Справа № 592/8645/20
Провадження № 2/592/57/21

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2021 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого: судді Бичкова І. Г. ,

за участю секретаря судового засідання: Алфімової І. В. ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні будинком шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та примусовим виселенням, -

В С Т А Н О В И В :

23.07.2020 року представниця позивача ОСОБА_1 за нотаріально посвідченою довіреністю ОСОБА_3 звернулася до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні будинком шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та примусовим виселенням, в якому вона зазначила про те, що 06.09.2012 року позивач та відповідачка зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Піщанської сільської ради Ковпаківського району міста Суми Сумської області, актовий запис № 56. 21.05.2016 року за його особисті кошти було придбано жилий будинок АДРЕСА_1 . Факт придбання у приватну власність жилого будинку та земельної ділянки підтверджується копіями договору купівлі-продажу жилого будинку від 21.05.2016 року, договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21.05.2016 року, посвідченими приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Лермонтовою Н. М. , та відповідними інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 59864403, 59863733 від 25.05.2016 року. Згідно рішенню Ковпаківського районного суду м. Суми від 18.01.2018 року у справі 592/13449/17 шлюб між позивачем та відповідачкою було розірвано. Спільного побуту позивач з відповідачкою не веде з кінця 2017року. Після розірвання шлюбу відповідачка зареєстрована та проживає в будинку в АДРЕСА_1 , який належить йому на праві приватної власності. Після розлучення відповідачка залишилась проживати в будинку позивача та мала достатньо часу для того, щоб переїхати до іншого житла, але вона цього не зробила. На його неодноразові прохання добровільно виселитись та знятись з реєстрації з будинку вона не відреагувала. З метою досудового врегулювання спору позивачем була направлена письмова вимога від 29.06.2020 року, згідно якій позивач зазначив про те, що з метою уникнення судового спору та додаткових фінансових втрат, вимагає від ОСОБА_2 в строк до 15.07.2020 року знятись з реєстрації та виселитись з жилого будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 в добровільному порядку. На вказану письмову вимогу відповідачка також не відреагувала. На момент подачі позову позивач має нові відносини, але проживати з новою дружиною в своєму будинку він не може, адже добровільно відповідачка залишити будинок не бажає. Позивач фактично, маючи у власності жилий будинок, позбавлений права користування ним, адже відповідачка чинить перешкоди у користуванні майном позивача. Таким чином, позивач вважає, що має законне право звернутись до суду з позовом про втрату відповідачем права користування жилим приміщенням та примусове її виселення. Відповідно до ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до наведеної норми Конституції України вважає, що суд в праві захистити порушене відповідачкою право власності. Відповідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, припинення правовідношення. Відповідно до наведених норм матеріального права, ЦК України також передбачає захист порушеного права позивача у судовому порядку та визначає шлях поновлення цього права. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно) , яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. З 21.05.2016 року позивач є законним власником вищевказаного домоволодіння. Його право власності на вказане майно підтверджується правовстановлюючими документами. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Позивач набув права власності на зазначене домоволодіння на підставі правочину, який посвідчено нотаріально. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до зазначених норм позивачу належить право володіння, користування та розпорядження домоволодінням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 . Але, на сьогоднішній день, це право обмежене відповідачкою. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У зв`язку з тим що, позивач є одноособовим власником жилого будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , він має всі, передбачені законом, права вимагати усунення будь-яких порушень права власності. Ч. 1 ст. 383 ЦК України, ст. 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку) , квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також ст. 405 ЦК України. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 цього Кодексу, а саме: подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим, згідно положенням ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі жилого приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому, не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Аналіз положень гл. 32 ЦК України свідчить, що сервітут це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідачка вселилась у спірний будинок в якості члена сім`ї власника жилого будинку і набула право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Відповідно до ч. 2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Аналогічний висновок був зроблений Верховним Судом у складі колегії суддів Другої цивільної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 16.01.2019 року у справі № 243/7004/17-ц, провадження № 61-25371св18 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/79313571) . Відтак, за порівняльним аналізом ст. ст. 383, 391, 405 ЦК України та ст. ст. 150, 156 ЖК УРСР у поєднанні зі ст. 64 ЖК УРСР, позивач зауважує, що положення ст. ст. 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення ст. 405 ЦК України, ст. ст. 150, 156 ЖК УРСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Оскільки відповідачка в добровільному порядку відмовляється виселитись з жилого будинку, належного на праві приватної власності позивачу, та в випадку, якщо суд визнає її такою, що втратила право користування вищезазначеним домоволодінням, позивач вважає, що існують всі підстави для її виселення в судовому порядку. Відповідно до п. 6 ч. 3 ст. 175 ЦПК України вона повідомляє про те, що заходи досудового врегулювання спору проводилися, а саме: була направлена письмова вимога від 29.06.2020 року. Відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 175 ЦПК України вона повідомляє про те, що вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви не здійснювалось. Відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України вона повідомляє про те, що у позивача (або іншої особи) перебувають оригінали письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви. Відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України вона зазначає перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви: 1. Копія довіреності на представництво. 2. Копія паспорту та РНОКПП позивача. 3. Копія договору купівлі-продажу жилого будинку. 4. Копія договору купівлі-продажу земельної ділянки. 5. Копія технічного паспорту на жилий будинок. 6. Копія будинкової книги. 7. Копія інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 59864403,59863733 від 25.05.2016 року. 8. Копія довідки про склад сім`ї. 9. Копія досудової письмової вимоги з описом вкладення та поштовою накладною. Згідно п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України вона повідомляє про те, що понесені позивачем витрати становлять 1681,60 грн (оплата судового збору) , що підтверджується відповідною квитанцією. Інші види витрат позивач понести не очікує. У відповідності до п. 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України вона підтверджує, що позивачем не подано іншого позову (позовів) до відповідачів з тим самим предметом та з тих самих підстав. Судовий збір сплачений позивачем в повному обсязі на підставі п. 1.2. ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір за подання до суду за дві позовні вимоги немайнового характеру. На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 13, 41, 55 Конституції України; ст. ст. 64, 150, 156 ЖК України; ст. ст. 15, 16, 316-328, 391, 405, 406 ЦК України; ст. ст. 4, 5, 175, 263, 265, 268 ЦПК України, вона просила: 1. Відкрити провадження та визнати справу малозначною. 2. Припинити право користування ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) будинком АДРЕСА_1 . 3. Виселити ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з будинку АДРЕСА_1 . 4. Вирішити питання розподілу судових витрат по справі (вхідний № 29487/20 від 23.07.2020 року) (а. с. 2-6) .

11.08.2020 року відповідачка надала до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми відзив на позовну заяву, із змісту якого вбачається, що в провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 (далі позивач) до неї ОСОБА_2 (далі відповідачка) про усунення перешкод в користуванні будинком шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та примусовим виселенням. Вона вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними з наступних причин. По-перше, в ухвалі про відкриття провадження у справі від 30.07.2020 року (справа № 592/8645/20, провадження № 2/592/2631/20) неправильно вказана відповідачка. Там фігурує інша особа ОСОБА_3 , а не ОСОБА_2 . Копія неправильно складеної ухвали додається. По-друге, позивач вказує в заяві, що 29.06.2020 року він письмово звертався до неї зі своїми вимогами. Про це вона вперше чує, листа вона не отримувала з цього приводу, підпис ніде не ставила за вручення листа. По-третє, в заяві позивач говорить про те, що вона начебто перешкоджає йому у користуванні його майном. Це не є правдою, оскільки з моменту коли позивач виїхав до Польщі у 2017 році, з тих пір і до теперішнього часу він там і проживає (це можна перевірити в його закордонному паспорту серії НОМЕР_2 від 24.07.2012 року (копія додається) . Яким чином вона може йому перешкоджати проживати за адресою: АДРЕСА_1 , якщо він на постійному місці проживання у іншій країні? Це абсурд. По-четверте, згідно п. 2 ст. 60 ЦК України вказаний будинок (адреса: АДРЕСА_1 ) є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , шлюб зареєстрований 06.09.2012 року, додається) . Договір купівлі-продажу будинку укладався за її згодою відповідно до п. 10 цього договору (копія договору купівлі-продажу будинку та житлової ділянки від 21.05.2016 року додається) . А відповідно до п. 1 ст. 68 ЦК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (копія рішення суду про розірвання шлюбу від 18.01.2018 року у справі № 592/13449/17, провадження № 2/592/516/18 додається) . І також, п. 1 ст. 63 ЦК України говорить про те, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Вимога її виселити є якраз порушенням її прав, дивлячись на вищевказані статті ЦК України. По-п`яте, вона, з моменту купівлі цього будинку, постійно фактично проживає за місцем своєї офіційної юридичної реєстрації: АДРЕСА_1 (копія паспорту та РНОКПП додається) . Інші варіанти місць проживання у неї відсутні. Позивач зареєстрований за іншою адресою: АДРЕСА_2 (копія його паспорту та РНОКПП додається) . Тому вона нічим не порушує чужі права. Тому на підставі викладеного, вона просила відмовити у позові ОСОБА_1 до неї про усунення перешкод в користуванні будинком шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та примусовим виселенням (вхідний № 31850 від 11.08.2020 року) (а. с. 44, 45) .

31.08.2020 року представниця позивача ОСОБА_1 за нотаріально посвідченою довіреністю ОСОБА_3 надала до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми відповідь на відзив на позовну заяву, із змісту якої вбачається, що в провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми перебуває цивільна справа № 592/8645/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні будинком шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та примусовим виселенням. Згідно ухвали про відкриття провадження від 30.07.2020 року роз`яснено відповідачу право подати відзив протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження. Водночас відсутнє посилання на право позивача надати відповідь на відзив відповідачки. Нею було отримано відзив на позовну заяву 13.08.2020 року. Згідно ч. 4 ст. 179 ЦПК України відповідь на відзив подається в строк, встановлений судом. Суд має встановити такий строк подання відповіді на відзив, який дозволить позивачу підготувати свої міркування, аргументи та відповідні докази, іншим учасникам справи отримати відповідь на відзив завчасно до початку розгляду справи по суті, а відповідачу надати учасникам справи заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті. У зв`язку з вищенаведеним, позивач вважає, що судом надано строк, який дозволить йому підготувати відповідь на відзив, а іншим учасниками справи його отримати до початку розгляду справи по суті. Згідно п. 1 заперечень проти позову у відзиві відповідачки зазначено про те, що в ухвалі про відкриття провадження невірно зазначена відповідачка по справі. Згідно ч. 1 ст. 269 ЦПК України суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки. На погляд позивача, описка в ухвалі щодо інформації про відповідачки зумовлено технічним фактором та не впливає на розгляд справ. Згідно п. 2 заперечень проти позову у відзиві відповідачки зазначено про те, що вона не отримувала листа позивача від 29.06.2020 року. Проте, за інформацію ПАТ Укрпошта зазначаються причини, з яких відповідачка не отримала даного листа. Окрім цього, даний лист доданий до позовної заяви, що надало змогу відповідачці в встановлений судом строк надати заперечення щодо обставин, викладених в даному листі, також. Своїм право відповідачка не скористалась. Згідно п. 3 заперечень проти позову у відзиві відповідачки зазначено про те, що вона не перешкоджає позивачу у користування своїм майном. Водночас це не відповідає дійсності, що підтверджується надісланим відповідачу листом від 29.06.2020 року, аргументами наведеними в позовній заяві, а також буде доведено показами свідками, заяву про виклик яких буде подано окремо. Згідно п. 4 заперечень проти позову у відзиві відповідачки зазначено про те, що жилий будинок АДРЕСА_1 , є об`єктом права спільної сумісної власності. Проте, жодними належними та допустимими доказами це не підтверджується. Водночас позивач зазначав в позовній заяві про те, що за особисті кошти ним було придбано жилий будинок АДРЕСА_1 . Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. У зв`язку з цим, відповідачка вводить суд в оману, оскільки у випадку придбання майна на спільні кошти власність була би зареєстрована у відповідних частках. Факт придбання у приватну власність жилого будинку та земельної ділянки підтверджується копіями договору купівлі-продажу жилого будинку від 21.05.2016 року, договору купівлі-продажу земельної ділянки від 21.05.2016 року, посвідченими приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Лермонтовою Н. М. , та відповідними інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 59864403, 59863733 від 25.05.2016 року. Згідно п. 5 заперечень проти позову у відзиві відповідачки зазначено про те, що вона проживає за місцем фактичної реєстрації та не має інших місць проживання. Проте, жодними належними та допустимими доказами вона це не підтверджує. Як відомо позивачу, на даний час відповідачка є спадкоємицею своєї померлої матері та оформлює у власність 1/2 частини квартири (частину спадкового майна) , тобто в неї є де проживати, не порушуючи права позивача (вхідний № 34178 від 31.08.2020 року) (а. с. 65, 66) .

Згідно ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно розд. Новели процесу доказування огляду Верховного Суду Новели цивільного процесу. Проблемні та практичні аспекти від 15.10.2020 року, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених ЦПК України (ч. 2 ст. 13, ч. 7 ст. 81 ЦПК України) .

У відповідності до п. 13 розд. ЦПК України 3 роки: основні новели огляду Верховного Суду Актуальні питання, які виникають під час розгляду цивільних справ у апеляційному та касаційному порядку від 20.10.2020 року, до основних змін в інституті доказуванні слід віднести такі: - розширення дискреційних повноважень суду у сфері доказування, зокрема наділення його можливістю збирання доказів за власною ініціативою у виключних випадках (ч. 2 ст. 13, ч. 7 ст. 81 ЦПК України) .

Виходячи з усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України та Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини застосовується судом як джерело права, принцип рівності сторін у процесі є лише одним з елементів більш широкого поняття справедливого судового розгляду, яке також включає фундаментальний принцип змагальності процесу; принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (рішення у справі Руїс-Матеос проти Іспанії (Ruiz-Mateos v. Spain ) від 23.06.1993 року, заява № 12952/87, п. 63) ; принцип змагальності та принцип рівності сторін, які тісно пов`язані між собою, є основоположними компонентами концепції справедливого судового розгляду у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення у справі Лазаренко та інші проти України (Lazarenko and Others v. Ukraine) від 27.06.2017 року, заява № 70329/12, п. 37) .

У відповідності до п. 5 ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники.

Згідно п. 4 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.

Дана стаття встановлює наслідки неявки у судове засідання будь-якого учасника справи. Неявка у судове засідання це відсутність учасника справи в залі судового засідання під час розгляду справи, незалежно від причин, або залишення залу судового засідання. Всебічність, об`єктивність та правильність розгляду справи та постановлення правосудного рішення залежить від участі в розгляді справи усіх учасників справи, які беруть участь у справі по конкретному правовому спору, що переданий на розгляд суду. Правові наслідки неявки залежать від чотирьох обставин: 1) належності повідомлення особи, яка не з`явилася, про час і місце розгляду справи; 2) причини неявки; 3) процесуального статусу особи; 4) розсуду суду. Суд зобов`язаний відкласти розгляд справи у таких випадках: - у разі неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання. Цей правовий наслідок настає і у випадках, коли суду достеменно відомо про те, що особа знає про час та місце розгляду справи, але відомостей про вручення судових повісток, заповнених належним чином, у справі не має; - у разі першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Часто особи, які беруть участь у справі звертаються до суду з клопотаннями про відкладення розгляду справи, покликаючись на обставини, що їм перешкоджають взяти участь в засіданні: хвороба, відрядження, участь в інших судових засіданнях тощо. Ці причини, як правило, визнаються судом поважними; - у разі виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; - у разі необхідності витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; - у разі, якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники. Це може бути викликано недостатньою поінформованістю представника про фактичні обставини справи, недостатністю засобів доказування, необхідності з`ясування дійсного волевиявлення позивача. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники. Про відкладення розгляду справи суд постановляє ухвалу, в якій визначається час наступного засідання. Неявка представника в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки не є перешкодою для розгляду справи. Але за клопотанням сторони та з урахуванням обставин справи суд може відкласти її розгляд. Ця норма стосується, насамперед, договірних представників. Норма застосовується у випадку, коли сторона з`явилася, а представник ні. Якщо не з`явилися ні сторона, ні її представник, то застосовуються наслідки, передбачені для неявки сторони. Вирішуючи питання про відкладення розгляду справи, суд враховує складність справи, попередню участь представника у справі, стадію розгляду, готовність сторони до самостійного захисту своїх інтересів, добросовісність дій представника, який не з`явився, доведеність поважності причини неявки, думку інших учасників справи. Сама по собі неявка представника, якщо при цьому не заявлено відповідне клопотання, не може бути підставою для відкладення розгляду справи. У разі повторної неявки в судове засідання позивача, повідомленого належним чином, незалежно від причин неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає заяву без розгляду. Наслідок неявки позивача, передбачений у ч. 5 даної статті є імперативним, тобто застосовується в усіх випадках повторної неявки, незалежно від того чи є можливість вирішити спір по суті. Неявка до суду позивача може свідчити про втрату ним процесуального інтересу до вирішення справи. Вирішення спору в такому випадку було б порушенням принципу диспозитивності. Повторною є друга поспіль неявка позивача, якщо він обидва рази був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

При цьому суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу ОСОБА_1 та його представниці за нотаріально посвідченою довіреністю Абрамовій Ірині Іванівні про те, що у разі їхньої повторної неявки у судове засідання позовна заява буде залишена без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, що в повній мірі узгоджується та не суперечить правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 21.09.2020 року у справі № 658/1141/18, провадження № 61-3617св19 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/91722666) .

Крім того, оскільки в матеріалах справи міститься неповністю актуальна, а тому неповна та суперечлива Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів (а. с. 25-28, 74, 110, 111) , а без повної та несуперечливої інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів, неможливо всебічно, повно та об`єктивно встановити всі обставини у справі, суд вважає за необхідне розгляд справи відкласти, витребувавши Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів, а саме: - позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ; - представниці позивача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 ; - відповідачки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 .

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 13, 81, 223, 259-261, 263, 268, 272, 353 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Відкласти розгляд цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні будинком шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та примусовим виселенням, на 17.09.2021 року на 10 годину 00 хвилин, повторивши виклик учасників справи.

Визнати обов`язковою явку позивача ОСОБА_1 та його представницю за нотаріально посвідченою довіреністю ОСОБА_3 або іншого його представника в судове засідання для дачі особистих пояснень.

Роз`яснити позивачу ОСОБА_1 та його представниці за нотаріально посвідченою довіреністю Абрамовій Ірині Іванівні про те, що у разі їхньої повторної неявки у судове засідання позовна заява буде залишена без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Витребувати Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів, а саме: - позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ; - представниці позивача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 ; - відповідачки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала, що постановлена судом в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Головуючий: І.Г. Бичков