УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

спр. № 336/2426/20

пр. № 2/196/21

м. Запоріжжя 13 липня 2021 року

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі

головуючого судді Зарютіна П.В.,

при секретарі Федорченко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 ), треті особи: районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району як орган опіки та піклування (місцезнаходження: пр. Моторобудівників, 34, м. Запоріжжя), районна адміністрація Запорізької міської ради по Хортицькому району як орган опіки та піклування (місцезнаходження: бул. Будівельників, 19, м. Запоріжжя), про негайне відібрання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває вищевказана цивільна справа.

13 липня 2021 року через канцелярію суду позивачем була подана заява про витребування доказів від 13.07.2021 року із заявою про поновлення строку для подання вказаної заяви.

Натомість, ще 2 липня 2021 року суд позитивно вирішив клопотання сторони відповідача про поновлення строку на подання заяви про витребування доказів.

Тому суд поставив на обговорення вирішення по суті заяви про витребування доказів кредитної історії позивача.

Вислухавши учасників судового засідання, суд вважає, що подана заява задоволенню не підлягає.

Обґрунтовуючи власну заяву, сторона позивача посилалася на те, що у цій справі треба з`ясовувати відомості про боргові зобов`язання позивача.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1 та ч.2 ст. 77 ЦПК України).

При цьому, як вбачається зі змісту первісної позовної заяви та позовних заяв від 11.03.2021 року та від 14.06.2021 року, поіменованих як «уточнені», за останніми позивач як не змінювала предмету свого позову до відповідача, оскільки послідовно висувала лише одну вимогу про негайне відібрання дитини, так не змінювала й підстави власних позовних вимог, бо також послідовно зазначала на ті ж самі обставини, якими обґрунтовувала свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом її інтересу як матері дитини, посилаючись при цьому на те, що відповідач - батько дитини сторін - без згоди позивача змінив місце проживання вказаної дитини з утриманням її та перешкоджанням позивачу брати участь у вихованні та розвитку дитини сторін.

Власним правом відповідач не скористався та своєчасно не подав суду відзив, отже, заперечень проти позову за змістом ст. 178 ЦПК України він не виклав.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.4 ст. 77 ЦПК України).

Тому, на думку суду, саме перелічені обставини, що підтверджують заявлені вимоги та мають значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення та становлять предмет доказування у цій справі, а не з`ясовування відомостей про боргові зобов`язання позивача, через що слід відмовити стороні відповідача у задоволенні заяви про витребування доказів.

Керуючись ст.ст. 258-261, ст. 252 ч. 1 п. 6 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити стороні відповідача у задоволенні заяви про витребування доказів від 13.07.2021 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Зарютін П.В.