Справа № 643/2701/20
Провадження № 2/643/610/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.2021 року Московський районний суд м. Харкова в складі: головуючого - судді Майстренко О.М. , за участю секретаря судового засідання Cілаєвої Е.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_3 про визнання особи такою, яка втратила право користування житловим приміщенням , суд, -

Встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просить суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявленого позову позивач зазначає, що на підставі Мирової угоди від 01 вересня 2008 року № 2-10512/08 затвердженої ухвалою Московського районного суду міста Харкова, йому - ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 , інша 1/3 частина квартири належить ОСОБА_4 , яка на теперішній час змінила прізвище на " ОСОБА_5 ". Відповідно до Довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 06.01.2020 р. в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , яка зареєстрована в спірній квартирі з 06 вересня 1995 року. Відповідач ОСОБА_2 є його рідною донькою. Також позивач зазначив, що з 2017 року ОСОБА_2 добровільно та без поважної причини перестала проживати в квартирі АДРЕСА_1 . Квартирою не цікавиться, оплату комунальних послуг не здійснює, також забрала усі належні їй речі та переїхала проживати в інше місце, про яке позивачу не повідомляє. Її особистих речей та іншого майна в квартирі немає. Факт реєстрації відповідача в належній позивачу квартирі порушує його право власності та створює перешкоди у його реалізації, оскільки це впливає на розмір оплати за надані комунальні послуги з водопостачання, газопостачання, вивезення твердих побутових відходів, тарифікація яких залежить від кількості зареєстрованих в квартирі осіб та не дозволяє оформити субсидію.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання з`явився, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним в обґрунтуванні позовної заяви. Також повідомив, що будь-яких перешкод у проживанні відповідача у спірній квартирі він ніколи не створював.

Представник позивача - адвокат Ломакін Е.В. в судовому засіданні надав пояснення відносно обставин викладених в позовній заяві , позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити позов.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про час та дату судового розгляду повідомлялась належним чином, будь-яких заяв від неї не надходило.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, про час та дату судового розгляду повідомлялась належним чином, будь-яких заяв від неї не надходило.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши надані позивачем докази, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Положеннями ч. 1 ст.13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків

Суд, дослідивши письмові докази по справі, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що на підставі Мирової угоди від 01 вересня 2008 року № 2-10512/08 затвердженої ухвалою Московського районного суду міста Харкова, йому - ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 , інша 1/3 частина квартири належить ОСОБА_4 , яка на теперішній час змінила прізвище на " ОСОБА_5 ". Відповідно до Довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 06.01.2020 р. в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , яка зареєстрована в спірній квартирі з 06 вересня 1995 року.

Відповідно до пояснень свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які були допитані у судовому засіданні, встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є донькою позивача та не проживає разом із ним з 2017 року, свідкам позивач добре відомий бо є їх сусідом та керуючим по будинку, вони бувають у нього в спірній квартирі та з 2017 року відповідача ніколи не бачили в ній, вхідних дверей до власної квартири чи замків від них позивач не міняв.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є рідною донькою позивача. З 2017 року ОСОБА_2 добровільно та без поважної причини перестала проживати в квартирі АДРЕСА_1 . Квартирою не цікавиться, оплату комунальних послуг не здійснює, її речей в квартирі немає. На підтвердження оплати комунальних послуг особисто позивачем ним надані відповідні квитанції про їх оплату.

Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно із частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Положеннями частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії. які не суперечать закону.

Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Приписами статті 3 79 Цивільного кодексу України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них.

Статтею 64 Житлового кодексу УРСР визначено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім 'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно положень статті 405 Цивільного кодексу України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Члени сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Реєстрація відповідача у спірній квартирі позбавляє позивача можливості вільно розпоряджатися належним нерухомим майном, тягне за собою збільшення вартості комунальних платежів.

В статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зазначено, що місце проживання - житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель, дачний будинок тощо), у відповідному населеному пункті або за його межами на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, де особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Згідно ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ст. 107 Житлового кодексу України, у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, та суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_2 втратила право користування жилим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 , як особа, що не проживає без поважних причин строком більше одного року, що відповідно є підставою для зняття її з реєстрації згідно вимог Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

На підставі викладеного та керуючись Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 29,319,391, 405 ЦК України, 141, 265, 268, 315-319 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити рішення суду в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Майстренко О.М.