Справа №488/4788/19 Головуючий суду першої інстанції Селіщева Л. І.
Провадження №22-ц/812/1235/21 Доповідач суду апеляційної інстанції Локтіонова О. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2021 року м.Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Локтіонової О. В.,

суддів: Колосовського С. Ю., Ямкової О. О.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю. В.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Сокалюка В. П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 26 квітня 2021 року, ухвалене о 15 год 30 хв під головуванням судді Селіщевої Л. І. в приміщенні суду у м. Миколаєві, та додаткове рішення суду від 11 травня 2021 року, ухвалене тим же складом суду, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди,

У С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року ОСОБА_2 подав до суду вищезазначений позов до ОСОБА_3 , який обґрунтовував наступним.

Він та ОСОБА_3 з 30 квітня 2010 року по 14 квітня 2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_4 .

Після розірвання шлюбу між сторонами ОСОБА_4 на підставі рішення суду був зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання ОСОБА_5 .

У жовтні 2017 року позивач дізнався, що він не є біологічним батьком ОСОБА_5 , що було підтверджено подальшими експертизами. Отже, відповідач почала йому зраджувати відразу після реєстрації шлюбу.

Для виключення його імені як батька з актового запису про народження ОСОБА_4 позивач звернувся до суду.

Відповідач, знаючи про висновки експертів, всіляко затягувала розгляд справи, ускладнюючи таким чином життя позивача: подавала безглузді клопотання, заявляла відвід складу суду, заявляла клопотання про проведення повторної експертизи в суді апеляційної інстанції, яке було задоволено, що потягло за собою затягування вступу рішення суду першої інстанції у законну силу.

Під час розгляду вищевказаної справи відповідач подавала до державної виконавчої служби заяви про стягнення з позивача боргу за аліментами, здійснення розрахунку заборгованості за аліментами, про накладення арешту на майно, про заборону виїзду за кордон, заборону полювання, заборону керування транспортними засобами, які були задоволені, про внесення даних позивача до реєстру боржників.

Позивач вказував, що внаслідок противоправних дій ОСОБА_3 йому було заподіяно значну моральну шкоду, яка полягає у моральних та фізичних стражданнях, що призвело до порушення особистих життєвих та соціальних зв`язків і здійснення додаткових зусиль по організації особистого життя позивача. Він протягом тривалого часу був позбавлений можливості як управління транспортними засобами, так і правом виїзду за кордон, що призвело до неможливості у достатній мірі матеріально забезпечувати його сім`ю.

Позивач зазначав, що осягнути у повній мірі рівень моральних страждань, пов`язаних зі зрадою сімейних цінностей з боку відповідача та її дій щодо позивача за період 2017-2019 рр. у зв`язку з розглядом справи по суті з приводу виключення запису про батька з актового запису про народження ОСОБА_4 та оцінити моральну шкоду у грошовому виразі надзвичайно важко. Однак, враховуючи всі перелічені фактори, він вважав, що відповідач повинна відшкодувати йому 30 000 грн моральної шкоди та судові витрати.

ОСОБА_3 проти задоволення позову заперечувала та просила відмовити у його задоволенні, посилаючись на безпідставність позову та відсутність обставин, які б вказували на наявність її вини у моральних стражданнях ОСОБА_4 .

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 26 квітня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив із того, що доводи ОСОБА_4 не підтверджені належними та допустимими доказами.

28 квітня 2021 року ОСОБА_3 подала до суду заяву про компенсацію витрат на професійну правничу допомогу, в якій вказувала, що під час розгляду справи їй надавалася професійна правнича допомога, вартість якої склала 20 000 грн.

Посилаючись на зазначене, а також те, що вона заявляла про бажання стягнути з позивача вказані витрати, ОСОБА_3 просила стягнути з ОСОБА_4 на її користь судові витрати в сумі 20 000 грн.

Додатковим рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 11 травня 2021 року заяву ОСОБА_3 задоволено. З ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 стягнуто компенсацію витрат на професійну правничу допомогу в сумі 20 000 грн.

Не погодившись з судовими рішеннями, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позову.

Обґрунтовуючи свою скаргу, позивач вказував, що суд першої інстанції неправильно оцінив надані ним докази, а тому дійшов хибного висновку щодо недоведеності позовних вимог.

Також позивач вказував, що відповідачем не доведено розмір понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, а тому задоволення її заяви судом першої інстанції щодо їх стягнення є безпідставним.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_6 з 30 квітня 2010 року до 01 квітня 2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_4 , батьком якої був зазначений ОСОБА_4 .

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 21 березня 2014 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 було стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_4 у розмірі ј частини його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 18 лютого 2014 року до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради №796 від 22.08.2014 ОСОБА_4 визначалися дні побачень з донькою ОСОБА_5 .

13 січня 2017 року Корабельним районним судом м.Миколаєва було відкрито провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про виключення запису про батька з актового запису про народження дитини.

З копії закордонного паспорту позивача випливає, що він у 2016, 2017 рр. виїжджав за межі України.

28 квітня 2018 року судовий експерт Миколаївського Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру склав висновок, відповідно до якого біологічне батьківство ОСОБА_4 щодо ОСОБА_4 виключається.

Протягом 2017-2019 рр. ОСОБА_3 неодноразово зверталася до органів державної виконавчої служби з заявами про невиконання рішення суду щодо стягнення з ОСОБА_4 аліментів, також просила включити його до реєстру боржників у зв`язку з несплатою аліментів.

Постановами державного виконавця Шардіної Г. О. від 05.09.2017 та від 06.02.2018 було накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_4 та встановлено тимчасове обмеження у праві користування зброєю, у праві виїзду за межі України, у праві полювання, у праві керування транспортними засобами до стягнення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23 травня 2019 року, залишеного без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 13 листопада 2019 року, з актового запису №1205 від 21.04.2011, зробленого Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виключено запис про батька дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

18 листопада 2019 року ОСОБА_3 подала до Миколаївського районного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Миколаївській області заяву про припинення нарахування аліментів, що стало підставою для винесення постанови від 22 листопада 2019 року про повернення стягувачу виконавчого документу.

Частина 1 статті 1167 ЦК України визначає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковими умовами відшкодування моральної (немайнової) шкоди є: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Згідно з ст.ст.12, 76, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Виходячи з викладеного та вимог законодавства, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_4 не довів наявності обов`язкових умов відшкодування моральної шкоди, про які зазначено вище.

Апеляційний суд, погоджуючись з цим висновком суду першої інстанції, вважає недоцільним повторне наведення обґрунтувань на спростування доводів апеляційної скарги, які вже були оцінені судом. Судом враховано, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував, що хоча пункт перший статті 6 Конвенції і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент. Відхиляючи скаргу, апеляційний суд, має право просто підтвердити правильність підстав, на яких ґрунтувалося рішення суду нижчої інстанції (рішення ЄСПЛ від 21 січня 1999 року у справі «Гарсіа Руїз проти Іспанії»).

За такого колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду від 26 квітня 2021 року, оскільки викладений судом у резолютивній частині рішення висновок відповідає обставинам справи та вимогам законодавства.

Що ж стосується доводів позивача стосовно правомірності додаткового рішення суду, то колегія суддів вважає, що вони є частково слушними.

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною п`ятою статті 137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

28 червня 2020 року між ОСОБА_3 та адвокатом Сокалюком В. П. укладено договір про надання адвокатських послуг у цивільній справі (а.с.144).

З його змісту вбачається, що ОСОБА_3 зобов`язувалася оплатити послуги адвоката у розмірі та строки, обумовлені усною домовленістю між сторонами.

26 квітня 2021 року ОСОБА_3 сплатила на користь адвоката 20 000 грн (а.с.139).

Матеріали справи свідчать, що з моменту укладання угоди адвокат Сокалюк В. П. здійснив такі дії: ознайомився з матеріалами справи, брав участь у двох судових засіданнях, які загалом тривали 2 год 23 хв, підготував заяву про відшкодування судових витрат.

Дослідивши вказане, колегія суддів дійшла висновку про доведеність відповідачем понесених витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у суді першої інстанції у розмірі 7000 грн.

Вказана сума є співмірною зі складністю справи, виконаними адвокатом роботами, витраченим на них часом.

За такого колегія суддів вважає, що висновок районного суду, викладений у додатковому рішенні суду про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу підлягає зміні у бік зменшення вказаних витрат до 7000 грн.

Керуючись ст.374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 26 квітня 2021 року залишити без змін.

Додаткове рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 11 травня 2021 року змінити, зменшивши розмір компенсації витрат на професійну правничу допомогу з 20 000 грн до 7000 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді С. Ю. Колосовський

О. О. Ямкова

Повний текст постанови складено 15 липня 2021 року.