Справа № 211/5849/20
Провадження № 2/211/638/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12 липня 2021 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Середньої Н.Г.

за участю секретаря судового засідання - Бехало В.В.,

у відсутність сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ шляхом стягнення компенсації,

встановив:

позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом до відповідача ОСОБА_2 в якому просить суд визнати однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 сумісною власністю подружжя, визнавши за ними право власності на вказану квартиру по Ѕ частині за кожним, посилаючись на припинення шлюбних відносин між сторонами та спір з приводу нерухомого майна. В обґрунтування вимог зазначив, що з 11.09.2004 він перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, який рішенням суду від 02.11.2016 між ними розірвано. При реєстрації повторного шлюбу 01.12.2017, він змінив прізвище з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 ». В період перебування в шлюбі з ОСОБА_2 ними на підставі договору купівлі-продажу від 20.09.2014 за спільні кошти було придбано квартиру АДРЕСА_1 , право власності зареєстровано за відповідачкою. Тому з метою поділу придбаного в період шлюбу нерухомого майна, в зв`язку з відмовою відповідачки зробити це в добровільному порядку, позивач просить вимоги задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом. в якому просить суд визнати автомобіль Ford Transit Connect 1.8 ТDDi, 2004 року випуску, об`єм двигуна 1753 см. куб., що був зареєстрований на ім`я ОСОБА_1 , спільною сумісною власністю подружжя, стягнувши з ОСОБА_1 на її користь грошові кошти в сумі 48932,73 грн., що складають 1/2 частину вартості самостійно відчуженого спільного сумісного рухомого майна відповідачем. В обґрунтування вимог зазначила про придбання в період шлюбу, 26 грудня 2014 року, вказаного автомобіля, який після розірвання шлюбу залишився в користуванні відповідача, та який останнім було відчужено 18.12.2019 без її дозволу та відома, тому вважає, що відповідачем повинна бути сплачена компенсація у виді половини вартості відчуженого автомобіля.

Ухвалою суду від 09 жовтня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 28 січня 2021 року зустрічний позов ОСОБА_2 прийнято до спільного розгляду з позовом ОСОБА_1 , вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ шляхом стягнення компенсації - об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

В судове засідання сторони не з`явилися, до суду надійшли заяви представників сторін та позивача ОСОБА_1 про розгляд справи за їх відсутності: представник позивача ОСОБА_5 та позивач ОСОБА_1 на первісному позові щодо розподілу майна наполягають, крім вимог про стягнення судових витрат, зустрічні вимоги визнають (за виключенням вимог щодо стягнення судових витрат); представник відповідача ОСОБА_6 первісні вимоги визнає (за виключенням вимог щодо стягнення судових витрат), на зустрічному позові наполягає, крім вимог щодо стягнення судових витрат.

Враховуючи вимоги частини 1 статті 223 ЦПК України та надані учасниками справи заяви, суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутність на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків.

Згідно пунктів 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» (далі Постанова) суд, вирішуючи спори між подружжям про майно, повинен встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне в нього на час розгляду справи, та те, що перебуває у третіх осіб.

Як встановлено судом, сторони з 11 вересня 2004 року перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с. 8 - копія свідоцтва), який рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 листопада 2016 року між ними розірвано (а.с. 9 - копія рішення).

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 20 вересня 2014 року та посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Перекопською І.С., за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 19).

Згідно Єдиного державного реєстру МВС, 26 грудня 2014 року за ОСОБА_1 на підставі довідки-рахунку від 25.12.2014 було зареєстровано автомобіль Ford Transit Connect 1.8 ТDDi, 2004 року випуску, об`єм двигуна 1753 см. куб. (а.с. 53).

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном, визначено у статті 317 ЦК України.

Згідно зі статтею 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 355 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Такі ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільності набутого майна щодо певного об`єкта в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її заперечує.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

Відповідно до статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують,

Сторонами не подано заперечень з приводу визнання спільною сумісною власності подружжя та поділу між ними в рівних частках квартири АДРЕСА_1 , тому вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Стаття 63 СК України, передбачає, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними.

Право подружжя на розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя передбачені статтею 65 СК України.

Відповідно до частини 2 статті 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя, однак дружина або чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Частиною 4 статті 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У відповідності до частини третьої статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та використовуються подружжям спільно на підставі рівних прав на володіння, користування і розпоряджання відповідним майном.

Отже, один із подружжя може вимагати від іншого із подружжя 1/2 частину вартості спільного майна, якщо один із них здійснив його відчуження проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби.

Частина перша статті 369 ЦК України визначає, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно.

Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі належної йому частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Відповідний правовий висновок висловлений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц та Верховним Судом у постанові від 15 жовтня 2020 року у справі № 483/812/19 і в постанові від 14 квітня 2021 року у справі № 2-2974/12.

На адвокатський запит Територіальним сервісним центром МВС № 1248 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС від 16.12.2020 повідомлено, що згідно Єдиного державного реєстру МВС, 26 грудня 2014 року за ОСОБА_1 на підставі довідки-рахунку від 25.12.2014 було зареєстровано автомобіль Ford Transit Connect 1.8 ТDDi, 2004 року випуску, об`єм двигуна 1753 см. куб. 18 грудня 2019 року вказаний автомобіль на підставі договору, укладеному з ТСЦ № 2346/2019/1830796 від 18 грудня 2019, було перереєстровано на іншу фізичну особу (а.с. 53).

Відповідно до висновку експертного авто товарознавчого дослідження № 281/20 по визначенню ринкової вартості від 30.12.2020, середня ринкова вартість автомобіля марки Ford Transit Connect 1.8 ТDDi, 2004 року випуску, об`єм двигуна 1753 см. куб. на момент 29.12.2020 складає 97 865.46 грн. (а.с. 48-52).

Ураховуючи викладене, суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшов висновку про те, що спірний транспортний засіб був спільною сумісною власністю подружжя, набутий за час шлюбу, є цінним майном та неподільною річчю. Проте ОСОБА_1 здійснив його відчуження іншій особі без згоди ОСОБА_2 , як другого з подружжя, що не заперечується відповідачем за зустрічним позовом.

Оскільки вищевказаний транспортний засіб, який є спільним сумісним майном подружжя, було відчужено без згоди дружини, а доказів того, що отримані ОСОБА_1 кошти було використано в інтересах сім`ї матеріали справи не містять, суд на підставі досліджених доказів дійшов висновку про стягнення в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію 1/2 вартості спірного автомобіля (постанова Верховного Суду від 09 квітня 2021 року у справі № 759/6422/18 (провадження № 61-3460св20).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями частини першої статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 5,6 статті 81 ЦПК України).

Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи наявність заяв представників сторін про визнання вимог, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення первісного та зустрічного позовів.

Згідно до частин першої, третьої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частинами першою, другою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Враховуючи наявність заяв представників сторін про відмову від відшкодування судових витрат, вони покладаються на сторони.

Керуючись ст. ст. 60,61,63, 70-73 СК України, ст..ст. 10, 12, 13, 81, 141, 263, 265 ЦПК України,суд

ухвалив:

позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 39,7 кв. м., житловою площею 17,3 кв.м. - спільною сумісною власністю ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ), та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ), визначивши їх частки рівними, тобто по 1/2 частці за кожним.

Визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 39,7 кв. м., житловою площею 17,3 кв.м.

Визнати за ОСОБА_2 право приватної власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 39,7 кв. м., житловою площею 17,3 кв.м.

Зустрічний позов ОСОБА_2 - задовольнити.

Визнати автомобіль Ford Transit Connect 1.8 ТDDi, 2004 року випуску, об`єм двигуна 1753 см. куб., спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , визначивши їх частки рівними, тобто по 1/2 частці за кожним.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування вартості 1/2 частини автомобіля грошові кошти в сумі 48 932 (сорок вісім тисяч дев`ятсот тридцять дві) гривні 73 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів через Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з дня з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 12 липня 2021 року

Суддя Н.Г.Середня