Справа № 709/3420/14-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2021 року смт. Чорнобай

Чорнобаївський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Романової О.Г.,

за участі секретаря Соломки Л.М.,

скаржника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Чорнобаївського районного суду Черкаської області скаргу ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Чорнобаївського районного відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ), стягувач: АТ «Райфайзен Банк Аваль», сторона, що набула права вимоги: ТОВ «Фінансова компанія «Укртехфінанс» про скасування постанови про арешт коштів боржника, -

в с т а н о в и в:

Скаржник ОСОБА_1 звернувся до Чорнобаївського районного суду Черкаської області із скаргою про скасування постанови про арешт коштів боржника, у якій оскаржує постанову Чорнобаївського районного відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) від 05 жовтня 2020 року про накладення арешту на кошти ОСОБА_1 . Стягувач за виконавчим провадженням - АТ «Райфайзен Банк Аваль», сторона, що набула права вимоги: ТОВ «Фінансова компанія «Укртехфінанс».

Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 08 лютого 2021 року скаргу залишено без руху та надано строк 10 днів з дня вручення ухвали на усунення недоліків. Скаржник у встановлений строк недоліки скарги усунув.

Скаржник свою скаргу мотивує тим, що 12 травня 2015 року Чорнобаївським районним судом Черкаської області у справі № 709/3420/14-ц видано виконавчий лист про стягнення з скаржника на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором в сумі 45285,76 грн.

04 квітня 2016 року державним виконавцем відділу ДВС Чорнобаївського районного управління юстиції Гвоздь В.А. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на все майно скаржника.

03 серпня 2016 року державним виконавцем Центрального відділу ДВС м. Черкаси Бездугановим О.С. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження.

05 жовтня 2020 року державний виконавець Чорнобаївського РВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) Пасічна А.А. винесла постанову про арешт коштів боржника, яка була направлена до банківських установ, зокрема і до АТ КБ «ПриватБанк», внаслідок чого було накладено арешт на кошти скаржника, які знаходяться на рахунку НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ). Як зазначає скаржник, на зазначений рахунок він отримує заробітну плату від ПП «Імперіал плюс».

Станом на 16 листопада 2020 року борг скаржника за кредитним договором становив 49585,11 грн., право вимоги на який набуло ТОВ «Укртехфінанс». 01 грудня 2020 року скаржником погашено заборгованість у розмірі 29500,00 грн. В даний час скаржник має намір погасити заборгованість, проте накладення арешту на зазначений картковий рахунок значно ускладнює це зробити.

04 січня 2021 року скаржник звернувся до Чорнобаївського РВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) із заявою про зняття арешту з карткового рахунку на що отримав відмову.

Скаржник вважає, що при винесенні постанови про арешт коштів боржника від

05 жовтня 2020 року державним виконавцем порушено право на своєчасне отримання винагороди за працю, передбачене Конституцією України, зазначений рахунок має спеціальний режим використання, а тому на нього не може бути накладено арешт.

У зв`язку з вищевикладеним та посилаючись на приписи чинного законодавства скаржник просить суд скасувати постанову державного виконавця Чорнобаївського районного відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) від 05 жовтня 2020 року про накладення арешту на кошти ОСОБА_1 , а саме заробітну плату, що знаходиться на рахунку номер НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) в АТ КБ «ПриватБанк» та зобов`язати начальника Чорнобаївського районного відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) усунути допущені порушення.

У судовому засіданні скаржник ОСОБА_1 скаргу підтримав, просив задовольнити з підстав зазначених у ній.

Представник Чорнобаївського районного відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) у судове засідання не з`явився, направив до суду заяву, відповідно до якої розгляд скарги просить проводити за його відсутності.

Представник АТ «Райффайзен Банк Аваль» у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Представник ТОВ «Фінансова компанія «Укртехфінанс» у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом направлення рекомендованого поштового повідомлення на адресу зазначену у скарзі, проте поштове повідомлення повернулося без вручення.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Розглянувши матеріали скарги, суд встановив наступне.

Відповідно до положень ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу,порушено їхні права чи свободи.

Згідно п. а) ч. 1 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Відповідно до матеріалів справи скаржник ОСОБА_1 03 лютого 2021 року отримав відмову державного виконавця про зняття арешту з рахунку боржника, зі скаргою до Чорнобаївського районного суду Черкаської області звернувся 05 лютого 2021 року, отже передбачений п. а) ч. 1 ст. 449 ЦПК України строк не був пропущений скаржником.

Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року набрав чинності 05 жовтня 2016 року.

Відповідно до п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про виконавче провадження (від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ) виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються, відповідно до цього Закону.

За таких обставин, під час вирішення спору в даній справі, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VІІІ від 02 червня 2016 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Постановою державного виконавця відділу ДВС Чорнобаївського районного управління юстиції Гвоздь В.А. про відкриття виконавчого провадження від 04 квітня 2016 року відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа виданого Чорнобаївським районним судом Черкаської області від 12 травня 2015 року про стягнення з ОСОБА_1 боргу в розмірі 45285,76 грн на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». Крім цього, зазначеною постановою накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_1 (а.с. 8).

Постановою державного виконавця Центрального відділу ДВС м. Черкаси Бездуганова О.С. про відкриття виконавчого провадження від 03 серпня 2016 року відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа виданого Чорнобаївським районним судом Черкаської області від 12 травня 2015 року про стягнення з ОСОБА_1 боргу в розмірі 45285,76 грн на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (а.с. 9).

Вимогою про усунення порушень ТОВ «Фінансова компанія «Укртехфінанс»

№ П16-11/20/03-02 від 16 листопада 2020 року повідомлено ОСОБА_1 про суму заборгованості у розмірі 49585,11 грн. Крім цього, зазначено, що відповідно до Договору про відступлення прав за договорами іпотеки, укладеного між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «Оксі Банк» від 26 грудня 2019 року, останнє набуло право вимоги за Договором іпотеки укладеним між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль») та ОСОБА_1 (а.с. 14).

Відповідно до Договору про відступлення прав за договорами іпотеки, укладеного між АТ «Оксі Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Укртехфінанс» від 26 грудня 2019 року, останнє набуло право вимоги за Договором іпотеки укладеним між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль») та ОСОБА_1 (а.с. 14).

Постановою державного виконавця Чорнобаївського РВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) Пасічною А.А. про арешт коштів боржника від 05 жовтня 2020 року накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках АТ «Креді Агріколь Банк», ВАТ «Ощадбанк», ПАТ «Про Кредит Банк», ПАТ «УкрСиббанк», АТ «Укргазбанк», ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк»,

ПАТ «ПриватБанк», ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», ПАТ «Промінфест банк», АТ «Сбербанк Росії», ПАТ «Укрсоцбанк», ПАТ «Альфабанк», ПАТ «Кредобанк», АТ «Укрексімбанк»,

АТ «ОТП Банк», а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 (а.с. 12).

Зазначену постанову направлено до відповідних банківських установ, зокрема і до

АТ КБ «ПриватБанк» для виконання (а.с. 10 11).

Відповідно до довідки № MM7LQKN3NGFPAF7U від 12 листопада 2020 року, ОСОБА_1 має відкритий рахунок НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) у

АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 15 17).

Як зазначає скаржник у своїй скарзі, на вказаний рахунок він отримує заробітну плату від ПП «Імперіал плюс».

Проте, як вбачається з відомостей довідки № MM7LQKN3NGFPAF7U від 12 листопада 2020 року, крім заробітної плати на вказаний рахунок зараховуються й інші перекази.

Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно з п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України однією з одновних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (Горнсбі проти Греції, справа № 18357/91).

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у Законі України "Про виконавче провадження" органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України "Про виконавче провадження").

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 7 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Частинами 1 3 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Пунктом 2 частини другої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» заборонено звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно з абзацом другим частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

З наведених норм права вбачається, що судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону Закону України «Про виконавче провадження».

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону Закону України «Про виконавче провадження»).

Кошти, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на банківський рахунок переходять у власність останнього, який має виключне право розпорядження ними, а банк у свою чергу в межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунка клієнта (здійснює зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо) і не є набувачем цих коштів.

Кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втратили свій цільовий статус (пенсії, соціальних виплат), та набули статус вкладу.

Такого висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд України у постанові від 24 червня 2015 року у справі № 6-535цс15.

Судом встановлено, що Постановою державного виконавця Чорнобаївського РВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) Пасічною А.А. про арешт коштів боржника від 05 жовтня 2020 року накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках банківських установ на ім`я скаржника ОСОБА_1 , зокрема накладено арешт на грошові кошти що знаходяться на рахунку НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) у АТ КБ «ПриватБанк» та який використовується для виплати заробітної плати ПП «Імперіал плюс».

Із змісту постанови державного виконавця Чорнобаївського РВ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) Пасічною А.А. про арешт коштів боржника від 05 жовтня 2020 року вбачається, що державний виконавець визначила банківським установам порядок її виконання, із застереженням щодо накладення арешту на рахунки та/або звернення стягнення на які заборонено законом та які належать боржнику.

АТ КБ «ПриватБанк», на яке нормами статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» покладений обов`язок визначати статус рахунка та можливість накладення арешту на кошти на ньому, постанову державного виконавця про арешт коштів боржника виконало. Зазначене свідчить про те, що банк також не визнав цей рахунок та кошти на ньому такими, на які законом заборонено накладати арешт та звертати стягнення.

За таких обставин, рахунок НОМЕР_3 ) не відноситься до рахунків зі спеціальним чи обмеженим режимом використання, накладення арешту на кошти на якому заборонено, кошти після зарахування на рахунок отримувача є його власністю, втратили свій цільовий статус (заробітної плати, пенсії, соціальних виплат тощо), та набули статусу вкладу.

Статтею 24 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця.

Отже, арешт на рахунок боржника не унеможливлює отримання заробітної плати ним, за його бажанням, готівкою через касу роботодавця або поштовими переказами на вказаний ним рахунок (адресу), а тому доводи скаржника про те, що накладення арешту на грошові кошти боржника порушує його право на отримання заробітної плати є необґрунтованим.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 03 лютого

2021 року (справа № 756/1927/16-ц).

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 259, 263, 447 453 ЦПК України, суд-

у х в а л и в:

У задовленні скарги ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Чорнобаївського районного відділу ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ), стягувач: АТ «Райфайзен Банк Аваль», сторона, що набула права вимоги: ТОВ «Фінансова компанія «Укртехфінанс» про скасування постанови про арешт коштів боржника відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасником справи до або через відповідний суд.

Повний текст судового рішення складено 11 березня 2021 року.

Суддя О.Г. Романова