Справа № 606/2132/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2021 року м. Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді Мельник А.В.

за участю секретаря судового засідання Кавалко В.С.

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Теребовля в режимі відеоконференції в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Теребовлянська міська рада Тернопільської області про демонтаж самочинно збудованих об`єктів нерухомого майна і приведення об`єкту до попереднього стану,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 , у якому просила зобов`язати ОСОБА_2 провести демонтаж самочинно здійсненої прибудови до житлового будинку АДРЕСА_1 у вигляді ганку та збудованої вбиральні шляхом їх знесення та приведення житлового будинку до попереднього стану.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вказаний вище будинок належить їй та відповідачу на праві власності відповідно до ідеальних часток 1/3 та 2/3. Між сторонами не досягнуто згоди щодо поділу житлового будинку та встановлення порядку користування земельною ділянкою, що стало підставою для розгляду у суді справи щодо виділу частки у майні, що є у спільній частковій власності позивача та відповідача, а саме, виділення літньої кухні з правом її реконструкції під житло та реальний поділ земельної ділянки необхідної для обслуговування виділених будівель. Постановою Верховного Суду від 31.07.2019 у справі №606/1529/16-ц були скасовані рішення першої та апеляційної інстанцій у вказаній справі та передано справу до суду першої інстанції на новий розгляд. На даний час справа перебуває на розгляді Тернопільського міськрайонного суду.

Враховуючи висновки Верховного Суду у справі щодо необхідності висновку відповідного суб`єкта господарювання, який здійснює технічну інвентаризацію об`єктів нерухомого майна щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна 03.03.2020 ОСОБА_1 звернулась до Теребовлянського бюро технічної інвентаризації і експертної оцінки для надання висновку щодо технічної можливості виділу в натурі належної їй частки (1/3), зокрема літньої кухні по АДРЕСА_1 , з правом її реконструкції під житло. Однак, у повідомленні Теребовлянського бюро технічної інвентаризації №112 від 10.08.2020 у відповідь на звернення позивача вказано, що бюро технічної інвентаризації не може дати запитуваний висновок, оскільки при проведенні технічної інвентаризації було виявлено самочинно добудовану прибудову та збудовано вбиральню, власниками дозвільних документів на проведення будівельних робіт не надано.

Незважаючи на те, що сторони є співвласниками будинку за адресою: АДРЕСА_1 , відповідач без згоди позивача здійснив самочинну прибудову до будинку (вбиральні і ганку), що стало перешкодою для надання висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна для укладення договору про виділ в натурі частки з об`єктів нерухомого майна, що є у спільній частковій власності.

Вказане стало підставою для звернення ОСОБА_1 до суду з цим позовом для захисту її порушених прав як співвласника житлового будинку.

Ухвалою судді Теребовлянського районного суду Тернопільської області Марціцкої І.Б. від 12.10.2020 відкрито провадження у даній справі.

Ухвалою Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 07.12.2020 заяву відповідача ОСОБА_2 про відвід головуючого судді Марціцкої І.Б. у цивільній справі № 606/2132/20 задоволено та справу передано до канцелярії суду для повторного визначення головуючого судді автоматизованою системою документообігу.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 07.12.2020 справу було передано на розгляд судді Мельник А.В.

Ухвалою від 09.12.2020 постановлено прийняти до свого провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Теребовлянська міська рада Тернопільської області про демонтаж самочинно збудованих об`єктів нерухомого майна і приведення об`єкту до попереднього стану. Справу розглядати в порядку загального позовного провадження.

28.01.2021 від відповідача до суду надійшли пояснення, у яких він просить розгляд справи проводити за його відсутності, а також вказує про пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки справа про поділ житлового будинку АДРЕСА_1 у судах розглядається з 2009 року, а не з 2016 року, як про це у позові вказує ОСОБА_1 , що підтверджується рядом експертиз, проведених у вказаній справі на виконання ухвал суду. Крім того, 30.11.2015 Теребовлянським бюро технічної інвентаризації на замовлення позивача був виготовлений Технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок, де були зазначені проведені роботи з реконструкції житлового будинку, про які йдеться у даній позовній заяві. Враховуючи вказане, твердження позивача про те, що про проведені роботи з реконструкції житлового будинку (добудови ганку та вбиральні) їй стало відомо лише в серпні 2020 року не відповідають дійсності, а тому відповідач, враховуючи, що загальний строк позовної давності у три роки позивачем пропущено, просить суд відмовити у позові.

22.02.2021 до суду від позивача надійшла відповідь, у якій вказано, що доводи відповідача про пропуск ОСОБА_1 строку позовної давності при зверненні до суду з даним позовом є безпідставними, оскільки попередні справи та рішення у них, на які посилається відповідач, стосувались поділу житлового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1 , а також виділу частки у майні, що є у спільній частковій власності позивача та відповідача, а саме, виділення літньої кухні з правом її реконструкції під житло та реальний поділ земельної ділянки необхідної для обслуговування виділених будівель. Постановою Верховного Суду від 31.07.2019 у справі №606/1529/16-ц були скасовані рішення першої та апеляційної інстанцій у вказаній справі та передано справу до суду першої інстанції на новий розгляд. З урахуванням висновків Верховного Суду 03.03.2020 ОСОБА_1 звернулась до Теребовлянського бюро технічної інвентаризації і експертної оцінки для надання висновку щодо технічної можливості виділу в натурі належної їй частки (1/3), зокрема літньої кухні по АДРЕСА_1 , з правом її реконструкції під житло. Саме з відповіді бюро технічної інвентаризації від 10.08.2020 позивачу стало відомо про порушення її прав як співвласника, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом в межах строку позовної давності.

Ухвалою суду від 11.05.2021 закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Теребовлянська міська рада Тернопільської області про демонтаж самочинно збудованих об`єктів нерухомого майна і приведення об`єкту до попереднього стану та призначено справу до судового розгляду по суті на 29.06.2021.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні в режимі відео конференції підтримала позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві, просила позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, у якій просив розгляд справи проводити без його участі.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову Теребовлянської міської ради Тернопільської області у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив.

Заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи суд встановив наступні обставини.

Постановою Верховного Суду від 31.07.2019 у справі №606/1529/16-ц встановлено, що ОСОБА_1 є власником 1/3 частини жилого будинку і приміщення для зберігання пального та літньої кухні по АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 10.01.1984, виданим Теребовлянською державною нотаріальною конторою, та реєстраційним посвідченням від 15.02.1984, виданим Тернопільським обласним об`єднаним бюро технічної інвентаризації.

ОСОБА_2 належить 2/3 частин жилого будинку і приміщення для зберігання пального та літньої кухні по АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 07.12.1983, виданим Теребовлянською державною нотаріальною конторою, та реєстраційним посвідченням від 15.02.1984, виданим Тернопільським обласним об`єднаним бюро технічної інвентаризації.

Житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 знаходиться на земельній ділянці (призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд) площею 0,1000 га, власниками якої є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується виданими їм 08.08.2006 державними актами на право власності на земельну ділянку.

Відповідно до державних актів на право власності на земельну ділянку від 08.08.2006, виданих відповідно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , останнім на праві спільної власності також належить земельна ділянка площею 0,2041 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 .

Враховуючи положення частини четвертої статті 82 ЦПК України вказані вище обставини, встановлені постановою Верховного Суду від 31.07.2019 у справі №606/1529/16-ц не доказуються при розгляді даної справи.

Згідно, наявної у матеріалах справи титульної сторінки та відмітки про проведене технічне обстеження Технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок по АДРЕСА_1 , який виготовлений станом на 30.11.2015 Теребовлянським бюро технічної інвентаризації на замовлення ОСОБА_1 , самочинно реконструйований житловий будинок з прибудовою, збудована вбиральня по АДРЕСА_1 (а.с. 53).

На звернення ОСОБА_1 до Теребовлянського бюро технічної інвентаризації щодо надання висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна, останнім надана відповідь від 10.08.2020 №112 наступного змісту: згідно інвентарної справи при проведенні технічної інвентаризації 04.11.2015 виявлено, що до житлового будинку самочинно добудовано прибудову та збудовано вбиральню, власниками дозвільних документів на проведення будівельних робіт не надано. Тому, бюро технічної інвентаризації не може дати запитуваний висновок про можливість виділу в натурі 1/3 частки із спільного нерухомого майна по АДРЕСА_1 (а.с. 11).

Враховуючи те, що запитуваний висновок потрібний позивачу для вирішення питання про виділ її частки у праві спільної часткової власності по АДРЕСА_1 , а через наявність здійсненого відповідачем без згоди позивача самочинного будівництва, зокрема, ганку та вбиральні, вона не може його отримати, ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, у якому просила відновити її порушені права шляхом зобов`язання ОСОБА_2 провести демонтаж самочинно здійсненої прибудови до житлового будинку АДРЕСА_1 у вигляді ганку та збудованої вбиральні шляхом їх знесення та приведення житлового будинку до попереднього стану.

До спірних правовідносин суд застосовує наступні правові норми.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі-ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У відповідності до статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно із частинами першою, третьою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю (частина друга статті 358 ЦК України).

Норми статей 317, 319 ЦК України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд і усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Частиною четвертою статті 357 ЦК України передбачено, що співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Відповідно до положень норм статей 16, 386, 391 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 зазначала, що відповідач без її згоди та дозволів державних органів збудував самовільну прибудову до житлового будинку АДРЕСА_1 (ганок та вбиральню), у зв`язку з чим просила зобов`язати його знести вказані прибудови та повернути будинок до попереднього стану.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення будь-яких порушень його права власності, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням володіння. Право власності має захищатися лише при доведеності факту його порушення діями відповідача, створенні власникові з боку третіх осіб перешкод у здійсненні ним цього права із застосування наслідків, в тому числі і звільнення земельної ділянки від самовільно зведених споруд шляхом їх знесення чи усунення інших перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України об`єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; немає належного дозволу на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

При цьому за положеннями частини четвертої цієї статті якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

За положеннями частини сьомої статті 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Відповідно до вимог статті 376 ЦК України, статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають органи державної влади, органи місцевого самоврядування і інспекції державного архітектурно-будівельного контролю. Такий позов може бути пред`явлено до суду у разі, якщо особа у встановлений строк добровільно не виконала вимог, установлених у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визнанням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова є неможливою.

У разі порушення прав інших осіб право на звернення до суду мають такі особи за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України), а також власник (користувач) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 цього Кодексу).

Отже, системний аналіз зазначених положень дає підстави для висновків про те, що самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо: власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці, але з відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду України від 06.09.2017 у справі №6-1721цс16.

Судом встановлено, що у спільній власності позивача та відповідача знаходиться житловий будинок АДРЕСА_1 із визначенням часток 1/3 та 2/3 відповідно. До вказаного будинку, без відповідних дозвільних документів та згоди позивача як співвласника, було здійснено самочинну прибудову (ганок та вбиральню). Суд погоджується із тим, що наявність самочинного будівництва впливає на права позивача щодо розпорядження майном, оскільки створює певні перешкоди для отримання відповідного висновку щодо можливості виділити свою частку в натурі.

Разом з тим, суд зазначає, що знесення самочинного об`єкта нерухомості відповідно до статті 376 ЦК України є крайньою мірою впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови.

Такий висновок про застосування норм матеріального права викладено в постанові Верховного Суду України від 06.09.2017 в справі №6-1721цс16.

Європейський суд з прав людини у справі «Іванова і Черкезов проти Болгарії» (№ 46577/15) від 21.04.2016, підтвердив, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Сам по собі той факт, що позивач, як співвласник домоволодіння не надавала згоду на зведення спірних будівель не є достатнім для висновку про наявність підстав для знесення об`єктів самочинного будівництва.

Позивачем не надано суду жодних доказів щодо звернення до відповідних державних органів у сфері містобудівної діяльності щодо наявності самочинного будівництва.

Крім того, вирішуючи питання про знесення нерухомого майна, суди в кожному випадку з`ясовують, яку частину земельної ділянки займає споруджена будівля, її розмір і конфігурацію, яка частина будівлі підлягає знесенню. За необхідності з`ясування питань, що виникають при розгляді справи і потребують спеціальних знань, суд має право призначити експертизу. Невстановлення вказаних обставин унеможливлює виконання такого рішення.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 19.04.2017 у справі № 6-129цс17.

У відповідності до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд констатує, що під час розгляду справи позивачем не заявлено клопотань про призначення експертизи, вказано про подання нею всіх наявних доказів та розгляд справи на підставі наявних у матеріалах справи документів.

Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про демонтаж самочинно збудованих об`єктів нерухомого майна і приведення об`єкту до попереднього стану є неогрунтованими та задоволенню не підлягають.

Щодо клопотання відповідача про пропуск позивачем строку позовної давності при зверненні до суду з даним позовом та застосування наслідків такого пропуску строку, суд зазначає наступне.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України, встановлена загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Разом з тим, за змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Таким чином, недоведеність позовних вимог є самостійною підставою для відмови у їх задоволенні та застосування строків позовної давності можливе лише за умови наявності правових підстав для задоволення позову.

Крім того, пунктом 29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», роз`яснено, що враховуючи, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього, строк позовної давності на вимоги про проведення перебудови самочинно збудованого чи такого, що будується, житлового будинку, прибудови до нього, будівлі, споруди чи іншого нерухомого майна, а також про знесення таких об`єктів не вважається пропущеним незалежно від тривалості часу, який минув після закінчення чи початку будівництва.

Таким чином, підстав для застосування наслідків спливу позовної давності суд не вбачає.

З урахуванням положень статті 141 ЦПК України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 4, 12, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Теребовлянська міська рада Тернопільської області про демонтаж самочинно збудованих об`єктів нерухомого майна і приведення об`єкту до попереднього стану - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ;

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову Теребовлянська міська рада Тернопільської області, код ЄДРПОУ - 04058456, місцезнаходження: вулиця Шевченка, 8, місто Теребовля, Тернопільська область.

Повний текст рішення суду складено 09 липня 2021 року.

Суддя А.В.Мельник