Справа № 130/1785/19
Провадження № 22-ц/801/1412/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Грушковська Л. Ю.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2021 рокуСправа № 130/1785/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О. В.,

суддів : Берегового О. Ю., Якименко М. М.,

за участю секретаря Француза М. Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Жмеринської міської ради Вінницької області, Леляцької сільської ради Жмеринського району Вінницької області про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та зобов`язання вчинити дії,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 14 квітня 2021 року в м. Жмеринка суддею цього суду Сенько Л. Ю., дата складання його повного тексту не відома,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 у 2019 році звернулась до суду з позовом до Жмеринської міської ради Вінницької області, Леляцької сільської ради Жмеринського району Вінницької області про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та зобов`язання вчинити дії, мотивуючи його тим, що вона є власником земельної ділянки з кадастровим номером :01:003:0066, загальною площею 0,0473 га, яка розташована в с. Мала Жмеринка Жмеринського району Вінницької області. Власниками сусідніх земельних ділянок через земельну ділянку з кадастровим номером :01:003:0082, загальною площею 0,0178 га, що належить Леляцькій сільській раді Жмеринського району Вінницької області, правонаступником якої у спірних правовідносинах є Жмеринська міська рада Вінницької області, здійснюються їй перешкоди в користуванні власністю у зв`язку з залиттям ґрунту фекальними масами (а. с. 1-4, 72-73, т. 1).

Пославшись на те, що дії по перешкоджанню в користуванні земельною ділянкою вчинені на земельній ділянці, що належить Леляцькій сільській раді, правонаступником якої в спірних правовідносинах є Жмеринська міська рада Вінницької області, а невжиття заходів реагування суб`єктами владних повноважень щодо дотримання вимог санітарних норм на земельній ділянці, в тому числі, яка перебуває у комунальній власності та невжиття відповідних заходів реагування є неприпустимим і таким, що порушує цивільні права позивача, як власника суміжної земельної ділянки, ОСОБА_1 просила суд усунути перешкоди в користуванні нею належною їй земельною ділянкою з кадастровим номером :01:003:0066, шляхом очищення земельної ділянки з кадастровим номером №:01:003:0082, яка знаходиться в комунальній власності відповідачів, від залишків фекалій.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 14 квітня 2021 року у задоволені позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, позивач, пославшись на порушення судом першої інстанції вимог ст. 263 ЦПК України щодо законності і обґрунтованості судового рішення, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

10 червня 2021 року на адресу Вінницького апеляційного суду засобами поштового зв`язку надійшов відзив Жмеринської міської ради Вінницької області на апеляційну скаргу, підписаний представником Я. Коноваловою, який апеляційний суд долучає до матеріалів справи, проте розглядає апеляційну скаргу без його врахування з огляду на таке.

До вказаного відзиву долучено довіреність Жмеринської міської ради Вінницької області про уповноваження головного спеціаліста, юристконсульта юридичного відділу виконавчого комітету Жмеринської міської ради Коновалової Я. О. представляти інтереси цієї міської ради, зокрема в судах цивільного судочинства з правами наданими позивачу, відповідачу, заінтересованій особі та третій особі.

Частинами 3, 4 ст. 58 ЦПК України встановлено, що юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.

Отже, процесуальний кодекс розмежовує такі юридичні категорії, як «представництво» і «самопредставництво».

Згідно з п. п. 11 п. 16-1 розділу XV Перехідні положення Конституції України представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1, та статті 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року. Представництво органів державної влади та органів місцевого самоврядування в судах виключно прокурорами або адвокатами здійснюється з 1 січня 2020 року. Представництво в суді у провадженнях, розпочатих до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», здійснюється за правилами, які діяли до набрання ним чинності, - до ухвалення у відповідних справах остаточних судових рішень, які не підлягають оскарженню.

Змінами, внесеними до ЦПК України Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення можливостей самопредставництва в суді органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, інших юридичних осіб незалежно від порядку їх створення» від 18 грудня 2019 року № 390-IX, які набули чинності 29 грудня 2019 року, розширено випадки самопредставництва юридичної особи.

Водночас, самопредставництво юридичної особи - це право одноосібного виконавчого органу (керівника) чи голови (уповноваженого члена) колегіального виконавчого органу безпосередньо діяти від імені такої особи без довіреності, представляючи її інтереси в силу закону, статуту, положення.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що сама лише довіреність, яка долучена до відзиву на апеляційну скаргу, не може підтверджувати повноваження ОСОБА_2 представляти інтереси Жмеринської міської ради Вінницької області в судах України.

Апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін з огляду на таке.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За приписами ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до положень ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Земельні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються Конституцією України, Земельним Кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно з ч. 4 ст. 41 Конституції України право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

За приписами ч. ч. 1, 2, 7 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з п. «г» ч. 1 ст. 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Відповідно до ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

За приписами ч. ч. 2, 3 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема шляхом застосування інших, передбачених законом, способів.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є власником трьох земельних ділянок: площею 0,0473 га, кадастровий номер :01:003:0066 та площею 0,1145 га, кадастровий номер :01:003:0067 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); площею 0,27 га, кадастровий номер :01:003:0076, для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а. с. 5, 7, 8, т. 1).

Відповідно до рішення 23 сесії Леляцької сільської ради Жмеринського району 7 скликання від 04 липня 2019 року ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки на яку поширюється право сервітуту за рахунок земель комунальної власності, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,0200 га, для проходу (а. с. 31, т. 1).

З акту, підписаного Головою Леляцької сільської ради Смущаком О.П., секретарем сільської ради Савчуком Г.А., спеціалістом-землевпорядником ОСОБА_3 та спеціалістом-юрисконсультом ОСОБА_4 , встановлено, що 09 вересня 2019 року проведено комісійне обстеження земельних ділянок в АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 , в ході якого встановлено, що від дерева, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 до металевого стержня, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 протягнуто металевий канат орієнтовною довжиною 10 метрів, під яким на даній довжині залито фекаліями, що створює перешкоди ОСОБА_1 проходу до власних земельних ділянок (а. с. 18, справа № 130/1786/19).

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 05 листопада 2019 року у справі № 120/3198/19-а визнано протиправною бездіяльність Леляцької сільської ради Жмеринського району Вінницької області, яка полягає у невжитті заходів реагування щодо дотримання вимог санітарних норм на земельній ділянці з кадастровим номером № :01:003:0082 та її межах; зобов`язано Леляцьку сільську раду Жмеринського району Вінницької області вжити заходів реагування щодо земельної ділянки з кадастровим номером №:01:003:0082 та її меж в порядку, передбаченому п.п.1 та п.п.12 п.б ч. 1 ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування» (а.с.128 130, т. 1).

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 17 грудня 2019 року у справі №120/3351/19-а визнано протиправною бездіяльність Леляцької сільської ради Жмеринського району Вінницької області щодо невжиття заходів по дотриманню вимог санітарних норм на земельній ділянці з кадастровим номером №:01:003:0082 та її межах; зобов`язано Леляцьку сільську раду Жмеринського району Вінницької області вжити заходів реагування щодо земельної ділянки з кадастровим номером №:01:003:0082 та її меж в порядку, передбаченому п.п.1 та п.п.12 п.б ч.1 ст.33 Закону України «Про місцеве самоврядування» (а. с. 131 134, т. 1).

Рішення 54 сесії Леляцької сільської ради Жмеринського району Вінницької області 7 скликання від 22 листопада 2019 року № 916 на території Жмеринської міської об`єднаної територіальної громади утворено Леляцький старостинський округ з центром в с. Леляки, до складу якого ввійшли території АДРЕСА_2 (а.с.83, т. 1).

Розпорядженням секретаря Жмеринської міської ради від 09 січня 2020 року №2-р створено тимчасову комісію по розгляду звернень ОСОБА_1 (а. с. 63, т. 2).

Постановою головного державного виконавця Жмеринського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Хмельницький) Криштопою А.О. від 13 січня 2020 року відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №120/3198/19-а (а. с. 70, т. 2).

14 січня 2020 року тимчасова комісія Жмеринської міської ради здійснила виїзд на місце за адресою: АДРЕСА_1 , де було встановлено, що на межі земельних ділянок, станом на 14 січня 2020 року фекалій виявлено не було, що вбачається з протоколу виїзду тимчасової комісії з розгляду звернень ОСОБА_1 (а. с. 65-66, т. 2).

Листом № 02-5/10-295 від 28 січня 2020 року та листом № Р-1592/2 від 20 січня 2020 року головного державного виконавця Жмеринського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Хмельницький) Криштопу А.О. та ОСОБА_1 повідомлено про результати виїзду вказаної тимчасової комісії (а. с. 67-68, 76-77, т. 2)

З урахуванням наведеного та встановлених у справі обставин, зокрема ненадання позивачем належних та допустимих доказів наявності перешкод в користуванні належною їй земельною ділянкою, що спричинені находженням на сусідній земельній ділянці фекалій, здійснення відповідачами заходів реагування в порядку, передбаченому законом, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позовних вимог до Леляцької сільської ради Жмеринського району Вінницької області та Жмеринської міської ради Вінницької області щодо усунення ними перешкод ОСОБА_1 в користуванні земельною ділянкою з кадастровим номером :01:003:0066, шляхом очищення земельної ділянки з кадастровим номером №:01:003:0082, від залишків фекалій.

За таких обставин, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, які фактично зводяться до посилань про доведеність пред`явлених позовних вимог та незаконність відмови у позові з підстав його недоведеності, оскільки суд першої інстанції розглянув дану справу дотримавшись принципу диспозитивності цивільного судочинства, який передбачено ст. 13 ЦПК України, та вирішив спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі наявних доказів.

Отже, доводи апеляційної скарги не містять посилань на такі порушення, що призвели до неправильного вирішення страви, тому, з огляду на положення ст. 376 ЦПК України, не можуть бути підставою для скасування рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 14 квітня 2021 року без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складання повного тексту постанови.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді : О. Ю. Береговий

М. М. Якименко

Повний текст постанови виготовлено 13 липня 2021 року.