СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/23929/19

пр. № 2/759/643/21

07 липня 2021 року Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого- судді Петренко Н.О.

за участі секретаря судових засідань Заставнюк А.О.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Сердюк М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рембудсервіс ЛТД» (04112, м. Київ, вул.Степана Руданського, 3-а) про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, недорахованої заробітної плати та вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди та понесених збитків,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду вищезазначеним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рембудсервіс ЛТД» у якому просить стягнути з відповідача нараховану, але не виплачену заробітну плати в сумі 10000,00 грн., недонараховану заробітну плату в сумі 16502,50 грн., недонараховану вихідну допомогу в сумі 1933,81 грн., середній заробіток на час затримки розрахунку, який станом на 23.12.2019 р. становить 11007,86 грн., моральну шкоду у розмірі 15000,00 грн. та 4500 грн. витрат на юридичну допомогу.

В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що перебував у трудових відносинах з відповідачем. Відповідач провадить господарську діяльність з управління багатоквартирних будинків, виробництва і постачання теплової енергії. У ТОВ «Рембудсервіс ЛТД» позивач працював протягом 7 років на посаді головного інженера. 25.09.2019 року позивач був ознайомлений з наказом № 35 від 25.09.2019 року, яким передбачено скорочення посади головного інженера з 25.11.2019 року та наказом № 36 від 25.09.2019 року, яким передбачено, що головний інженер має працювати 2 години з оплатою згідно відпрацьованого-часу з 10 до 12 годин.

Як зазначає позивач, роботодавець порушив норми діючого трудового законодавства, оскільки позивач мав бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці до зміни умов праці. Таким чином позивачу було недонараховано заробітню плату та вихідну допомогу. Внаслідок затримки виплати зазначеної заробітної плати позивач також просить на підставі ст. 117 КЗпП стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Позивач також вказує, що йому було нараховано, але не виплачено заробітну плату у розмірі 10000,00 грн.

Ухвалою Святошинського районного суду від 08.01.2020 р. відкрито провадження у справі за вказаним позовом у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено дату судового засідання.

10.02.2020 р. представником відповідача було подано до суду відзив у якому останній повністю заперечує позовні вимоги, обгрунтовуючи зміну умов праці позивача змінами в організації виробництва та зазначаючи про завчасне попередження позивача про зміну умов праці. Зазначає, що твердження позивача про нарахування, але не виплату 10000,00 грн. безпідставне, оскільки вказані кошти були виплачені.

24.02.2020 р. позивачем до суду подано відповідь на відзив, у якій він повністю заперечує обставини наведені у відзиві, просить задовольнити позов в повному обсязі.

09.11.2020 р. представником відповідача було направлено заперечення проти стягнення збитків у вигляді витрат на юридичні послуги, яке обгрунтовано відсутністю доказів у позивача, що дані юридичні послуги надавалися саме адвокатом.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 , ОСОБА_1 . З 06.11.2012 р. по 25.11.2019 р. перебував у трудових відносинах з ТОВ «Рембудсервіс ЛТД» на посаді головного інженера (а.с. 18).

Відповідно до наказу №35 від 25.09.2019 р. у зв`язку зі створенням ОСББ «Волейків» посаду головного інженера скорочено з 25.11.2019 р. (а.с. 19).

Відповідно до наказу №36 від 25.09.2019 р. у зв`язку зі зменшенням обсягу робіт робочий час головного інженера скорочено до 2 годин на день (а.с. 20).

Вказаний наказ не містить дати з якої відбувається зменшення робочого часу, а відтак зменшення робочого часу відбулося з дати видачі наказу.

Відповідно до листа від ТОВ «Рембудсервіс ЛТД» за підписом працівників підприємства, у червні 2019 року було зібрано всіх працівників підприємства у т.ч. ОСОБА_1 , та повідомлено про планування зміни в організаціїї виробництва і праці (а.с. 101).

Відповідно до наказу №52-К від 25.11.2019 р. про припинення трудового договору ОСОБА_1 звільнено з посади головного інженера (а.с. 21).

Відповідно до ч.3 ст. 32 КЗпП, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Наказом №36 від 25.09.2019 р. робочий час позивача було скорочено з 25.09.2019 р., при цьому відповідач не надав жодних доказів того, що у відповідності до вимог ч.3 ст. 32 КЗпП ОСОБА_1 було попереджено про вказані зміни у робочому графіку за період не менший ніж за 2 місяці до настання таких змін. Сам позивач у своєму відзиві зазначає та підтверджує доказами те, що працівників про вказані зміни було попереджено у червні 2019 року, однак навіть у разі попередження ОСОБА_1 01 червня 2019 про зміну у графіку робочого часу ( про що суду достеменно не відомо) відповідачем було порушено 2 місячний термін. За таких умов переведення ОСОБА_1 на 2 годинний робочий день здійсненно у порешення вимог закону, а відтак виплата заробітної плати мала здійснюватись відповідно до законної кількості робочого часу ОСОБА_1 .

Відповідно до розрахункового листа ОСОБА_1 за вересень 2019 року, зокрема, за три останні робочі дні місяця було нараховано 500 грн. з розрахунку робочого часу по 2 години на день. В той же час, за розрахунок повного робочого дня нараховано мало бути 2000 грн., та за відрахуванням ПДФО та війського збору до сплати належало 1610,00 грн., замість фактично виплачених 402,50 грн. Таким чином роботодавцем було недонараховано до сплати ОСОБА_1 1610,00 - 402,50 = 1207,50 грн. (а.с. 76).

За жовтень 2020 року за посадового окладу 14000 грн. утримання складають 2520,00 грн. ПДФО і 210,00 грн. військового збору, до виплати належить 11270,00 грн. заробітної плати. Тоді як з нарахованої зарплати 3500 грн. виплачено 2817,50 грн., а утримання склали 630,00 грн. ПДФО і 52,50 грн. військового збору. Розмір недорахованої заробітної плати за жовтень становить 11270,00 - 2817,50 = 8452,50 грн. (а.с. 76).

За 17 робочих днів листопада має бути нараховано 11333,33 грн., а з урахуванням утримання 2040,00 грн. ПДФО і 170,00 грн. військового збору повинно бути виплачено 9123,33 грн. Натомість за цей місяць позивачу виплачено 2280,83 грн. (нараховано 2833,33 грн., з яких утримано 510,00 грн. ПДФО та 42,50 грн. військового збору). Сума недорахованої заробітної плати за листопад складає 9123,33 - 2280,83 = 6842,50 грн. (а.с. 77).

Таким чином ОСОБА_1 внаслідок незаконного переведення на 2 годинний робочий день в загальній сумі було недонараховано 16502,50 грн. заробітної плати.

Як зазначає позивач, та не заперечує відповідач, ОСОБА_1 при звільненні було нараховано вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку, що склало 9336,19 грн. Враховуючи той факт, що відповідачем було не правильно здійсненно нарахування заробітної плати позивачу, вихідна допомога повинна бути перерерахована виходячи з середньомісячного заробітку позивача у розмірі 14000,00 грн., що за вирахування ПДФО та військового збору складає 11270,00 грн.

Таким чином відповідачем було недонараховано 11270,00 - 9336,19 = 1933, 81 грн. вихідної допомоги.

Щодо вимоги позивача про стягнення 10000,00 грн. нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. Відповідачем надано відомість про зарахування коштів №330 (а.с. 75), якою на картковий рахунок позивача було здійсненно зарахування коштів у розмірі 10000,00 грн., а відтак зазначена позовна вимоги задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Враховуючи той факт, що з вини відповідача позивачеві не було вчасно виплачено заробітну плату, позовна вимога про виплату середньомісячного заробітку працівника за час затримки заробітної плати підлягає задоволенню, а невиплачена заробітня плата розраховується наступним чином.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - « наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставіст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 08 лютого 1995 р.№ 100 (з наступними змінами і доповненнями), середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто передують дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до п. 8 розд. IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 08 лютого 1995 р.№ 100 (з наступними змінами і доповненнями), нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. При обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації.

Враховуючи вищевикладене, середньоденна заробітна плата становить 651,16 гривень з розрахунку: 28000,00 грн. / 43 дні = 651,16 грн., де 28000,00 це сума заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні, що передували звільненню, 43 дні сума відпрацьованих робочих днів за 2 місяці. За період з 25.11.2019 року по 23.12.2019 року (день подання позову), кількість робочих днів становить 21. Таким чином за період затримки розрахунку підприємство повинно сплатити: 651,16 * 21 = 13674,36 - 2461,38 (ПДФО) - 205,12 ( військовий збір) = 11007,86 грн. Вказана сума підлягає до стягнення з відповідача.

Відповідно до ч.1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч.3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Позивач просить стягнути 15000,00 грн. моральної шкоди. Хоча суд і визнає факт порушення прав позивача, що призвело до його моральних страждань, однак не може погодитись із вказаною сумою, оскільки вона за розміром становить близько половини суми задоволених вимог по стягненню матеріальної шкоди. Така співрозмірність моральних страждань та завданих матеріальних збитків не вбачається розумною. Окрім того суд наголошує на тому, що хоча відповідачем і було порушено порядок повідомлення позивача про зміну істотних умов праці, однак позивач все ж таки був повідомлений напередодні зміни умов праці та пропрацював на підприємстві ще 2 місяці не виявляючи бажання розірвати трудовий договір. Така позиція позивача вказує на низький рівень його моральних страждань, оскільки наявна пролонгована у часі поведінка, яка характерезується бездіяльністю позивача у відповідь на незаконну зміну умов праці. За таких обставин достатньою та прийнятною компенсацією моральних страждань позивача суд вважає суму у розмірі 500,00 грн.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу з відповідача. Судом досліджений договір № т-015 укладений між відповідачем та ТОВ «Центр юридичної допомоги бізнесу та населенню» (а.с. 28).

Так, ВСУ у свої постанові №301/1894/17 від 17.10.2018 р. зазначив, що при стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом.

До справи позивачем не було долучено ні ордера, ні копії посвідчення адвоката, який мав би надавати допомогу, вказаний договір укладений із ТОВ, що є юридичною особою, яка не уповноважена представляти інтереси позивача у суді. А за таких умов у задоволенні вимоги про стягнення 4500,00 витрат на юридичну допомогу слід відмовити.

Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст.32,116,117 КЗпП України, Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету міністрів України від 08 лютого 1995 р.№ 100 (з наступними змінами і доповненнями), ст. ст. 10, 11,76-84, 141, 258, 259, 265, 268, 273,274-279 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Рембудсервіс ЛТД» ( 04112, м. Київ, вул. Степана Руданського, 3-а) про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, недорахованої заробітної плати вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримання розрахунку при звільнені, відшкодування моральної шкоди та понесених збитків, задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Рембудсервіс ЛТД» ( 04112, м. Київ, вул. Степана Руданського, 3-а), на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) недонараховану заробітну плату у розмірі 16502,50 грн. ( шістнадцять тисяч п`ятсот дві гривні п`ятдесят копійок).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Рембудсервіс ЛТД» ( 04112, м. Київ, вул. Степана Руданського, 3-а), на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) недонараховану вихідну допомогу у розмірі 1933,81 грн. ( тисяча дев`ятсот тритдцять три гривні вісімдесят одна копійка).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Рембудсервіс ЛТД» ( 04112, м. Київ, вул. Степана Руданського, 3-а), на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) відшкодування середньомісячного заробітку працівника за час затримки заробітньої плати у розмірі 11007,86 грн. ( одинадцять тисяч сім гривень вісімдесят шість копійок).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Рембудсервіс ЛТД» ( 04112, м. Київ, вул. Степана Руданського, 3-а), на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 500,00 грн. ( п`ятсот гривень).

В задоволенні інших вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.О. Петренко