ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/1587/20 Номер провадження 22-ц/814/428/21Головуючий у 1-й інстанції Алтухова О.С. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Дряниці Ю.В., Чумак О.В.

Секретар Ткаченко Т.І.

За участю: заявника - ОСОБА_1 , представника заявника адв. ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області

на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 06 серпня 2020 року

по справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Друга Лубенська державна нотаріальна контора, Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області (далі УПФ України в м. Сєвєродонецьку), про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача

В С Т А Н О В И В :

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до місцевого суду із заявою про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Кіровську Луганської області, на тимчасово непідконтрольній території України, помер її вітчим ОСОБА_3 , останнім місцем проживання якого було АДРЕСА_1 .

Зазначає, що, разом із ним проживала і була зареєстрована його дружина ОСОБА_4 , яка є матір`ю заявниці, та яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Кіровськ Луганської області, останнім місцем її проживання та реєстрації було - АДРЕСА_1 .

Вказує, що, після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , Лубенським міськрайонним судом Полтавської області були ухвалені рішення від 30.07.2019 року та від 29.05.2019 року відповідно, про встановлення факту смерті спадкодавців, на підставі яких Лубенським міськрайонним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Полтавській області були видані свідоцтва про смерть ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

У подальшому, за заявою ОСОБА_1 . Другою Лубенською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу після смерті її матері ОСОБА_4 та видано Свідоцтво на право на спадщину за законом на неотриману пенсію, що знаходиться у УПФ України в м. Сєвєродонецьку.

Згідно перевірки, проведеної органом нотаріату, спадкова справа після смерті вітчима ОСОБА_3 не відкривалася. При зверненні заявниці до нотаріуса з заявою про отримання спадщини, що залишилась після спадкодавця ОСОБА_3 у вигляді неотриманої пенсії, їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки в неї відсутні документи, що підтверджують місце відкриття спадщини та факт прийняття спадщини ОСОБА_4 після смерті померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , оскільки документи, які підтверджують даний факт, видані органами окупаційної влади та не можуть бути долучені до спадкової справи.

Вказує, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та після його смерті фактично спадщину успадкувала його дружина ОСОБА_4 , оскільки вона проживала разом із спадкодавцем ОСОБА_3 на час його смерті за адресою: АДРЕСА_1 , однак не оформила після смерті ОСОБА_3 своїх спадкових прав та померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зазначає, що факт спільного проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на момент смерті останнього, підтверджується витягом із будинкової книги б40, кв. АДРЕСА_2 , де зазначено, що за вказаною адресою з 30.09.1992 року були зареєстровані: ОСОБА_4 , 1932 р. н., ОСОБА_3 , 1931 р. н. та ОСОБА_5 , 1979 р. н.

З урахуванням наведеного прохала суд встановити факт постійного проживання ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 , із спадкодавцем, її чоловіком ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 06 серпня 2020 року заяву ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, задоволено.

Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 , із спадкодавцем ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

З цим рішенням не погодилось УПФ України в м. Сєвєродонецьку, яке в поданій апеляційній скарзі, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення місцевого суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити заявнику у задоволенні заявлених вимог.

В обґрунтування скарги посилаються на те, що згідно довідки Управління праці та соціального захисту населення Севєродонецької міської ради від 22.01.2015 року №, ОСОБА_4 перемістилась з тимчасово окупованої території за адресою: АДРЕСА_3 . Відтак, на час відкриття спадщини, подружжя проживало за різними адресами.

Також, зауважують, що особи з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, мають можливість одержання пенсійних виплат лише за умови переміщення в населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі.

Вказують, що, згідно усталеної судової практики, до суду має право звернутись спадкоємець із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. При цьому, місцевим судом в даній справі встановлено факт постійного проживання між особами, які на час розгляду справи померли, за зверненням особи, яка не просить встановити відповідний факт щодо себе особисто.

У судовому засіданні заявник та її представник проти задоволення апеляційної скарги заперечували, прохали її відхилити, а рішення районного суду залишити без змін.

Апеляційний суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Як убачається з матеріалів справи, згідно актового запису №347 від 16.04.1951р. в Книзі записів громадянського стану Голубовського райбюро ЗАГС Луганської області, ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьками якої записані: ОСОБА_6 (батько) та ОСОБА_7 (мати) (а.с.23, Свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 23.07.1953 року).

Також, установлено, що ОСОБА_1 (заявник у справі) є рідною дочкою ОСОБА_8 (а.с.24, повторне Свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 23.07.1992р. щодо ОСОБА_9 , актовий запис 568; а.с.25, Свідоцтво про припинення одруження від 28.06.1961р., між ОСОБА_10 та ОСОБА_7 (прізвище після розірвання шлюбу « ОСОБА_11 »), актовий запис 58; а.с.26, Свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 від 26.07.1961р., укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_12 , актовий запис №296).

Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 29.05.2019 року заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Лубенський міськрайонний ВРАЦС ГТУЮ у Полтавській області, про встановлення факту смерті ОСОБА_4 , задоволено.

Встановлено факт смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Кіровськ, Луганської області на тимчасово окупованій території внаслідок хронічної недостатності кровообігу дегенерації міокарда (а.с.16-17).

Згідно актового запису №388, складеного Лубенським міськрайонним ВДРАЦС ГТУЮ у Полтавській області, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Кіровськ (а.с.15, Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_4 від 31.05..2019 року).

Також, рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 30.07.2019 року заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті, задоволено.

Встановлено факт смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Кіровськ, Луганської області (а.с.10-11).

Згідно актового запису №524, складеного Лубенським міськрайонним ВДРАЦС ГТУЮ у Полтавській області, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кіровськ Луганської області(а.с.9, Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_6 від 31.07.2019 року).

Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 10.12.2019 року державним нотаріусом Другої лубенської державної нотаріальної контори, ОСОБА_1 отримала спадщину, що складається з недоотриманої пенсії, належної її матері ОСОБА_4 , що знаходиться в управлінні Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області в сумі 49979,62 грн. (а.с.27).

Також, місцевим судом установлено, що після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, яка складається із суми недоотриманої пенсії в УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області, що підтверджується довідкою № 47-Ж-5 від 20.03.2020 року (а.с.28).

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10.12.2019 року заявниці ОСОБА_1 відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно померлого ОСОБА_3 , в зв`язку з відсутністю відповідних документів, що підтверджують факт прийняття спадщини її матір`ю - спадкодавцем ОСОБА_4 (а.с.29).

Так, постановляючи оскаржуване рішення про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 , із спадкодавцем ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 за відповідною адресою, районний суд виходив з того, що зазначений факт в повній мірі підтверджений наявними у справі доказами, та законом не встановлено іншого способу для встановлення такого.

Такий висновок районного суду відповідає встановленим по справі обставинам та нормам процесуального права, з урахуванням наступного.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.5-6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з нормою ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За змістом ст.89 ЦПК України суд оцінюєдокази засвоїм внутрішнімпереконанням,що ґрунтуєтьсяна всебічному,повному,об`єктивному табезпосередньому дослідженнінаявних усправі доказів (ч.1). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо,а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.2). Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.3).

Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Як убачається зі змісту ч.2 ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

За нормою ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року N1382-IV громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Згідно п.3.21 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Пунктом 3.22 Глави 10 Порядку визначено, що у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем.

З матеріалів справи вбачається, що, згідно наявних копій паспортів ОСОБА_4 (серії НОМЕР_7 ) та ОСОБА_3 (серії ЕК №904491), останні були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.12,18) з 30.09.1992 року по день їх смерті.

Вказане також підтверджується відомостями з Домової книги для реєстрації громадян в будинку АДРЕСА_2 (а.с.20-22).

Згідно даних довідки №3403 від 26.09.19р. (а.с.13), за адресою: АДРЕСА_1 , на момент смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 з ним спільно проживала його дружина ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Як зазначено вище, рішеннями Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 29.05.2019 року та від 30.07.2019 року, відповідно, які набрали законної сили, встановлено факт смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Кіровськ, Луганської області на тимчасово окупованій території та встановлено факт смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Кіровськ, Луганської області і ці обставини не підлягають доказуванню (а.с.10-11, 16-17).

Таким чином, наведеним вище достеменно установлено факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкодавця ОСОБА_3 саме в місті Кіровськ, Луганської області, та факт того, що на момент його смерті з ним проживала та була зареєстрована його дружина ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що ОСОБА_4 була взята на облік як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, що підтверджується довідкою Управління праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради Луганської області від 22.01.2015 року № 919009712 (а.с.46-48), тобто не проживала зі спадкодавцем ОСОБА_3 на момент його смерті, колегія суддів до уваги не приймає з урахування наступного.

Так, матеріалами справи установлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були взяті на облік як особи, переміщені з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, що підтверджується довідками, виданими Управлінням праці та соціального захисту населення Сєвєродонецької міської ради Луганської області від 22.01.2015 року №919009723 (а.с.14) та №919009712 (а.с.48) відповідно.

Як убачається з вказаних довідок зазначені особи перемістились з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції 12.12.2014 року, одночасно. У вказаних довідках також зазначена адреса проживання кожного з них - АДРЕСА_1 , тобто спільна адреса.

Відтак, наведене вказує на спільність проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як на території тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, так і при їх переміщенні.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку про те, що факт постійного проживання ОСОБА_4 разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 на момент його смерті підтверджений належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами по справі, а тому колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про обгрунтованість заяви ОСОБА_1 .

За таких обставин рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що, згідно усталеної судової практики, відповідні вимоги ОСОБА_1 не можуть розглядатися в порядку окремого провадження, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки жодних застережень щодо визнання відповідного факту, заявленого ОСОБА_1 в порядку окремого провадження, судом не встановлено.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції також не спростовують та зводяться до незгоди із судовим рішенням без належного обґрунтування нормами права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Суд першої інстанції повно та об`єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення заяви.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382,383 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області,- залишити без задоволення.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 06 серпня 2020 року, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ: Т.О. Кривчун

СУДДІ: Ю.В. Дряниця

О.В. Чумак

Повний текст постанови виготовлено 12.03.2021 року.