСА_2 для ведення особистого селянського господарства (т.1 а.с. 14-31).

Рішенням 58 (позачергової) сесії Барської міської ради Вінницької області 5 скликання від 20.10.2010 року «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду ОСОБА_3 » затверджено даний проект землеустрою та надано ОСОБА_2 земельну ділянку площею 1,2433 га в АДРЕСА_2 на умовах оренди терміном на 25 років для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення. (т.1 а.с.11).

26.10.2010 укладено Договір оренди землі між Барською міською радою (Орендодавець) та ОСОБА_2 (Орендар) про передачу в оренду земельної ділянки загальною площею 1,2433 га, в тому числі ділянка № НОМЕР_2 площею 0,2649 га, з них 0,1145 га ріллі, 0,1504 га сінокіс, ділянка № НОМЕР_3 площею 0,9784 га, з них 0,5927 га ріллі, 0,3857 га сіножаті з земель житлової та громадської забудови, строком на 25 років, з 26.10.2010 по 26.10.2035 (т.1 а.с.12-13).

П.28 Договору передбачено, що Барська міська рада взяла на себе зобов`язання не втручатись в господарську діяльність орендаря і не створювати йому будь-яких перешкод при виконанні умов цього договору.

Рішенням Барської міської ради від 14.07.2014 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_1 », відповідач ОСОБА_1 отримав право власності на земельну ділянку площею 0,0800 га, кадастровий номер :02:015:0019, по АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (т.1 а.с. 32-46).

З Акту комісії по розгляду скарги ОСОБА_2 від 08.06.2017 слідує, що земельна ділянка ОСОБА_1 накладається орієнтовно 80% на орендовану земельну ділянку ОСОБА_2 , за яку він сплачує орендну плату (т.1 а.с. 47).

Згідно висновку експерта № 543 від 30.06.2020, за результатами співставлення меж земельної ділянка площею 1,2433 га (ділянка № НОМЕР_2 0,2649га., ділянка №2 0,9784га.), що перебуває в оренді у ОСОБА_7 , згідно договору оренди від 26.10.2010, зареєстрованого 09.03.2011 за № 00062 та меж земельної ділянки площею 0,0800га., кадастровий номер: :02:015:0019, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , передана у власність ОСОБА_1 , згідно рішення Барської міської ради Вінницької області від 14.07.2014р. «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки (в натурі) на місцевості гр. ОСОБА_1 , в частині затвердження ОСОБА_1 технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки (в натурі) на місцевості для оформлення права власності на земельну ділянку» на яку було видано свідоцтво про право власності серії та номер: НОМЕР_1 , яке видане 12.09.2014р. встановлено, що вище зазначені земельні ділянки суміщаються, площа суміщення становить 0,0706га. із розмірами по периметру від точки А за годинниковою стрілкою: 5,21м., 20,52м., 28,85м., 12,55м., 14,0м., 2,0м., 2,0м., 9,47м., 10,10м., 10,21м., 11,75м., 12,71м. На додатку 3 графічно відображено співставлення меж земельної ділянки кад. номер :02:015:0019, що перебуває у приватній власності ОСОБА_1 із межами земельних ділянок загальною площею 1,2433,га., що перебувають в оренді у ОСОБА_7 , згідно договору оренди від 26.10.2010, зареєстрованого 09.03.2011 за № 00062 (т.2 а.с.168-180).

Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною першою статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилаючись на ст.ст. 9, 24, 27 ЗУ «Про оренду землі» та ст.ст. 153,154 Земельного кодексу України вказує на те, що Барська міська рада протизаконно винесла рішення про передачу відповідачу ОСОБА_1 у приватну власність земельну ділянку площею 0,08 га, яка є частиною земельної ділянки 1,2433 га, яка за Договором оренди землі від 26.10.2010 перебуває в оренді у ОСОБА_2 .

Ст.19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Відповідно до ст. 153 ЗК України з урахуванням ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про оренду землі» орендар не може бути позбавлений права користування на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Ч. 1 ст. 154 ЗК України з урахуванням ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про оренду землі» органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування без рішення суду не мають права втручатись у здійснення орендарем повноважень щодо володіння і користування належною йому земельною ділянкою або встановлювати непередбачені законодавчими актами додаткові обов`язки чи обмеження.

Згідно ч. 1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Як вбачається із матеріалів справи земельна ділянка площею 1,2433 га за Договором оренди від 26.10.2010 перебуває в оренді у позивача.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Однак, в порушення ст.ст. 9, 24, 27 ЗУ «Про оренду землі» та ст.ст. 153,154 ЗК України Барська міська рада 14.07.2014 рішенням затвердила ОСОБА_1 технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі для оформлення права власності на земельну ділянку площею 0,0800 га, кадастровий номер::02:015:0019 та безкоштовно передала її ОСОБА_1 в приватну власність.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що підставою для рішення Барської міської ради про надання у власність відповідачу даної земельної ділянки став не проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, як то вимагає ст. 118 ЗК України, а технічна документація.

В свою чергу питання передачі земельної ділянки у власність повинно вирішуватись тією радою, на території якої знаходиться земельна ділянка.

Тому рішення щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою повинно бути прийняте Барською міською радою, а не Гаївською сільською радою Барського району Вінницької області.

Частиною 4 ст. 9 Закону України «Про оренду землі» визначено, що не допускається відчуження орендованих земельних ділянок державної або комунальної власності без згоди на це орендаря.

Відповідно до абзацу 3 ч. 2 ст. 24 Закону України «Про оренду землі» Орендодавець зобов`язаний не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою.

В порушення вказаних норм Закону у позивача не отримано згоди на відчуження земельної ділянки за кадастровим номером::02:015:0019, а тому Барська міська рада вчинила дії, які перешкоджають позивачу користуватися орендованою земельною ділянкою площею 1,2433 га відповідно до умов договору.

Також, порушуючи норми ч. 1 ст. 154 ЗК України з урахуванням ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про оренду землі» Барська міська рада незаконно втрутилась у здійснення позивачем повноважень щодо володіння вказаною земельною ділянкою.

Ч. 5 ст. 116 ЗК України визначає, що надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає. що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.

Як вбачається із матеріалів справи договір оренди землі від 26.10.2020 зареєстровано 09.03.2011, тобто проведено у встановленому законодавством порядку відповідної реєстрації права оренди, як слідує із відповіді Держгеокадастру Барського району від 09.07.2019 (Т.2 а.с. 40).

Відтак, не внесення чи не перенесення посадовими особами інформації про земельну ділянку до державного земельного кадастру не може впливати на права та інтереси позивача як законного орендаря вказаної земельної ділянки.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, у тому числі й рішення органу місцевого самоврядування, що є предметом цього спору.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в своєму Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Це означає, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.

Колегія суддів зазначає, що таке порушення має бути реальним, обґрунтованим, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи -позивача з боку відповідача, яка стверджує про їх порушення.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 826/4406/16 від 5 серпня 2019 року справа №1340/4630/18 і підстави для відступлення від неї відсутні.

В даному випадку знайшло підтвердження того, що порушено права та інтереси позивача, як законного орендаря земельної ділянки.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що вимога про скасування рішення державного реєстратора не підлягає задоволенню, оскільки дія такого рішення вичерпує свою дію з моменту внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Належним способом захисту є скасування запису про проведену державну реєстрацію права, що і було задоволено судом першої інстанції шляхом часткового задоволення позову. Даний висновок суду узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 року №367/2022/15-ц(14-376цс18).

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції правильно виходив з того, що у ОСОБА_1 не доведено, яким чином порушуються його права та інтереси, оскільки в нього жодних прав на земельну ділянку станом на 2010 не виникло і він не являється стороною Договору від 26.10.2010 і відсутність тієї чи іншої істотної умови не впливає на його права та інтереси. Всі істотні умови договору визначені законом договір містить, в тому числі і об`єкт оренди. З чим погоджується апеляційний суд.

Вирішуючи спір суд першої інстанції правильно виходив із того, що в даному випадку строк позовної давності позивачем ОСОБА_2 не пропущений, адже про порушене право він дізнався , отримавши акт коміссії Барської міської ради від 08.06.2017 року , де встановлено часткове накладання земельної ділянки відповідача на земельну ділянку позивача та в межах трирічного строку звернувся до суду з даним позовом.

Враховуючи викладені обставини, а також вимоги законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи та застосував норми матеріального права, які регулюють правовідносини сторін та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Позивач надав суду першої інстанції належні та допустимі докази на підтвердження заявлених ним вимог, які в своїй сукупності є достатніми для прийняття обґрунтованого та вмотивованого рішення, яке і було ухвалене судом першої інстанції.

При вирішенні спору, судом було враховано всі обставини справи, надано оцінку усім належним доказам.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що судом викривлено факти щодо відсутності графічних матеріалів та незастосування Земельного кодексу, Декрету КМУ №15-92 від 26.12.1992 та висновку Верховного суду від 06.12.2019 у справі №635/1929/15-ц, не заслуговують на увагу.

Так при розгляді справи суд першої інстанції не ставить під сумнів, що у ОСОБА_8 виникло право земельну ділянку, однак суд зазначає, що не було надано ні проекту відведення, ні технічної документації з встановленням меж в натурі на місцевості земельної ділянки, як вимагало діюче на час прийняття рішення Гаївської сільської ради Барського району Вінницької області №103 від 28.11.1997.

Тому доводи апеляційної скарги в цій частині є такими, що до уваги апеляційним судом не приймаються.

Також не приймаються до уваги доводи скарги про те, що судом безпідставно не призначено експертизу, оскільки в клопотанні ставилось питання чи суміщається земельна ділянка передана в оренду громадянці ОСОБА_9 , яка не являється стороною у справі, а земельні ділянка по якій відповідач просить призначити експертизу не є предметом даного спору.

Будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.

Інші доводи апеляційної скарги про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Апеляційна скарга не містить обставин, які б спростовували висновки суду і свідчили б про порушення судом норм процесуального та матеріального права, тому з огляду на положення ч. 2 ст. 376 ЦПК України, не може бути підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Випадки для звільнення від доказування, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин та норми права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам закону.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Барського районного суду Вінницької області від 27 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 09 березня 2021 року.

Головуючий М.М. Якименко

Судді О.В. Ковальчук

Т.Б. Сало