Номер провадження: 22-ц/813/3058/21
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,

з участю секретаря Воронової Є.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 вересня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Добробуд ЛТД», треті особи товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «ЮГ-ІНВЕСТ», товариство з обмеженою відповідальністю «Паралелі» про зобов`язання виконати умови договору, -

в с т а н о в и в:

У червні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом, у якому просив зобов`язати відповідача виконати умови Договору №Г1/Д-147 про пайову участь у будівництві об`єкта нерухомого майна від 31.01.2008 року, шляхом передачі у власність ОСОБА_2 пай квартиру будівельний номер 70 розрахунковою площею 106,38 кв.м., розташована на 9 поверсі житлового будинку АДРЕСА_1 , яка визначена як квартири АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 на плануванні дев`ятого поверху у технічному паспорті виготовленому КП «БТІ» ОМР будинку літ. «Б» по АДРЕСА_4 .

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що мало місце порушення його прав, як інвестора, адже відповідачем було порушено договір №Г1/Д-147; відповідач повинен був повідомити та передати у власність позивачу пай протягом 35 робочих днів з 02.04.2014, але пай позивачу не було передано, чим порушено ч.1 ст. 530 ЦК України.

Рішенням Приморський районний суд м. Одеси від 16 вересня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати,ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що відповідач не повідомив іншу сторону про настання умов з виконання ним своїх зобов`язань по договору№Г1/Д-147; суд першої інстанції здійснив неправильне тлумачення закону, фактично впровадивши підставу припинення зобов`язань, не передбачену чинним законодавством; суд надто формально підійшов до висновку експерта, визнавши його недопустимим доказом.

У своєму відзиві ОСОБА_3 , представник відповідача ТОВ «Добробут ЛТД» зазначає, що апеляційна скарга є необґрунтованою, висновки суду відповідають вимогам закону та просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 уклав договір №Г1/Д-147 про пайову участь у будівництві об`єкта нерухомого майна від 31.01.2008 з ТОВ «Добробуд ЛТД», також уклад договір купівлі-продажу облігацій №Б-50/03;154-П від 31.01.208р. з ТОВ «Паралелі», яка діяла від імені ТОВ «КУА «ЮГ-ІНВЕСТ».

Згідно договору купівлі-продажу облігацій №Б-50/03;154-П від 31.01.208р. позивач зобов`язався оплатити та прийняти Облігацію у власність на умов договору купівлі-продажу облігацій №Б-50/03;154-П від 31.01.208р. Характеристика Облігації: Емітент ТОВ «Добробуд ЛТД» (), іменна безпроцентна (цільова) облігація, форма випуску бездокументарна, номінальна вартість облігації 239968,58 грн., базовий актив Облігації квартира АДРЕСА_5 .

Договором №Г1/Д-147 про пайову участь у будівництві об`єкта нерухомого майна від 31.01.2008 передбачено що ТОВ «Добробуд ЛТД» зобов`язується передати у власність ОСОБА_2 пай, а ОСОБА_2 зобов`язується прийняти пай і передати в обмін на пай Підприємству Облігацію у власність.

Пай - безумовне майнове право на Новозбудоване майно (після здавання Об`єкту будівництва в експлуатацію), що після державної реєстрації (за ініціативою Пайовика) стає правом власності Пайовика на Новозбудоване майно як на нерухомість. Об`єкт будівництва - багатоповерховий жилий комплекс із вбудованими приміщеннями обслуговування з підземним паркінгом за адресою: АДРЕСА_6 . Новозбудоване майно квартира будівельний номер АДРЕСА_7 розрахунковою площею 106,38 кв.м., розташована на 9 поверсі жилого будинку АДРЕСА_8 Об`єкту будівництва. Право власності на Новозбудоване майно виникає в порядку, визначеному цивільним законодавством України. До виникнення права власності Пайовика на Новозбудоване майно як на нерухомість Пайовик не має права розпоряджатися Новозбудованим майном як нерухомістю.

Так 2 абз. п.5.4. договору №Г1/Д-147 про пайову участь у будівництві об`єкта нерухомого майна від 31.01.2008 року, встановлено, що документальним підтвердженням належного виконання Пайовиком зобов`язання по передачі облігації у власність Підприємства, а саме по перерахуванню Облігації з рахунку у цінних паперах Пайовика на рахунок у цінних паперах Підприємства є копія наказу про переказ цінних паперів з рахунку у цінних паперах Пайовика на рахунок у цінних паперах Підприємства з відміткою Зберігача про прийняття переказу до виконання. Зазначених документів матеріали справи не містять. А відповідно до п. 6.1. зобов`язання Відповідача щодо передачі Паю виникають лише після виконання Пайовиком своїх зобов`язань щодо передачі Пайовиком Облігації Підприємству.

Відповідно до п. 4.3. договору №Г1/Д-147 про пайову участь у будівництві об`єкта нерухомого майна від 31.01.2008 року строк закінчення будівництва 4й квартал 2008 року.

Відповідно до п. 2.2. Договору купівлі-продажу облігацій №Б-50/03;154-П від 31.01.208р. позивач був ознайомлений з Інформацією про випуск іменних безпроцентних (цільових) облігацій ТОВ «Добробуд ЛТД» зареєстрованою ДКЦПФР 17.08.2006р. та опубліковані у Бюлетені «Цінні папери України» №195-196 від 23.08.2006р. та зі змінами до Інформації про випуск іменних безпроцентних (цільових) облігацій зареєстрованою ДКЦПФР 10.11.2006р. та опубліковані у Бюлетені «Цінні папери України» №265-266 від 13.11.2006р. ТОВ «Добробуд ЛТД» (далі Інформація про випуск) та згоден з нею.

Так згідно Інформації про випуск п. 12.3. термін обігу Облігацій складає з 20.11.2006р. по21.01.2010р. П. 13.1. встановлює, що термін погашення Облігації становить 22.01.2010р. 23.03.2010р. Пункт 13.4. Інформації про випуск визначає порядок дій у разі несвоєчасного погашення Облігацій. У разі якщо у термін 22.01.2010р. 23.03.2010р. власник не перерахував належні йому Облігації зі свого рахунку у цінних паперах на рахунок Емітента в депозитарії, тобто після закінчення термінів погашення, то власнику відшкодовується вартість Облігацій за номінальною вартістю. Кошти, які повинні витрачені стосовно розміщених, але непогашених Облігацій, депонуються на поточному рахунку Емітента на строк 3 роки. Після закінчення терміну депонування кошти залишаються у розпорядженні Емітента.

Відповідно до відповіді Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, розпорядженням №343 від 16.06.2014р. будинку АДРЕСА_6 було присвоєно адресу АДРЕСА_4 .

Залишаючи без задоволення позов ОСОБА_2 про зобов`язання виконати умови договору, суд першої інстанції виходив із необґрунтованості позовних вимог, а наслідки пропуску позивачем строку позовної давності, яка є самостійною підставою для відмови у позові судом не розглядалися.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частини 3 ст. 509, ст. 526 ЦК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином, відповідно до закону, інших правових актів, договору, на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. У зобов`язанні на стороні боржника або кредитора можуть бути одна або одночасно кілька осіб. Якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 651 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги.

Спеціальна послідовність виконання зобов`язання передбачена для зустрічного виконання зобов`язання (ст. 538 ЦК). Воно є властивим для виконання взаємних (синалагматичних) зобов`язань, тому що тільки у цих зобов`язаннях сторони одночасно виступають боржником і кредитором та мають кореспондуючі права й обов`язки.

Під зустрічним виконанням зобов`язання розуміється виконання свого обов`язку однією зі сторін, що згідно із договором обумовлене виконанням обов`язку другою стороною. Таке виконання характеризується двома моментами: а) воно повинно відбуватися лише за умови виконання іншою стороною; б) і тільки після здійснення виконання іншою стороною.

Відповідно до ст. ст. 3, 7 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» облігація - це емісійний борговий цінний папір, що посвідчує внесення його власником грошей, визначає відносини позики між власником облігації та емітентом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно ст. 7 Закону України «Про цінні папери та фондовий ринок» тривалість періоду, на який можуть бути продовжені строки обігу та погашення облігацій підприємств, не може перевищувати тривалості періоду, визначеного проспектом або рішенням про емісію цінних паперів.

Судом вірно встановлено, що у встановлений строк позивач не надав зберігачу наказ про переказ цінних паперів з рахунку у цінних паперах ОСОБА_2 на рахунок у цінних паперах ТОВ «Добробуд ЛТД». Лише у 2019 року позивач звернулась до ПАТ «МТБ» із заявою про видання наказу про переказ цінних паперів на рахунок у цінних паперах ТОВ «Добробут ЛТД», у відповідь на яку листом від 12.11.2019 р. року позивачу повідомлено, що Банк здійснить депозитарну облікову операцію та надасть виписку з рахунку у цінних паперах тільки після одержання повідомлення про проведення операції та/або довідки з рахунку в цінних паперах від Центрального депозитарію.

Відповідно до наданих документів до Відповіді ПАТ «МТБ» від 12.11.2019р. надані виписку з рахунку цінних паперів позивача з яких вбачається, що станом на час розгляду справи облігація все ще знаходиться на рахунку позивача, що підтверджує твердження відповідача щодо невиконання позивачем п. 5.4. договору про пайову участь в будівництві.

Зазначаючи про причини невиконання вимог п. 5.4 договору про пайову участь в будівництві та непред`явлення облігації протягом встановленого строку її обігу, позивач посилався на невиконання ТОВ «Добробут ЛТД» обов`язку із введення будинку в експлуатацію, проте невиконання ТОВ «Добробут ЛТД» взятого на себе обов`язку не є підставою для пролонгації терміну обігу облігації, у зв`язку з чим облігація, за якою термін погашення сплинув, втрачає свою здатність обертатися на ринку як товар, а позивач втратив право на отримання у власність об`єкта будівництва.

Статтею 16 ЦК встановлено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Судом встановлено, що позивач обрав неналежний спосіб захисту порушеного права, оскільки не зазначив які конкретно дії повинен виконати відповідач.

Також суд вірно зазначив, що предметом даного позову повинно бути зобов`язання вчинити певні дії, а не «виконати умови Договору №Г1/Д-147 про пайову участь у будівництві об`єкта нерухомого майна від 31.01.2008 року, шляхом передачі у власність ОСОБА_2 пай квартиру будівельний номер 70 розрахунковою площею 106,38 кв.м., розташована на 9 поверсі житлового будинку АДРЕСА_1 , яка визначена як квартири АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 на плануванні дев`ятого поверху у технічному паспорті виготовленому КП «БТІ» ОМР будинку літ. «Б» по АДРЕСА_4 .».

Також судом встановлено, що позивачем не доведено належними та допустимими докази не доведено ідентичність квартири будівельний номер 70 розрахунковою площею 106,38 кв.м., розташована на 9 поверсі житлового будинку АДРЕСА_1 , квартирам АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 на плануванні дев`ятого поверху у технічному паспорті виготовленому КП «БТІ» ОМР будинку літ. «Б» по АДРЕСА_4 . Так, суд встановив різницю площ між квартирою будівельний номер 70 розрахунковою площею 106,38 кв.м., розташована на 9 поверсі житлового будинку АДРЕСА_1 , та квартирами АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 на плануванні дев`ятого поверху у технічному паспорті виготовленому КП «БТІ» ОМР будинку літ. «Б» по АДРЕСА_4 більше ніж на 13 кв.м., що є більше допустимою безоплатної площі встановленої Договором у розмірі 3%. Позивачем також не доведено, що ним сплачено вартість різниці площ.

Також суд обґрунтовано не взяв до уваги наданий представником позивача висновок експерта №39/19 від 18.10.2019р. судової будівельно-технічної експертизи, оскільки вказаний висновок не відповідає вимогам закону, а саме у вказаному висновку не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та те, що висновок підготовлено для подання до суду.

На підставі вищевикладеного, суд оцінивши докази у справі, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному їх дослідженні прийшов до обґрунтованого висновку про залишення позову ОСОБА_2 без задоволення з підстав та мотивів, викладених вище.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, так як висновки суду відповідають вимогам закону, на які посилався суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не повідомив іншу сторону про настання умов з виконання ним своїх зобов`язань по договору №Г1/Д-147, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки матеріали справи містять достатніх доказів, які не вказують на незаконність судового рішення щодо встановлених обставин справи.

Доводи про те, що суд першої інстанції здійснив неправильне тлумачення закону, фактично впровадивши підставу припинення зобов`язань, не передбачену чинним законодавством, є безпідставними, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Доводи про те, що суд надто формально підійшов до висновку експерта, визнавши його недопустимим доказом, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вказаний висновок був поданий з порушенням вимог закону, та позивач мав можливість скористатися своїм процесуальним правом для звернення до суду з клопотанням про призначення експертизи, однак не скористався своїм правом.

Також, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

Інші доводи апеляційної скарги також не є суттєвими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Нових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції надано не було.

Судом при прийнятті рішення були взяті до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності.

Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 вересня 2020 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 12 липня 2021 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.А. Гірняк

______________________________________ С.М. Сегеда