ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 641/5018/20
провадження № 2/753/1566/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" червня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Мицик Ю.С.

при секретарях

представника позивача Cмирнової Е.Г.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та визнання права власності на нерухоме майно набуте під час перебування у шлюбі, -

встановив:

ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 (далі - відповідач), за вимогами якого просив розірвати шлюб між сторонами, зареєстрований 29.08.2014 Червонозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 502. Послався на те, що спільне життя між ним та дружиною не склалося через різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння в подружньому житті. Вказав, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Також просив визнати за позивачем право особистої приватної власності на нерухоме майно, набуте під час перебування у шлюбі, зокрема: на квартиру АДРЕСА_1 , на квартиру АДРЕСА_2 , на квартиру АДРЕСА_3 , на квартиру АДРЕСА_4 . Зазначені позовні вимоги обгрунтовано тим, що вказане майно було набуто позивачем під час зареєстрованого шлюбу на отримані позивачем за борговою розпискою від 31.05.2014 від його батька ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 5 000 000,00 грн, передані йому за цільовим призначенням: на придбання чотирьох квартир протягом 5 (п`яти) років з обов`язком повернення отриманих коштів протягом 10 (десяти років) з моменту купівлі четвертої квартири, у зв`язку з чим не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя і не підлягає поділу на підставі ст.ст. 70, 71 СК України.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 06.07.2020 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та визнання права власності на нерухоме майно набуте під час перебування у шлюбі передано за підсудністю на розгляд до Дарницького районного суду м. Києва.

Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Цимбал І.К. від 30.09.2020 призначено справу в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання.

24.11.2020 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому вона позов визнала в повному обсязі. Вказала, що дійсно спільне життя між сторонами не склалося через різні погляди на життя, а тому проти розірвання шлюбу не заперечувала. Крім того зазначила, що не має заперечень в частині визнання права особистої власності на нерухоме майно набуте під час перебування у шлюбі, зокрема: на квартиру АДРЕСА_1 , на квартиру АДРЕСА_2 , на квартиру АДРЕСА_3 , на квартиру АДРЕСА_4 . за ОСОБА_2 , оскільки їй відомо, що воно придбавалося за кошти, які отримані позивачем в позику до укладення шлюбу.

Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва Мицик Ю.С. від 04.12.2020 цивільну справу прийнято суддею до свого провадження та позовну заяву залишено без руху, позивачу встановлено строк для усунення недоліків.

На виконання вимог ухвали суду від 04.12.2020, до суду подано заяву від 18.01.2021 про усунення недоліків.

06.04.2021 на адресу суду від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутністю та зазначено, що заявлені позовні вимоги вона визнає в повному обсязі, на задоволенні позову наполягає, оскільки примирення між сторонами не можливо, позивач на цей час створив нову сім`ю, сторони не мають жодних намірів поновлювати шлюбні відносини. Відповідач з дитиною проживає окремо від відповідача, дитина після розірвання шлюбу за добровільною домовленістю сторін буде проживати разом з відповідачем, питання щодо утримання малолітньої дитини, умов участі позивача в її вихованні сторонами вирішені в добровільному порядку, з приводу чого позивачем наданий відповідний нотаріально посвідчений договір на сплату аліментів на утримання дитини, здійснення батьківських прав та виконання батьківських обов`язків. Щодо заявлених позовних вимог про визнання права власності за позивачем на перелічене в позові нерухоме майно, набуте позивачем під час перебування у шлюбі на гроші, які передані позивачу його батьком ОСОБА_4 за цільовим призначенням, відповідач також вимоги визнала повністю та просить їх задовольнити.

У судовому засіданні 05.04.2021 представник позивача, у зв`язку із визнанням відповідачем позову до початку судового розгляду заявлено клопотання про ухвалення рішення про задоволення позову повністю в підготовчому засіданні. Просила понесені судові витрати покласти на позивача, та повернути позивачу з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову до суду у цивільній справі.

В судове засідання, призначене на 22.06.2021 позивач не з`явився. Від представника позивача ОСОБА_5 надійшла заява, про розгляд справи за відсутності сторони позивача.

У підготовчому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 позов визнала повністю з наведених відповідачем підстав.

Суд, заслухавши доводи представників сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Суд встановив, що 29.08.2014 між сторонами укладений шлюб, зареєстрований Червонозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 502.

Від даного шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з відповідачем.

Між сторонами 14.05.2020 укладено договір на сплату аліментів на утримання дитини, здійснення батьківських прав та виконання батьківських обов`язків, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Сергієнко Н.В. та зареєстрований в реєстрі за №1504.

За правилами ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

За змістом п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Аналізуючи докази в їх сукупності, доводи відповідача, викладені в її письмовому клопотанні, пояснення представників сторін, суд вважає, що сім`я існує формально, відповідач визнала позов про розірвання шлюбу, в зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу підлягають задоволенню, оскільки збереження шлюбу буде суперечити інтересам обох сторін.

Судом також встановлено, що позивач під час перебування у шлюбі набув право власності на підставі договорів купівлі-продажу, посвідчених:

18.08.2015 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Борисенко В.С., зареєстрованому в реєстрі за №751, на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , про що відповідні відомості внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (номер запису про право власності: 10838601),

02.03.2016 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Борисенко В.С., зареєстрованих в реєстрі за №80 та №81 відповідно, на квартири, які розташована за адресою: АДРЕСА_6 , про що відповідні відомості внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (номер запису про право власності: 19224588), та на квартиру АДРЕСА_7 , про що відповідні відомості внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (номер запису про право власності: 19224869),

та 20.04.2018 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності внесено запис про право власності №25868342, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер: 40791811), відповідно до якого позивач набув право власності на квартиру, що розташована за адресою : АДРЕСА_4 .

Відповідно до копії розписки від 31.05.2014 позивач отримав у борг від ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 5 000 000,00 грн. з цільовим призначенням: на придбання чотирьох квартир протягом п`яти років, з обов`язком повернення отриманих коштів протягом десяти років з моменту купівлі четвертої квартири. Позивачем у період шлюбних відносин були придбані за договорами купівлі-продажу перелічені вище чотири квартири, остання квартира придбана 20.04.2018 та з цього моменту почався перебіг десятирічного строку для повернення грошових коштів, отриманих від ОСОБА_4 за укладеним між позивачем та ОСОБА_4 договором позики від 31.05.2014р.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (ч. 1 ст. 14 ЦК України).

Відповідно до частин 1 та 3 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною першою ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1046 ЦК України).

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України).

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).

Позивач обгрунтовуючи вимоги позову посилався на те, що джерелом походження коштів, які перейшли у його приватну власність та за які було придбано у шлюбі спірні чотири квартири, є майно, отримане на умовах договору позики, укладеному між позивачем та ОСОБА_4 не в інтересах сім`ї позивача, та який не створив обов`язки для другого з подружжя, оскільки одержане за договором майно не було використане в інтересах сім`ї

Відповідачем вказана обставина визнається.

Вимогами ч. 3 ст. 200 ЦК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Правовими підставами для задоволення позову є відповідні положення сімейного законодавства.

Так, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але кошти, які належали їй, йому особисто.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю.

Згідно з ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Частина перша ст. 21 СК України визначає шлюбом сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності (ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України).

Згідно приписів ст. 71 Сімейного кодексу України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі, а неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України).

Системний аналіз чинного законодавства визначає, що у випадку придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя.

Зважаючи на те, що відповідач безумовно визнала позов і таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, наявні підстави для задоволення позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Вимогами пункту 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України визначено, що під час ухвалення рішення суд вирішує серед інших питань, питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Позивач відмовився від розподілу судових витрат між сторонами у справі, а відтак розподіл судових витрат не здійснюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Одночасно, в силу ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у розмірі 10 552 грн, 050 відсотків якого слід повернути позивачу з державного бюджету.

На підставі викладеного, керуючись статтями 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 200, 259, 263-265, 268, 279, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 29.08.2014 Червонозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 502, між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - розірвати.

Визнати особистою приватною власністю ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , номер запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 10838601, квартиру АДРЕСА_2 , номер запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 19224588, квартиру АДРЕСА_3 , номер запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 19224869, квартиру АДРЕСА_4 , номер запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 25868342.

Повернути ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , з Державного бюджету України 50 (п`ятдесят) відсотків судового збору, що складає 5276 грн., сплаченого при поданні позову до суду у цивільній справі № 641/5018/20 за квитанцією № 0.0..1 від 18.05.2020, квитанцією № 25 від 12.01.2021 банк отримувача Казначейство України (ел. адм. подат.); код банку 899998.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Харків, громадянин України, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_9 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка м. Харків, громадянка України, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_10 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Суддя: Ю.С. Мицик