Справа № 716/2092/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.03.2021 Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді - Стрільця Я.С.,

за участю секретаря судових засідань Климус Г.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідачки ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , звернулася до суду із позовом до відповідача ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позову посилається на те, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по АДРЕСА_1 . У вказаному будинку, крім неї, зареєстровані також її діти ОСОБА_4 , 2015 р.н. та ОСОБА_5 , 2019 р.н., а також її батьки ОСОБА_6 , 1958 р.н. та ОСОБА_7 , 1957 р.н., які постійно проживають у спірному будинку. Окрім того, у будинку позивачки зареєстровані ще п`ятеро осіб, зокрема, брат позивачки - ОСОБА_8 , 1990 р.н., невістка позивачки ОСОБА_3 , 1988 р.н., відповідачка по справі, та племінники ОСОБА_6 , 2012 р.н., ОСОБА_9 , 2016 р.н., ОСОБА_10 ,2018 р.н., які протягом шести років назад з`їхали з вищевказаного помешкання позивачки та протягом цього часу не користувалися даним будинком.

Вона, як власниця будинку, не має можливості безперешкодно користуватись та розпоряджатись своїм майном через реєстрацію відповідача в будинку, саме тому, просить усунути їй перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження власністю, шляхом визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечуючи проти їх задоволення, разом з тим підтвердила факт її відсутності по місцю реєстрації на протязі 6 років та відсутність її участі в утриманні будинку.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, представника позивача, свідка ОСОБА_11 , суд вважає, що позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є одноосібним власником житлового будинку з господарськими спорудами і будівлями, розташованому по АДРЕСА_1 . Вказане вбачається із копій договору дарування житлового будинку від 06.10.2020 та договору дарування земельної ділянки від 06.10.2020, витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №227070876 та № 227073865 від 06.10.2020, довідки Шубранецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області №1143 від 26.10.2020 (а.с.6-10).

У вказаному будинку, крім позивача, її батьків ОСОБА_6 , 1958 р.н. та ОСОБА_7 , 1957 р.н., дітей ОСОБА_4 , 2015 р.н. та ОСОБА_5 , 2019 р.н., брата ОСОБА_12 , 1990 р.н., племінників ОСОБА_6 , 2012 р.н, ОСОБА_9 ,2016 р.н., ОСОБА_10 , 2018 р.н., зареєстрована також відповідач ОСОБА_3 , 1988 р.н., що вбачається з довідки виконавчого комітету Шубранецької сільської ради Заставнівського району Чернівецької області № 1143 від 26.10.2020 та акту обстеження матеріально - побутових умов проживання №1141 від 26.10.2020 (а.с. 10, 12).

Згідно вказаного акту обстеження матеріально - побутових умов проживання відповідач ОСОБА_3 в будинку, належному позивачу, зареєстрована, проте не проживає.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

У відповідності до положень ст.ст. 321, 383 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що відповідач ОСОБА_3 , це невістка позивачки, яка разом із дітьми та чоловіком протягом 6 останніх років не проживають у належному ОСОБА_1 житловому будинку, оскільки проживають за іншою адресою.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до вимог Закону «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст.ст. 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Зокрема, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено між ним і власником житла або законом.

Таким чином, у разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися в житло у якості членів сім`ї, суд враховує, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України, зокрема сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи понад один рік у спірному житловому приміщенні.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Положення наведених правових норм вказують про можливість визнання особи такою, що втратила право користування житлом, у разі не проживання понад установлений строк без поважних причин.

Як встановлено в судовому засіданні, позивачка несе витрати по утриманню будинку, сплачує комунальні платежі, відповідачці жодних перешкод у користуванні жилим приміщенням ні позивачем, ні іншими членами сім`ї, не чинилось. В свою чергу реєстрація відповідачки у її будинковолодінні перешкоджає вільно розпоряджатись та користуватись своїм майном на власний розсуд.

З огляду на наведене, враховуючи те, що відповідачка у належному позивачці будинку більше року не проживає без поважних причин, спільного господарства з позивачкою не веде, тому суд приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для визнання відповідача такою, що втратила право користування спірним житловим приміщенням, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі ст.ст. 316, 318, 319, 383, 391 ЦК України, ст. 3 СК України, ст. 405 ЦК України, керуючись ст.ст. 7, 10, 12, 13, 128, 130, 235, 247, 259, 263 - 265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Чернівецького апеляційного суду через Заставнівський районний суд Чернівецької області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування сторін у справі:

позивачка - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_1 , паспорт з безконтактним електронним носієм № НОМЕР_1 , виданий 26.02.2019, код органу, що видав паспорт: 7316, РНОКПП: НОМЕР_2 ;

представник позивачки - адвокат Павчук Святослав Іванович, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №000114 від 23.02.2017, місцезнаходження: вул. Турецького,16, м. Заставна Чернівецької області, ордер серії СЕ №1015083 від 01.12.2020;

відповідачка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_1 .

Дата складання повного судового рішення: 05.03.2021

Суддя Я.С. Стрілець