Справа № 171/2042/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"10" березня 2021 р. м. Апостолове
Апостолівський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - Кодрян Л.І.
за участю секретаря судового засідання Титаренко Л.Б.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Апостолове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяна Леонідівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що в грудні 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. надіслано постанову про звернення стягнення на заробітну плату від 11.11.2019 року ВП № 57036925 за місцем його роботи ТОВ «Криворізька будівельна компанія».
Позивач зазначає, що станом на даний час він не працює в ТОВ «Криворізька будівельна компанія».
Позивач вважає, що вищевказаний виконавчий напис вчинений з грубим порушенням вимог чинного законодавства та є таким, що не підлягає виконанню, оскільки при його вчиненні нотаріус не пересвідчився в його безспірності та вчинив виконавчий напис з порушенням умови щодо трирічного строку виникнення права вимоги. Крім того, вважає, що нотаріусу не надано доказів видачі кредиту та сплати заборгованості за кредитом.
Ухвалою суду від 09.11.2020 року у даній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 29.01.2021 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до розгляду по суті.
Позивач та представник позивача у судове засідання не з`явилися, представник позивача ОСОБА_2 надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. в судове засідання не з`явилася, у поданій до суду заяві просила розглянути справу у її відсутності.
Третя особа приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.
Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю, з наступних підстав.
11.11.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Вольф Т.Л. винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника (а.с.10).
Відповідно до листа ТОВ «Криворізька будівельна компанія» від 03.08.2020 року № 629 адресованого приватному виконавцю встановлено, що утримання заборгованості з заробітної плати ОСОБА_1 згідно постанови приватного виконавця від 11.11.2019 року розпочато з 01.01.2020 року (а.с.8).
Згідно копії трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_1 встановлено, що позивач 15.10.2020 року звільнений з ТОВ «Криворізька будівельна компанія» за ст.38 КЗпП України, за власним бажанням, згідно наказу № 210-к від 15.10.2020 року (а.с.13-15).
Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 81 ЦПК України).
Положення ст.18 ЦК України передбачають, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом.
Згідно ст.50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії.
Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Главою 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 (далі Порядок) передбачено порядок вчинення виконавчих написів.
Так, згідно підпункту 1.1 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.
Підпунктом 1.2 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку встановлено, що для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.
Підпунктом 2.2 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку встановлено, що у разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача.
Підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку визначено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця.
Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.
Відповідно до підпунктів 3.1, 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року; безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172; при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.
Відповідно до п.2 Переліку документів, документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.
Верховний суд у постанові від 20.05.2020 року у справі № 629/2858/16 висловив наступну позицію.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів).
Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.
Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.
Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Такі правові висновки висловлено Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84 цс19), від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18), від 15 січня 2020 року № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557 цс19).
Як вбачається із матеріалів нотаріальної справи, наданих нотаріусом, в матеріалах справи в порушення вимог підпунктів 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку та п.2 Переліку документів відсутній оригінал кредитного договору № 28941270 від 12.06.2014 року в повному обсязі на виконання якого вчинено оспорюваний виконавчий напис (натомість наявна лише перша сторінка кредитного договору від 12.06.2014 року). Також ні оригінал, ні копія цього договору не долучено до матеріалів судової справи.
Таким чином судом встановлено, що стягувачем не подано нотаріусу для вчинення виконавчого напису усіх необхідних документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно Переліку документів.
Крім того, з наданих суду матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 будь-яких претензій, вимог про наявність заборгованості та погашення боргу від відповідача чи приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С. не отримував. Наявність письмової вимоги банку від 01.02.2018 року про виконання зобов`язання щодо погашення заборгованості по кредитному договору сама по собі не може бути доказом отримання позивачем такої вимоги (а.с.61), оскільки жодних розписок про отримання такої вимоги суду не надано, а представник позивача в поданій до суду заяві заперечує отримання позивачем такої вимоги.
Таким чином, ОСОБА_1 не був проінформований про існування заборгованості та її розміру, чим був позбавлений права оскаржити вимогу у судовому порядку або подати письмове заперечення банку чи нотаріусу.
Отже, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису всупереч вимог підпункту 2.3 пункту 2, підпункту 3.1 пункту 3, глави 16 розділу ІІ Порядку, ст. 88 Закону України «Про нотаріат» не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом.
Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» №2 від 31.01.1992 року при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість скарг повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи службової особи компетенцією і порядком їх вчинення.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий напис, нотаріусом вчинено з порушенням діючого законодавства, отже позов підлягає задоволенню повністю.
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати у даній справі повинні бути покладені на відповідача.
Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 133, 134, 137, 141, 247, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Вольф Тетяна Леонідівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.
На рішення може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду через Апостолівський районний суд Дніпропетровської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повне судове рішення складено 10.03.2021 року.

СуддяЛ. І. Кодрян