Проваження № 22-ц/824/9111/2021 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

12 липня 2021 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Савченка С.І., суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду м.Києва від 29 січня 2021 року про передачу справи на розгляд іншому суду у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: орган опіки та піклування Пристоличної сільської ради Бориспільського району Київської області про зміну місця проживання дітей, відібрання дітей від батька та передачу матері,-

в с т а н о в и в:

В провадженні Дарницького районного суду м.Києва перебуває вказана цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну місця проживання дітей, відібрання дітей від батька та передачу їх матері.

Ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 29 січня 2021 року дана справа за позовом ОСОБА_1 передана на розгляд за підсудністю до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

Не погоджуючись із ухвалою, позивачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу судді першої інстанції, а справу направити для продовження розгляду до Дарницького районного суду м.Києва, посилаючись на незаконність і необгрунтованість ухвали. Скарга мотивована хибністю висновків суду про те, що довідка про взяття на облік відповідача як внутрішньо переміщеної особи за адресою: АДРЕСА_1 , не є документом, який підтверджує місце проживання (перебування) відповідача, що суперечить діючому законодавству.

Відповідач ОСОБА_2 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався. Копія ухвали про відкриття апеляційного провадження та копія апеляційної скарги з додатками 11 червня 2021 року отримав представник відповідача адвокат Незвіський Д.Я., що стверджується його особистим підписом.

Згідно приписів ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про передачу справи на розгляд іншого суду (п.9 ч.1 ст.353 ЦПК) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справиздійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

- 2 -

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Зазначеним вимогам оскаржувана судова ухвала не відповідає.

Передаючи справу на розгляд до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що дана справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) даного суду за місцем реєстрації відповідача по АДРЕСА_2 та відповідно до розпорядження Голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 вересня 2014 року «Про визначення територіальної підсудності справ», яким підсудність справ Київського районного суду м.Донецька визначено за Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області.

При цьому суд виходив з того, що довідка про взяття на облік відповідача як внутрішньо переміщеної особи від 04 грудня 2017 року не є документом, який підтверджує його зареєстроване місце перебування у АДРЕСА_1 .

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду, оскільки вони не грунтуються на вимогах закону.

Предметом спору в даній справі є зміна місця проживання дітей, відібрання від батька та передачу їх матері.

Загальні правила підсудності визначені ст.27 ЦПК України, згідно якої позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони у справі мають статус внутрішньо переміщених осіб. Відповідно до довідки про взяття на облік відповідача як внутрішньо переміщеної особи від 04 грудня 2017 року, місце перебування відповідача зареєстроване уАДРЕСА_1 .

Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно ч.1 ст.5 цього Закону довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

За таких обставин висновки суду про те, що довідка про взяття на облік відповідача як внутрішньо переміщеної особи не підтверджує його зареєстроване місце перебування у м.Києві є помилковими.

При цьому вдавшись до аналізу положень Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» і постанови КМ України № 509 від 01 жовтня 2014 року «Про облік осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України,

- 3 -

районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення» (з послідуючими змінами), суд не звернув уваги, що Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» є спеціальним законом щодо статусу вказаних осіб, який підлягає застосуванню.

Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 29 липня 2019 року у справі № 409/2636/17, де Верховний Суд зазначив, що, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, відповідачі у якій зареєстровані на непідконтрольній території України, необхідно також враховувати імперативні положення спеціального Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», згідно ст.5 якого довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у ст.1 цього Закону.

Окрім того, передаючи справу на розгляд за підсудністю до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області суд не врахував приписи ч.17 ст.28 ЦПК України, яка регулює питання підсудності за вибором позивача і згідно якої позови про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру можуть пред`являтися також за місцем проживання чи перебування позивача.

Дана норма надає право позивачці як внутрішньо переміщеній особі, місце перебування якої зареєстроване у АДРЕСА_3 , подавати позов до суду за місцем реєстрації її перебування.

Наведене у свою чергу свідчить про підсудність даної справи Дарницькому районному суду м.Києва.

При цьому колегія суддів враховує вимоги п.1 ст.6Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, згідно якої кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) від 20 липня 2006 року вказав, що «фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії» … Комісія висловила думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Розгляд справи судами з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням п.1 ст.6 Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки такі суди не є встановленими процесуальним законом для такого розгляду.

Суд вказаних обставин не врахував і постановив помилкову ухвалу про передачу справи на розгляд іншому суду.

Згідно ст.379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З викладених вище підстав колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала підлягає до скасування у зв`язку із невідповідністю висновків суду обставинам справи та порушенням норм процесуального права, яке призвело до постановлення помилкової ухвали, а справа направляється для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.259, 374, 379, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

- 4 -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити.

Ухвалу Дарницького районного суду м.Києва від 29 січня 2021 рокускасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інтанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає згідно п.2 ч.1 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: