Справа № 580/1663/19
Номер провадження 2/950/16/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2021 року Лебединський районний суд Сумської області

в складі: головуючого - судді Стеценка В. А.,

при секретарі - Радковській О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лебедині справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним;

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з даним позовом до відповідачів, мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_4 тривалий час підтримувала з позивачкою дружні стосунки, орендувала належне позивачці нежитлове приміщення (магазин), розташоване по АДРЕСА_1 і в лютому 2016 року виявила бажання його купити, а поскільки в цей час мала сімейні проблеми, могла втратити нажите в шлюбі майно та не мала коштів на оплату магазину, попросила в якості гарантії продажу його приміщення видати на ім`я її матері - ОСОБА_2 розписку про отримання авансу.

26.02.2016 року позивачка написала розписку про отримання від ОСОБА_2 авансового платежу в сумі 248 000 грн 00 коп. за продаж нежитлового приміщення, розташованого по АДРЕСА_1 і передала її ОСОБА_3 , в дійсності грошових коштів не отримавши. Коли вона через деякий час поцікавилась намірами щодо придбання магазину і долею розписки, отримала від ОСОБА_3 відповідь, що наміри змінилися, а розписка знищена.

Проте, в 2019 році ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про стягнення вказаних в розписці грошових коштів, після чого ОСОБА_1 теж звернулася до суду та просила визнати недійсним правочин - розписку про отримання авансу від 26.02.2016 року та стягнути з відповідачки понесені нею судові витрати.

В судовому засіданні позивачка та її представники підтримали позовні вимоги в повному обсязі.

Допитана в якості свідка позивачка показала, що ОСОБА_3 орендувала магазин близько 10 років, а в подальшому орендатором стала її мати - ОСОБА_2 ; кошти, вказані в розписці ОСОБА_3 обіцяла передати протягом кількох днів - тижня, а до літа 2016 року мотивувала їх відсутність розглядом позову про визнання права власності на квартиру, після чого повідомила про зміну намірів; обман, вчинений при складенні розписки позивачка усвідомила ознайомившись з позовною заявою ОСОБА_2 про стягнення грошей.

Також вона показала суду, що писала розписку під диктуванням ОСОБА_3 , в приміщенні свого магазину, розташованого по АДРЕСА_2 ; в присутності ще однієї особи - продавця ОСОБА_5 , яка надала для написання кінцівки розписки власну авторучку.

Відповідачки та їх представник в судовому засіданні заперечили проти задоволення позову, позовні вимоги вважають необґрунтованими та недоведеними.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка відповідачка ОСОБА_3 показала суду, що продаж магазину був ініціативою ОСОБА_1 , яка після початку 2016 року запропонувала відповідачці купити його як орендатору. Так як у ОСОБА_3 не було наявних коштів вона відмовилась, а згодилась купити її мати - ОСОБА_2 за кошти, отри- мані з продажу будинку померлої баби.

Розписка була написана позивачкою власноручно, на її розсуд, в машині, яка належить ОСОБА_3 і була припаркована останньою на вул. Першогвардійській м. Лебедина. При цьому була присутня ОСОБА_2 яка і передала кошти, вказані в розписці.

Дата чи підпис в розписці були написані іншою ручкою. 30.04.2016 року ОСОБА_3 припинила свою підприємницьку діяльність, а ОСОБА_6 зареєструвалась підприємцем і орендувала спірний магазин до початку 2019 року, коли ОСОБА_1 стала наполягати на розірванні договору оренди, а оформляти договір купівлі-продажу магазину відмовилась.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка відповідачка ОСОБА_2 показала суду, що мала намір купити магазин, розташований по АДРЕСА_1 . Продаж магазину був ініціативою ОСОБА_1 , яка в лютому 2016 року зверталась до ОСОБА_2 і узгодила з нею вартість приміщення - 248 000 грн. та призначила зустріч на АДРЕСА_3 , де в машині, яка належить ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_6 кошти за цей магазин в сумі 248 000 грн., про що на сумці написала розписку, передала останній розписку і пішла додому.

Після залишення нею місця події відповідачі виявили, що розписка не містить дати та підпису, тому наздогнали машиною позивачку і та дописала розписку ручкою, яку надала ОСОБА_3 .

Кошти на купівлю магазина були отримані відповідачкою в результаті продажу спадкового майна - будинку своєї матері.

В квітні 2016 року ОСОБА_3 припинила оренду спірного магазину, а ОСОБА_6 зареєструвалась підприємцем і орендувала цей магазин до початку 2019 року, коли ОСОБА_1 стала наполягати на розірванні договору оренди, не оформивши договір його купівлі-продажу.

Представник відповідачів мотивував свої заперечення проти задоволення позовних вимог тим, що позивачка не оспорює факту написання розписки, в поліції з заявою про вчинення щодо неї шахрайства не зверталася, доказів щодо безгрошовості розписки та її написання під впливом обману не надала, в той час як відповідачка ОСОБА_2 мала на меті зберегти за собою торгівельне місце і саме з цією метою, діючи в межах попереднього договору сплатила позивачці грошові кошти, а пересвідчившись в небажанні останньої продавати магазин подала позов про повернення сплачених за розпискою грошей.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 показала суду, що в 2016 році працювала продавцем магазину, який належить ОСОБА_1 , а розташований по АДРЕСА_2 і знає сторони протягом тривалого проміжку часу.

Чула, що ОСОБА_1 висловлювала наміри продати інший магазин, розташований на АДРЕСА_1 за 1 000 000 грн., а ОСОБА_3 дала згоду на його купівлю і в присутності ОСОБА_3 та свідка, на місці її роботи - в магазині по АДРЕСА_2 ОСОБА_1 написала розписку, для закінчення якої використала авторучку свідка з пастою червоного кольору і передала її ОСОБА_3 .

Тексту розписки ОСОБА_5 не бачила, але чула, як його диктувала ОСОБА_3 .

З розмови ОСОБА_3 та ОСОБА_1 свідок зрозуміла, що ця розписку є безгрошовою і передачі будь-яких коштів при її складенні та передачі не бачила.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показав суду, що є колишнім чоловіком позивачки, станом на 2016 рік не проживав із нею в шлюбі, проте підтримував дружні стосунки, зі слів останньої знає, що вона на прохання ОСОБА_3 надала безгрошову розписку і після цього коштів у значному розмірі в її господарстві не додалося.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показала суду, що є знайомою сторін і свідка ОСОБА_5 , від якої чула, що ОСОБА_1 в 2016 році мала намір продати магазин і отримала від ОСОБА_6 велику суму коштів та писала розписку.

З розписки (а.с. 4, 22, 38 т. 1), дослідженої в судовому засіданні, вбачається, що 26.02.2016 року ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 248 000 грн. 00 коп. як забезпечувальний авансовий платіж за продаж нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 .

З вимоги, повідомлення (а.с. 23, 25, 39, 41т. 1), досліджених в судовому засіданні, вбачається, що 14.02.2019 року ОСОБА_2 звернулася до ОСОБА_1 з вимогою укласти з нею договір купівлі - продажу нежитлового приміщення поАДРЕСА_1 ; у випадку неможливості виконання взятих на себе зобов`язань по попередній домовленості, або відмови від укладення договору купівлі - продажу - повернути отримані грошові кошти в сумі 248 000 грн. 00 коп. Дана вимога вручена ОСОБА_1 16.02.2019 року.

З ухвал, рішень (а.с. 57-65, 71-84т. 1) та матеріалів цивільних справ розглянутих Сумським районним судом № 587/2122/14-ц, № 587/2952/15-ц, досліджених в судовому засіданні, вбачається, що ОСОБА_3 неодноразово зверталась до суду за стягненням з інших осіб коштів, переданих згідно розписок.

В задоволенні позовів рішеннями Сумського районного суду відмовлено.

З відомості, довідки (а.с. 128-129, 136-138т. 1), досліджених в судовому засіданні, вбачається, що ОСОБА_2 за період з 01.01.2012 року по 31.12.2016 року отримала доходи в сумі 115 623 грн. 53 коп. (в т.ч. пенсія - 78 629 грн. 99 коп.), а ОСОБА_3 за період з 01.01.2012 року по 31.12.2016 року отримала доходи в сумі 46 348 грн. 56 коп.

З висновку експертизи (а.с. 202-206т. 1), дослідженого в судовому засіданні, вбачається, що рукописний текст розписки від 26.02.2016 року виконаний ОСОБА_1 у звичних для виконавця умовах та без впливу на процес письма в момент виконання досліджуваного тексту якихось «збиваючих» факторів (природних, штучних). Запитання «Чи є можливим виконання рукописного тексту у розписці від 26.02.2016 року в автомобілі з використанням підручних предметів?» експертом по суті не вирішувалося у зв`язку з тим, що вирішення даного питання не входить в компетенцію судового експерта з правом проведення експертизи за експертною спеціальністю 1.1 «Дослідження почерку і підписів».

З договору (а.с. 221-222т. 1), дослідженого в судовому засіданні, вбачається, що 29.05.2010 року ОСОБА_2 та ОСОБА_9 уклали договір купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_4 .

Загальна вартість житлового будинку та земельної ділянки становить 70 000 грн.

Зі статуту (а.с. 234-250т. 1), дослідженого в судовому засіданні, вбачається, що ТОВ «Побєдіт», єдиним учасником якого є ОСОБА_1 має право здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яка не суперечить чинному законодавству України.

З договору, акту прийому-передачі, витягу, свідоцтва, державного акту (а.с. 1-8т. 2), досліджених в судовому засіданні, вбачається, що 31.08.2007 року між ТОВ «Побєдіт» в особі директора Скляренко І.І. та ФОП ОСОБА_10 було укладено договір оренди нежитлового приміщення загальною площею 26 м2, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

З договорів, прибуткового касового ордеру, інформації (а.с. 9-16т. 2), досліджених в судовому засіданні, вбачається, що договір оренди нежитлового приміщення загальною площею 30 м2, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . укладався 01.06.2017 року та 01.06.2018 року між ТОВ «Побєдіт» та ФОП ОСОБА_2 .

У вересні 2018 року на користь ТОВ «Побєдіт» сплачено орендну плату в розмірі 3 000 грн.

Вислухавши сторони, їх представників, свідків та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що між сторонами мають цивільні правовідносини, позов обґрунтований та підлягає до задоволення, так як у судовому засіданні було встановлено, що на початку 2016 року позивачка ОСОБА_1 , діючи з наміром продати магазин, який належить її власному ТОВ «Побєдіт» і розташований на АДРЕСА_1 , уклала попередній договір купівлі продажу цього нерухомого майна і будучи введеною відповідачкою ОСОБА_3 в оману щодо обставин, які мають істотне значення, а саме щодо строків передачі грошових коштів, 26.02.2016 року склала розписку про отримання від відповідачки ОСОБА_2 забезпечувального авансового платежу в сумі 248 00 грн. 00 коп., проте в дійсності грошових коштів не отримала.

На даний час договір купівлі - продажу не укладений, а відповідачка ОСОБА_2 звернулася до суду з метою стягнення із ОСОБА_1 вищевказаних грошових коштів.

Вказані обставини встановлені з пояснень представників, показів сторін та свідків, матеріалів справи, досліджених в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. ч. 1 та 3 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним.

Відповідно до ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі - продажу одна сторона (продавець) передає, або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Суд бере до уваги, що згідно вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень та вважає, що в судовому засіданні позивачкою та її представником було доведено, щоОСОБА_1 є власником ТОВ «Побєдіт», якому належить розташований на АДРЕСА_1 . В 2016 році мала намір його продати і з цією метою уклала попередній договір купівлі - продажу та діючи під впливом запевнень відповідачки ОСОБА_3 щодо згоди купити цей магазин та щодо невеликих строків передачі грошей за нього, 26.02.2016 року склала розписку про отримання від відповідачки ОСОБА_2 забезпечувального авансового платежу в сумі 248 00 грн. 00 коп., проте в дійсності грошових коштів не отримала.

Вказані обставини стверджуються показами самої ОСОБА_1 , допитаної як свідка, показами свідка ОСОБА_5 , з яких вбачається, що ОСОБА_1 висловлювала наміри продати магазин, розташований на АДРЕСА_1 за 1 000 000 грн., а ОСОБА_3 згоду на його купівлю, що в магазині по АДРЕСА_2 ОСОБА_1 під диктування ОСОБА_3 написала розписку і з їх розмови ОСОБА_5 зрозуміла, що ця розписка є безгрошовою і бачила, що передачі будь-яких коштів при її складенні та передачі не відбулося.

Крім того, зазначені обставини стверджуються показами свідка ОСОБА_7 , з яких вбачається, що в лютому 2016 року, після видачі розписки коштів у значному розмірі в господарстві позивачки не додалося.

Також зазначені обставини стверджуються матеріалами справи (а.с. 22, 202 - 206, 234-250т. 1, 1 - 18 т. 2), з яких вбачається, що рукописний текст розписки від 26.02.2016 року, виконаний ОСОБА_1 у звичних для виконавця умовах та без впливу на процес письма в момент виконання досліджуваного тексту якихось «збиваючих» факторів; що після видачі оспорюваної розписки між ТОВ «Побєдіт», власником якого є ОСОБА_1 протягом трьох років укладалися та діяли договори оренди магазину а відповідачками виплачувалася орендна плата, розмір якої становить значну суму.

Разом з тим, суд не може взяти до уваги доводи відповідачок та їх представника в тій частині, що позивачка не оспорює факту написання розписки, так як вказана обставина визнається сторонами і підтверджена свідками та матеріалами справи.

Також суд не може взяти до уваги доводи відповідачок та їх представника в тій частині, що позивачка не зверталась до поліції з заявою про вчинення щодо неї шахрайства, оскільки такі дії є правом а не обов`язком ОСОБА_1 .

Крім того, суд не може взяти до уваги доводи відповідачок та їх представника в тій частині, що позивачкою не надано доказів щодо безгрошовості розписки та її написання під впливом обману, оскільки саме ці докази і розглядаються та оцінюються в даній справі.

В той же час, суд не може взяти до уваги доводи відповідачок та їх представника в тій

частині, що передача коштів відбувалися в автомобілі ОСОБА_3 , припаркованому на АДРЕСА_3 , а написання розписки на сумці однієї з учасниць зустрічі, так як ці доводи спростовуються не тільки показами ОСОБА_1 та свідка ОСОБА_5 , а й текстом розписки (а.с. 22), з якого вбачається, що вона написана чітким, каліграфічним почерком та висновком судової почеркознавчої експертизи, в якому вказано, що рукописний текст розписки від 26.02.2016 року виконаний ОСОБА_1 у звичних для виконавця умовах та без впливу на процес письма в момент виконання досліджуваного тексту якихось «збиваючих» факторів (природних, штучних).

Також суд не може взяти до уваги доводи відповідачок та їх представника щодо передачі ОСОБА_11 248 000 грн., так вони на думку суду спростовуються матеріалами справи (а.с. 128-129, 136-138, 221-222 т. 1), з яких вбачається, що в період часу з 01.01.2012 року по 31.12.2016 року відповідачки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 отримували невеликі доходи, а загальна вартість житлового будинку та земельної ділянки, успадкованих відповідачкою ОСОБА_2 і проданих 29.05.2010 року становить 70 000 грн., що на думку суду викликає сумнів щодо можливості зібрати за рахунок вказаних доходів 248 000 грн.

Крім того, суд не може взяти до уваги доводи відповідачок та їх представника щодо передачі ОСОБА_1 грошей з метою збереження торгівельного місця, так з показів відповідачки ОСОБА_2 вбачається, що вона домовилась з власником магазину за 248 000 грн. вчинити покупку всього приміщення і передала ці кошти 26.02.2016 року, в той час як в тексті розписки іде мова про забезпечувальний авансовий платіж, а з матеріалів справи (а.с. 1-16т. 2), вбачається, що після видачі розписки між ТОВ «Побєдіт» та відповідачками кілька років продовжувались орендні відносини і за оренду магазину позивачці була сплачена значна сума коштів.

При цьому суд не може взяти до уваги покази свідка ОСОБА_8 щодо отримання позивачкою великої суми коштів за магазин, поскільки з цих показів вбачається що свідок не була очевидцем події, чула про неї зі слів іншої особи, а свідок ОСОБА_5 не підтвердила цю інформацію.

Тому, суд вважає, що в судовому засіданні позивачкою було доведено, що 26.02.2016 року під час укладення попереднього договору купівлі - продажу магазину шляхом надання письмової розписки про отримання коштів, вона була умисно введена в оману відповідачкою ОСОБА_12 та вважає необхідним визнати недійсним правочин - розписку про отримання авансу від 26.06.2016 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

В частині стягнення судових витрат суд вважає необхідним вимоги позивачки задовольнити в силу ст. 141 ЦПК України.

На підставі вище наведеного, керуючись ст.ст. 2-5, 76-80, 258-259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 202, 203. 215, 216, 230, 635, 655 ЦК України;

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним задовільнити.

Визнати недійсним правочин - розписку про отримання авансу від 26.06.2016 року, укладений між ОСОБА_2 , мешканкою АДРЕСА_5 та ОСОБА_1 , мешканкою АДРЕСА_6 .

Стягнути на користь ОСОБА_1 , мешканки АДРЕСА_6 з ОСОБА_2 , мешканки АДРЕСА_5 та ОСОБА_3 , мешканки АДРЕСА_7 судовий збір, сплачений при поданні позову в сумі 768 грн. 40 коп., по 384 грн. 20 коп. з кожної.

Повний текст рішення виготовлений 9 липня 2021 року.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: В. А. Стеценко