Справа № 953/5622/20
"05" липня 2021 р. Київський районний суд м. Харкова у складі: головуючого - судді Лях М.Ю., за участю секретаря судових засідань - Хомінської Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові питання про ухвалення додаткового рішення у справі № 953/5622/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання незаконним виселення, -
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 04.02.2021 року у цивільній справі № 953/5622/20 відмовлено у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання незаконним виселення.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням від 04.02.2021 року, позивачем ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 09.06.2021 року, цивільну справу № 953/5622/20 направлено до Київського районного суду м. Харкова для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення.

При цьому, Харківський апеляційний суд зазначив, що позивачем ОСОБА_1 було заявлено та розглядалося судом першої інстанції дві позовні вимоги, а саме, про визнання незаконним її виселення та про поновлення її права на житло шляхом вселення, однак за результатами розгляду її позову, Київським районним судом м. Харкова було вирішено лише першу позовну вимогу про виселення, а стосовно другої позовної вимоги щодо поновлення права ОСОБА_1 на житло шляхом вселення - рішення суду ухвалено не було.

Сторони в судове засідання не з`явились про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином. Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України, неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

За вказаних обставин судом вирішено розглянути питання про ухвалення додаткового рішення за відсутністю сторін у судовому засіданні.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

В мотивувальній частині рішення Київського районного суду м. Харкова від 04.02.2021 року суд прийшов до висновку, що ОСОБА_1 не є власником або співвласником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , не є членом родини власника вказаного нерухомого майна, місце проживання позивача не зареєстровано у встановленому законом порядку за вказаною адресою, в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі письмові докази в підтвердження існування між сторонами письмових домовленостей щодо проживання/користування позивачем в зазначеному будинку, в тому числі з попереднім власником, відсутні будь-які документи в підтвердження наявності домовленостей між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з приводу спільного будівництва зазначеного будинку, не доведено наявність похідного права на користування позивача вказаним житловим будинком.

Відповідно до ч.ч. 1 та другої 2 ст. 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і порядку, встановлених законом.

Згідно зі статтями 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ч. 4 ст. 334 Цивільного кодексу України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, що визначено частиною 2 статті 77 ЦПК України.

Згідно ст. ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи що позивачем на надано до суду належних та допустимих доказів в обґрунтування заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання незаконним її виселення та поновлення її права на житло шляхом вселення, у зв`язку з чим у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , слід відмовити за недоведеністю та необґрунтованістю.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і пояснення, не ухвалено рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 270, 280-282 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Ухвалити додаткове рішення по цивільній справі № 953/5622/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання незаконним виселення.

У задоволенні позовної вимоги щодо поновлення права ОСОБА_1 на житло шляхом вселення - відмовити.

Додаткове рішення може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, а у разі її подання - після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя -