Справа № 344/1964/18
Провадження № 22-ц/4808/793/21
Головуючий у 1 інстанції Антоняк Т. М.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Девляшевського В.А.,

суддів: Бойчука І.В., Фединяка В.Д.,

секретаря Пацаган В.В.,

з участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Державної Казначейської служби України, Головного Управління національної поліції України в Івано-Франківській області про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої незаконним рішеннями і діями органів досудового слідства, за апеляційною скаргою представника Державної казначейської служби України на рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене головуючим суддею Антоняком Т.М. 10 березня 2021 року, повний текст якого складено 22 березня 2021 року,

в с т а н о в и в:

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Державної Казначейської служби України, Головного Управління національної поліції України в Івано-Франківській області про відшкодування майнової і моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що постановою слідчого СВ Івано-Франківського ВП ГУНП у Івано-Франківській області Реміцького Н.В. від 30.09.2017 закрито кримінальне провадження №0001433 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України, у зв`язку з відсутністю складу злочину. Позивач зазначив, що на початку квітня 2016 року він звернувся із письмовою заявою в Івано-Франківський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про вчинення 03.04.2016 крадіжки його мобільного телефону марки «Microsoft Lumia 640 ХL». Позивач самостійно встановив, що його телефон знаходиться в ПТ «Ломбард Заставно-Кредитний Дім» ТОВ Трейд Світ Груп, про що повідомив слідчого. На думку ОСОБА_1 , в порушення вимог ст.9 КПК України, через недбале ставлення до виконання своїх службових обов`язків слідчий передбачених кримінально-процесуальним законом заходів не вжив, телефон у ломбарді не вилучив. У зв`язку з закінченням термінів зберігання телефон був направлений на реалізацію в м Київ, а тому 28.07.2016 позивач за ціною 3188 грн викупив у ломбарді вказаний мобільний телефон. Таким чином, позивач вважає, що через бездіяльність працівників поліції йому заподіяна матеріальна шкода в сумі 3444 грн 66 коп., що включає вартість викупу телефону за 3188 грн та вартість квитків до Києва і у зворотному напрямку в сумі 256,66 грн, а також моральна шкода, яку він оцінює в 5000 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 10 березня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, через Державну Казначейську службу України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 2 500 грн. У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник Державної казначейської служби України подав апеляційну скаргу, оскільки вважає його ухваленим з порушенням норма матеріального та процесуального права. Апелянт зазначає, що Казначейство ніяких прав та законних інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з позивачем та жодної шкоди ОСОБА_1 не завдавало, а тому не повинно нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу внаслідок незаконних дій інших державних органів. Відповідач вказав, що Велика Палата Верховного Суду у справі №910/23967/16 вказала, що необхідності зазначення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, процесуальний закон не встановлює. А тому, на думку апелянта, стягнення коштів з Казначейства не відповідає встановленому законом способу захисту порушеного права. Апелянт вважає, що позивач не надав належних та допустимих доказів незаконності дій відповідача. Крім того, відсутні відомості у чому полягає моральна шкода, з яких міркувань виходив ОСОБА_1 , визначаючи її розмір, оскільки сам факт закриття справи у зв`язку з відсутністю складу злочину не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральну шкоду. Просить оскаржене рішення скасувати, ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

У надісланому на адресу апеляційного суду відзиві представник ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги заперечив та вказав, що місцевим судом вирішено стягнути кошти не безпосередньо з Казначейства, а з Державного бюджету України. Також зазначив, що з матеріалів кримінального провадження вбачається, що станом на 18.05.2016 поліції були відомі особи, які заставляли викрадений телефон в ломбард. Однак, вказані особи не були допитані в ході досудового розслідування, а тому прослідковується причинно-наслідковий зв`язок між діями поліції і заподіяною позивачу шкодою. Представник ОСОБА_1 вважає, що обставини справи свідчать про те, що позивач зазнав моральних страждань внаслідок надмірної тривалості кримінального провадження та був змушений протягом проведення досудового розслідування докладати додаткових зусиль задля відновлення свого порушеного права. Вважає оскаржене рішення законним, а тому просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Представник Головного управління НП в Івано-Франківській області також подав відзив, в якому вказав, що апеляційну скаргу Державної казначейської служби України підтримує, оскаржене рішення вважає ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Відповідач з посиланням на ст.1 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» зазначив, що посилання позивача не підпадає до жодної із перелічених вимог вказаного Закону, які б давали право на відшкодування йому шкоди. Крім того, місцевим судом не враховано доводи представника ГУНП в Івано-Франківській області про те, що позивач не оскаржував постанову слідчого про закриття кримінального провадження, а отже, був згідний з даною постановою. На думку відповідача, позивачем не наведено правових підстав та не надано ніяких доказів, які б підтверджували сам факт заподіяння ОСОБА_1 моральних чи фізичних страждань та доказів необхідності додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків. Тому позовні вимоги є безпідставними. Просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення Івано-Франківського міського суду від 10 березня 2021 року скасувати і відмовити в задоволенні позову за безпідставністю.

Представники відповідачів - держави Україна в особі Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції та Державної казначейської служби України в засідання апеляційного суду не з`явилися з невідомих причин, хоча про час та місце судового розгляду були повідомлені у встановленому законом порядку завчасно. Заяви про відкладення розгляду справи від відповідачів апеляційному суду не поступало. Отже, є правові підстави для розгляду справи у їх відсутності.

Представник ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги заперечив. Вважаючи рішення в даній справі законним і обґрунтованим, просив його залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Зазначеним вимогам судове рішення в даній справі не відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок надмірної тривалості кримінального провадження позивач зазнав моральних страждань та був змушений протягом часу проведення досудового розслідування докладати додаткових зусиль задля відновлення свого порушеного права, а тому дійшов висновку про відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1 у розмірі 2500 грн.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог з огляду на таке.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом першої інстанції встановлено і з матеріалів справи вбачається, що 05.04.2016 ОСОБА_1 звернувся до Івано-Франківського ВП ГУНП в області із заявою про викрадення у нього мобільного телефону «Microsoft Lumia 640 ХL» сер. № НОМЕР_1 вартістю 4700 грн.

За фактом таємного викрадення майна ОСОБА_1 внесено відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001433 за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

Позивач зазначив, що він самостійно встановив місце знаходження викраденого телефону, що підтверджується письмовою заявою від 14.06.2016 ОСОБА_3 - працівниці ПТ "Ломбард" "Заставно-Кредитний Дім" відділення №50, що за адресою м.Івано-Фпанківськ, вул.Василіянок, 7 про те, що вона зобов`язується мобільний телефон «Microsoft Lumia 640 ХL», який знаходиться в ломбарді, не реалізовувати до 16.05.2016.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 17.05.2016 слідчому СВ Івано-Франківського ВП ГУ НП в Івано-Франківській області надано тимчасовий доступ до вказаного мобільного телефону «Microsoft Lumia 640 ХL» з можливістю його вилучення.

З копії протоколу допиту свідка ОСОБА_4 від 19.05.2016 - завідуючої відокремленого відділення №50 ПТ "Ломбард" "Заставно-Кредитний Дім", розташованого за адресою м. Івано-Франківськ, вул. Василіянок, 7, вбачається, що мобільний телефон «Microsoft Lumia 640 ХL» сер. № НОМЕР_1 направлений 18.05.2016 на реалізацію в центральний офіс за адресою м. Київ, вул. Кутузова, 18/7.

З копії протоколу допиту свідка ОСОБА_3 від 19.05.2016 - працівниці названого вище відокремленого відділення №50 ПТ "Ломбард" "Заставно-Кредитний Дім" вбачається, що 14.05.2016 в ломбард приходив чоловік, який повідомив, що мобільний телефон «Microsoft Lumia 640 ХL» сер. № НОМЕР_1 належить йому, а тому погодилась написати заяву в поліцію про те, що до 16.05.2016 не буде реалізовувати зазначений телефон.

Однак, згідно з повідомленням за № 987/5 від 23.05.2016 Ломбард" Заставно-Кредитний Дім зазначив про неможливість виконати ухвалу Івано-Франківського міського суду від 17.05.2016 у зв`язку з тим, що станом на 23.05.2016 мобільний телефон «Microsoft Lumia 640 ХL» сер. № НОМЕР_1 було реалізовано, а саме передано на реалізацію до комісійної торгівлі.

Постановою слідчого СВ Івано-Франківського ВП ГУ НП в Івано-Франківській області від 30.09.2017 закрито кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України. З вказаної постанови вбачається, що стороною кримінального провадження не були надані належні докази щодо придбання майна (чек), що унеможливило встановлення суми завданих збитків.

Україна згідно з Конституцією України, є правовою державою (статті 1), а людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю (стаття 3). Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, і саме держава відповідає перед людиною за свою діяльність, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (стаття 3).

Згідно з частиною першою статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (стаття 55 Конституції України).

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади органів місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми права відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені положеннями статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Статтями 1173, 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу.

Положення статей 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності, зокрема для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 квітня 2021 року у справі № 638/11289/18 (провадження № 61-17649св20), від 19 травня 2021 року у справі № 712/11296/19 (провадження № 61-13449св20).

Підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цим умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Дії (бездіяльність) органів державної влади, в цьому випадку ГУ НПУ в Івано-Франківській області, внаслідок яких було завдано шкоди, є основним предметом доказування та, відповідно встановлення у цій справі, оскільки відсутність такого елемента делікту свідчить про відсутність інших складових цієї правової конструкції та відсутність самого заподіяння шкоди як юридичного факту, передбаченого статтею 11 ЦК України внаслідок якого виникають цивільні права та обов`язки.

Подібні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18), від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19), від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (провадження № 14-447цс19), від 14 квітня 2020 року у справі № 925/1196/18 (провадження № 12-153гс19).

Отже, обов`язковою умовою застосування вказаної вище норми закону є завдання посадовою або службовою особою органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування шкоди при здійсненні нею своїх повноважень.

Для настання відповідальності за вказаними нормами необхідно, щоб дії або бездіяльність були незаконними.

Незаконними ж діяннями вважають діяння, які суперечать приписам законів та інших нормативних актів або здійснені поза межами компетенції вищезазначених органів. Незаконність рішення, дії чи бездіяльності завдавача шкоди повинна бути доведена.

Свої вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач обґрунтовував бездіяльністю працівників поліції, які після повідомлення позивачем місця знаходження викраденого мобільного телефону, не вилучили зазначений телефон в ломбарді, не вжили заходів до встановлення особи, яка віддала в ломбард мобільний пристрій чим спричинили позивачу моральну шкоду.

Проте, колегія суддів вважає, що вказана обставина не є безумовною підставою для визнання позовних вимог обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Процесуальні рішення, зокрема, постанова слідчого від 30.09.2017 про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу злочину, на яку послався позивач як незаконну, є предметом оскарження відповідно до правил статті 303, 306 КПК України, тобто існує механізм реалізації прав особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування.

Позивач не скористався своїм процесуальним правом на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінального провадження. Дії відповідача протиправними не визнавались, а подані позивачем докази: копія заяви ОСОБА_3 (а.с. 7), копія товарного чеку згідно якого ОСОБА_1 викупив свій мобільний телефон «Microsoft Lumia 640 ХL» за гроші в сумі 3188 грн у ТОВ "Трейд Роял ЛТД" (а.с.6) не є свідченням того, що організація досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні здійснювалася неналежно.

При цьому, апеляційний суд зауважує, що у відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст.40 КПК України слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій. Крім того, відповідно до ч.5 ст.40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, та на свій розсуд визначає об`єм доказів, якій необхідно зібрати у кримінальному провадженні.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 не надав достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння йому Головним Управлінням національної поліції України в Івано-Франківській області моральної шкоди, а тому відсутні підстави для її відшкодування.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що Державна казначейська служба України не є належним відповідачем у справі, оскільки не порушувала прав позивача, то колегія суддів з приводу цього зазначає таке.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року в справі №242/4741/16-ц (провадження № 14-515цс19) вказано, що «з урахуванням того, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне вказати, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган».

Суд першої інстанції вказаного не врахував та дійшов помилкового висновку щодо визначення порядку стягнення моральної шкоди - шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, через Державну Казначейську службу України.

Приймаючи до уваги вище наведене, колегія суддів вважає, що ухвалене судом першої інстанції в даній справі рішення в оскарженій частині не являється законним і обґрунтованим. Тому воно не може бути залишеним в силі та підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди.

Керуючись статтями 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Державної казначейської служби України задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 10 березня 2021 року в частині стягнення в рахунок відшкодування моральної шкоди в сумі 2500 грн скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державної Казначейської служби України, Головного Управління національної поліції України в Івано-Франківській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішеннями і діями органів досудового слідства, відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного її тексту.

Суддя-доповідач: В.А. Девляшевський

Судді: І.В. Бойчука

В.Д. Фединяка

Повний текст постанови складено 12 липня 2021 року.