Справа № 306/1578/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 липня 2021 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Собослой Г.Г.,

суддів: Кондор Р.Ю., Мацунич М.В.,

з участю секретаря: Балаж Н.С..

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Свалявського районного суду від 13 січня 2021 року у справі № 306/1578/20 (Головуючий: Ганчак Л.Ф.), -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2020 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог - Служба у справах дітей Свалявської РДА про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що рішенням Свалявського районного суду між позивачем та відповідачем було розірвано шлюб, від якого сторони мають дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З січня 2018 року, батько дітей проживає окремо в іншому місті та жодного з покладених законом на батьків обов`язків не виконує. ОСОБА_1 є батьком малолітніх: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вихованням яких не займається, не цікавиться їх здоров`ям, навчанням, морально та матеріально дітей не підтримує, не бере ніякої участі у їх утриманні та вихованні, у зв`язку з чим позивач просила позов задовольнити.

Рішенням Свалявського районного суду від 13 січня 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено повністю.

Позбавлено ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) батьківських прав щодо дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Не погоджуючись із даним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій ставиться питання про скасування рішення суду, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки підстав передбачених чинним законодавством для задоволення позовних вимог відсутні, так як Свалявський районний суд ухвалюючи рішення про позбавлення його батьківських прав не взяв до уваги вимоги ст. 164 СК та ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якій йдеться про те, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права гарантовані зазначеною Конвенцією. ОСОБА_1 зазначає, що доводи про те, що він тривалий час перебуває за кордоном і не спілкується з дітьми є надуманими, оскільки він систематично телефонує дітям із-за кордону та спілкується з ними в той період коли діти знаходяться вдома у мами відповідача. Неправдивим є і твердження того, що відповідач не надає згоду на виїзд дітей за кордон, оскільки таких вимог з боку позивачки ніколи не було і відповідно такі є брехливими та надуманими.

На адресу Закарпатського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_2 , у якій просить апеляційну скаргу розглянути без її участі та участі її представника ОСОБА_5 .. Апеляційну скаргу просить відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.

ОСОБА_1 у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися, був належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, про що свідчить його розписка про те, що він повідомлений про відкладення розгляду справи на 12 липня 2021 року, що у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності.

Встановлено, що позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням Свалявського районного суду від 21.01.2019року (справа №306/2561/18) було розірвано.

Від шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком яких є відповідач ОСОБА_1 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Свалявського районного управління юстиції Закарпатської області від 10 червня 2011 року, та свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Свалявського районного управління юстиції Закарпатської області від 23 липня 2014 року.

ОСОБА_1 , починаючи з січня 2018 року проживає окремо в іншому місті, що стверджується актом про обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, складеного комісією ССД Свалявської РДА від 09.10.2020 року, психологічно-педагогічними характеристиками Свалявського навчально-виховного комплексу №12 Свалявської міської ради від 13.10.2020 року.

Судом першої інстанції було встановлено, що за поясненнями сторін, відповідач надає матеріальну допомогу на утримання дітей, а тому суд не вирішує питання про стягнення аліментів.

В доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 суд першої інстанції зазначає, що це буде сприяти можливості виїзду дітей з матір`ю за кордон без отримання згоди відповідача.

Судова колегія не може погодитися із даним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до роз`яснень викладених в п.15 Постанови Пленуму ВСУ від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі по тексту Постанова Пленуму), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

У рішенні у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (пункт 54 та пункт 58) наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки, факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини.

Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що ОСОБА_1 починаючи з січня 2018 року проживає окремо в іншому місті та жодного з покладених законом на батьків обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, моральної або будь-якої іншої участі у вихованні дітей.

Проте, позивачем, всупереч приписів ст.ст.12, 81 ЦПК України, не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підставі яких можна дійти до беззаперечного висновку про те, що ОСОБА_1 злісно ухиляється від участі у вихованні дитей. Разом з тим в судом першої інстанції з пояснень сторін було встановлено, що матеріальну допомогу відповідач надає.

Всі доводи наведені позивачем не є підтвердженими належними доказами та не можуть слугувати підставою для позбавлення батьківських прав, так як і висновок суду першої інстанції про те, що позбавляючи ОСОБА_1 батьківських прав буде сприяти можливості виїзду дітей з матір`ю за кордон без отримання згоди відповідача..

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню і з ухваленням нового рішення у відповідності до п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, яким у позові ОСОБА_6 слід відмовити із вищезазначених підстав.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України судова колегія, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Свалявського районного суду від 13 січня 2021 року скасувати.

У позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено - 14 липня 2021 року.

Головуючий

Судді: