ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

12 липня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/2697/19

Головуючий у першій інстанції Циганко М. О.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/743/21

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бечка Є.М.,

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03 березня 2021 року у справі за позовом Комунального підприємства «Прилукитепловодопостачання» Прилуцької міської ради Чернігівської області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг,

дата складання повного тексту рішення 03 березня 2021 року, місце його ухвалення м. Прилуки,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року КП «Прилукитепловодопостачання» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з оплати опалення. Позовні вимоги обґрунтовувало тим, що КП «Прилукитепловодопостачання» є виконавцем послуг з постачання теплової енергії, з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення в нежитловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є відповідач по справі ОСОБА_1 на підставі Договору купівлі-продажу від 07 липня 2011 року. Враховуючи, що відповідач неналежно виконував свої зобов`язання по своєчасній оплаті наданих житлово-комунальних послуг, які були надані позивачем, утворилася заборгованість відповідача з оплати за опалення, яка станом на 01 липня 2019 року становить 57 280 грн. 32 коп., яка і підлягає стягненню на користь позивача.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03 березня 2021 року позовні вимоги КП «Прилукитепловодопостачання» задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість, станом на 01 липня 2019 року з оплати житлово-комунальних послуг в сумі 57280 грн 32 коп.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції врахувавши те, що відповідач є споживачем послуг КП «Прилукитепловодопостачання» в нежитловому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 , проте не виконує свої зобов`язання щодо своєчасного внесення коштів за оплату наданих житлово-комунальних послуг теплопостачання, у зв`язку з чим станом на 01 липня 2019 року утворилася заборгованість в сумі 57 280 грн. 32 коп., яка підлягає стягненню з відповідача. Доказів щодо здійснення відповідачем платежів за отримані житлово-комунальні послуги суду подано не було.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою в якій просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позові, посилаючись на грубе порушення норм матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не надав правову оцінку висновку експерта, в якому було зазначено, що опалювальні прилади, як основні елементи систем опалення призначені для теплопередачі від теплоносія в приміщенні, що опалюються тепловою енергією в нежитловому підвальному приміщенні відсутні.

Вказує, що нежитлове приміщення не є опалюваним приміщенням, оскільки в ньому відсутні опалювальні прилади будь-якого типу та трубопроводи внутрішньобудинкової системи теплопостачання та постачання гарячої води заізольовані.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , КП «Прилукитепловодопостачання» просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, апеляційну скаргу без задоволення. Вказує, що рішення суду першої інстанції прийняте у відповідності до вимог чинного законодавства України, враховуючи всі фактичні обставини справи, в межах наданих суду повноважень, суд вірно застосував як норми процесуального так і матеріального права.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України, справа за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03 березня 2021 року, розглядається судом апеляційної інстанції без виклику учасників справи.

Учасники справи повідомлялись про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення (виклику) сторін, у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.263 ЦПК України передбачено, що рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Даним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Згідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 належить на праві приватної власності нежитлове підвальне приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 6-7).

ОСОБА_1 є споживачем послуг з центрального опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, що надаються йому КП «Прилукитепловодопостачання» за вищевказаною адресою.

Згідно з розрахунком поданим позивачем, заборгованість ОСОБА_1 за оплату послуг теплопостачання за адресою: АДРЕСА_1 , за період з листопада 2016 року по липень 2019 року становить 57 280 грн. 32 коп. (а.с.5).

Відповідно до висновку експерта № С-6 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 26 березня 2020 року, при огляді нежитлового підвального приміщення по АДРЕСА_1 , здійснено замір розмірів та діаметрів трубопроводів теплопостачання та встановлено, що по підвальному приміщенню проходять трубопроводи діаметром два дюйми 22,3 метри, діаметром півтора дюйми 9,7 метрів, діаметром дюйм 7,2 метри, по яких теплова енергія подається для опалення квартир житлового будинку АДРЕСА_1 . Трубопроводи з пропілену. Всі трубопроводи, які проходять по підвальному нежитловому приміщенню ізольовані (а.с.71-75).

Статтями 13, 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», передбачено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувались такими послугами. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі Правила), централізоване опалення це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Згідно пункту 24 Правил споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється (пункт 25 Правил).

Аналізуючи докази та враховуючи встановлені судом обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що у ОСОБА_1 наявна заборгованість зі сплати за послуги з постачання централізованого опалення та обслуговування мереж опалення, а самовільне відключення нежитлового приміщення від мережі централізованого опалення, не є підставою для припинення нарахування платежів теплопостачальною організацією.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не взято до уваги висновок експерта в якому зазначено, що прокладені трубопроводи водяного теплопостачання житлового будинку по АДРЕСА_1 в підвальному приміщенні (подавального та зворотнього напрямку) ізольовані, дане нежитлове підвальне приміщення не є опалювальним приміщенням, не заслуговують на увагу, оскільки останній не спростовує правильності нарахування позивачем комунальних послуг з теплопостачання.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що нежитлове приміщення, яке належить відповідачу на праві власності, не є опалювальним приміщенням, не приймаються апеляційним судом, оскільки відповідач самовільно та без дотримання технічних умов відключився від мережі центрального опалення, вказана обставина не є підставою для звільнення відповідача від відповідальності за невиконання обов`язків щодо сплати за надану теплову енергію.

Апелянт не надав суду доказів на підтвердження належної реалізації свого права на відключення від централізованого теплопостачання.

Суд першої інстанції вірно встановив всі обставини справи надав їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03 березня 2021 року без зміни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий: Судді: