КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2970/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

суддя-доповідач Слюсар Т.А.

суддів: Білич І.М., Мостової Г.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 10 січня 2020 року у складі судді Матійчук Г.О.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-Ресурси» про відшкодування шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-Ресурси» (далі- ДП МВС України «Інформ-Ресурси»), в якому просила стягнути з державного підприємства 31 980 грн. майнової шкоди.

Позов обґрунтовано тим, що 18.07.2017 року інспектором Управління патрульної поліції м. Києва Ханачевською А.І. було складено Акт огляду та тимчасового затримання належного позивачці транспортного засобу Мазда 6, д.н.з. НОМЕР_1 , та доставлено (евакуйовано) його для зберігання на спеціальний майданчик за адресою: м. Київ, вул. Г. Хоткевича, 20-Б, що підпорядкований відповідачу.

19.07.2017 року була прийнята постанова у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 29.05.2018 року по справі № 755/16379/17 було встановлено, що за даними Акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу при огляді його зовнішнього вигляду виявлено пошкодження ЛФП, вм`ятини по всьому кузову, тріщини на лобовому склі, потерті ковпаки.

Водночас, під час отримання транспортного засобу було виявлені інші пошкодження, про що було зазначено в розписці про отримання тимчасово затриманого транспортного засобу, а саме:

-поламані замки дверей транспортного засобу;

-пошкоджена автоматична коробка передач;

-підйомники скла дверей.

На підставі цього, за заявою позивачки від 19.07.2017 року Дніпровським управлінням поліції ГУНП в м. Києві внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0010199.

З метою відновлення автомобіля, ОСОБА_1 звернулася до ФОП ОСОБА_2 й відповідно до Акту виконаних робіт № 10-6 від 14.08.2017 року на проведення ремонту транспортного засобу позивачем було сплачено 31 980 грн.

10.10.2018 року позивачка звернулась до відповідача з претензією про відшкодування майнової шкоди, завданої під час перебування транспортного засобу на спеціальному майданчику, та надала копії: Акту виконаних робіт № ТО-6 від 14 серпня 2017 року, витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № , свідоцтва платника єдиного податку Серія Б № 154340. Втім вмотивованої відповіді на своє звернення не отримала, в зв`язку з чим звернулась до суду із даним позовом.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 10 січня 2020 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що районний суд ухвалив помилкове та необґрунтоване рішення, оскільки невірно оцінив надані позивачкою докази, які підтверджують порушення відповідачем умови тимчасового зберігання транспортного засобу, що призвело до його пошкодження.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надійшло.

За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.1 статті 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За твердженнями позивача, в результаті дій відповідача, які виразились у порушенні умов тимчасового зберігання транспортних засобів, належне їй майно зазнало пошкоджень, і крім того були втрачені її особисті речі.

Розмір нанесеної шкоди позивач оцінює в 31 980 грн. із посиланням на Акт №ТО-6 від 14.08.2017 року (а.с. 6).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з підстав його недоведеності.

Колегія погоджується з таким висновком суду, враховуючи таке.

За змістом ст.ст.936 ч.1, 946 ЦК України, зберігач зобов`язується зберігати річ, яка передана їй і повернути її у схоронності, а поклажодавець повинен здійснити оплату за зберігання.

Відповідно до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, згідно з частиною другої цієї статті є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За загальними положеннями, передбаченими ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Між сторонами виникли правовідносини зі зберігання транспортного засобу, які регулюються ЦК України, Порядком тимчасового затримання та зберігання транспортних засобів на спеціальних майданчиках і стоянках, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1102 від 17.12.2008 року, з змінами від 14 листопада 2018р. № 989 (далі-Порядок).

Так, відповідно до п.п.2,12 Порядку, тимчасове затримання транспортного засобу уповноваженою особою Державтоінспекції проводиться, зокрема у разі, коли неможливо усунути причину затримання на місці виявлення адміністративного правопорушення і передбачає примусове припинення використання такого транспортного засобу шляхом його доставки на спеціальний майданчик чи стоянку, якщо транспортний засіб створює значні перешкоди дорожньому руху. Повернення тимчасово затриманого транспортного засобу, який зберігається на спеціальному майданчику чи стоянці здійснюється за умови оплати витрат, пов`язаних із транспортуванням та зберіганням транспортного засобу.

Згідно з пунктом 15 Порядку, спори, пов`язані із шкодою, що заподіяна тимчасово затриманому транспортному засобу і майну, яке перебуває в ньому, під час транспортування або зберігання на спеціальному майданчику чи стоянці, розв`язуються в установленому законодавством порядку.

На спірні правовідносини, крім вказаної спеціальної норми, поширюються загальні правила зберігання переданої речі - транспортного засобу, згідно з якими за це несе відповідальність зберігач, тобто організація, на територію якої поміщено транспортний засіб.

За аналогією на ці правовідносини поширюються також і вимоги постанови від 22 січня 1996 р. N 115 «Про затвердження Правил зберігання транспортних засобів на авто- стоянках» у пункті 27 якої унормовано, що автостоянки гарантують схоронність транспортних засобів, прийнятих на зберігання згідно з цими Правилами, а у разі їх зникнення, розукомплектування чи пошкодження під час зберігання несуть відповідальність у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до позову, під час отримання тимчасово затриманого транспортного засобу позивачем було виявлено інші пошкодження, а саме: поламані замки дверей транспортного засобу; пошкоджена автоматична коробка передач; підйомники скла дверей. Матеріальну шкоду позивач визначила у сумі 31 980 грн. грн., що становлять витрати на відновлення стану автомобіля, які позивач підтверджує Актом виконаних робіт (наданих послуг) №ТО-6 від 14.08.2017 року (а.с.6).

Між тим, позивач має довести факт заподіяння матеріальної шкоди відповідачем та її розмір.

З урахуванням принципу змагальності, колегія суддів вважає, що Акт №ТО-6 від 14.08.2017 року, не може бути належним підтвердженням збитку, який позивачка понесла внаслідок неналежного зберігання її транспортного засобу на спеціальному майданчику відповідачем.

При цьому, апеляційний суд враховує й наступне.

Як убачається з матеріалів справи, постановою № 489305 від 19.07.2017 року, винесеною лейтенантом поліції Хайначевською А.І. Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції Гладкову І.А. притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Згідно із цією постановою, 18.07.2017 року о 22.40 годин за адресою: м. Київ, вул. Микільсько-Слобідська, 2-б, автомобіль Мазда 6, д.н.з. НОМЕР_1 перебував на другій смузі руху, в зв`язку з чим був евакуйований.

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 29.05.2018 року у справі № 755/16379/17 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції міста Києва Департаменту патрульної поліції про визнання дій протиправними, скасування постанови, позов задоволено, постанову серії ПС №489305 від 19.07.2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП скасовано, провадження у справі закрито (а.с.11-15).

Відповідно до змісту указаної постанови суду, підставою до скасування постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності й закриття справи, слугували пояснення позивача в судовому засіданні про те, що 18 липня 2017 року вона здійснила стоянку належного їй на праві власності транспортного засобу автомобіля Мазда, 6 реєстраційний номер НОМЕР_1 та припаркувала у відведеному для цього місці біля будинку свого місця проживання : АДРЕСА_1 . Однак наступного ранку виявила відсутність автомобіля, після чого звернулася до правоохоронних органів з відповідною заявою та з`ясувала, що автомобіль було евакуйовано 18.07.2017року на штрафний майданчик у зв`язку з порушенням правил дорожнього руху, а саме: стоянка автомобіля у забороненому місці.

По приїзду на штрафний майданчик за адресою: м. Київ, вул. Г. Хоткевича, 20б, позивач виявила пошкодження замка дверей водія та коробки передач автомобіля та відсутність деяких особистих речей, що знаходилися у ньому. За наслідками виявленого дійшла висновку про спробу незаконного заволодіння належним їй на праві власності транспортним засобом під час якої автомобіль було переміщено на другу смугу руху дороги. Указані пояснення були підтверджені поясненнями свідка ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 29.05.2018 року у справі № 755/16379/17, не підлягають доказуванню по іншій справі.

З огляду на викладене, а також конкретні обставини страви та наявні у матеріалах докази, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав до задоволення позову.

Позивач не довела, що пошкодження транспортного засобу відбулося з вини державного підприємства, не надала суду належних, безспірних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження заявлених позовних вимог.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивачки з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 10 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач:

Судді: