ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2021 року

м. Харків

справа № 638/2758/20

провадження №22-ц/818/3/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

сторони справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Державне підприємство «Український науково-технічний центр металургійної промисловості Енергосталь»,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу генерального директора Державного підприємства «Український науково-технічний центр металургійної промисловості Енергосталь» на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 серпня 2020 року, постановлене у складі судді Цвіри Д.М.,

УСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Державного підприємства «Український науково-технічний центр металургійної промисловості Енергосталь» (далі ДП «УкрНТЦ Енергосталь»), яким, з урахуванням уточнень, просила: стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі за період з 01.12.2018 по 31.12.2019 в розмірі 156942,14 грн. та 50000,00 грн. в якості компенсації моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що з 23.10.2013 по теперішній час працює в ДП «УкрНТЦ Енергосталь» на посаді начальника групи відділу очистки газових викидів. Внаслідок невиплати заробітної плати протягом тривалого періоду у відповідача утворилась заборгованість. Так, станом на 07.02.2020 їй нарахована та не виплачена заробітна плата за період з 01.12.2018 по 31.12.2019 в загальному розмірі 154480,77 грн., без урахування та включення податків, інших обов`язкових платежів. Також просить стягнути моральну шкоду, оскільки внаслідок протиправних та незаконних дій відповідача вона зазнала душевних страждань, наслідком яких стало погіршення фізичного стану та моральних страждань.

Рішенням суду позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ДП «УкрНТЦ Енергосталь» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період з 01.12.2018 по 31.12.2019 з урахуванням компенсації втрати частини заробітної плати в зв`язку з порушенням строків виплати в розмірі 156942,14 грн., моральну шкоду в розмірі 50000 грн. Стягнуто з ДП «УкрНТЦ Енергосталь» на користь держави судовий збір в розмірі 2410,22 грн. Допущено негайне виконання рішення суду в частині присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Рішення мотивоване тим, що ОСОБА_1 з 23.10.2013 по теперішній час працює на ДП «УкрНТЦ Енергосталь» на посаді начальника відділу очистки газових викидів. Відповідач неналежним чином виконує обов`язки по виплаті заробітної плати, внаслідок чого перед позивачем утворилась заборгованість по заробітній платі, яка станом на 07.02.2020, без урахування та включення податків, інших обов`язкових платежів, які підлягають відрахуванню із заробітної плати, становить 154480,77 грн. Відповідно до розрахунку компенсації втрати частини заробітної плати в зв`язку з порушенням строків виплати сума компенсації складає 2461,37 грн. Суд вважав доведеним наявність у ДП «УкрНТЦ Енергосталь» заборгованості перед ОСОБА_1 у виплаті нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 156942,14 грн., в зв`язку з чим задовольнив позовні вимоги в цій частині. Суд дійшов висновку, що порушення права позивача на своєчасну виплату заробітної плати дійсно призвело до її душевних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків, які полягали у постійному страху залишитись без засобів існування та стресі, що очевидно позбавляло позивача стану внутрішньої рівноваги та сенсу соціального буття і завдало почуття незахищеності перед необґрунтованими діями відповідача. З урахуванням розміру заборгованості по заробітній платі, необхідністю позивача звертатись з вимогами про її виплату до суду, суд вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 30.11.2020 заяву ДП «УкрНТЦ Енергосталь» про перегляд заочного рішення суду від 31.08.2020 залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду представник відповідача подав апеляційну скаргу, якою просить його скасувати частково та ухвалити у відповідній частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості по виплаті заробітної плати за період з 01.12.2018 по 28.02.2019 у сумі 43807,73 грн., а також моральної шкоди в розмірі 50000 грн.

У обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що в зв`язку з введенням на території України карантинних заходіві відповідачем були видані накази про переведення практично всіх працівників основних підрозділів та служб ДП «УкрНТЦ Енергосталь», зокрема, бухгалтерії, відділу кадрів, юридичного відділу, економічної служби тощо в режим дистанційної роботи, надання невикористаних відпусток, відпусток за власний рахунок на весь період карантину, в режим простою. В зв`язку з цим відповідач через встановлений карантин, хворобу відповідальних працівників, до компетенції яких входить підготовка та надання документів щодо нарахування та виплати заробітної плати працівникам, мав поважні причини неявки в судове засідання та неповідомлення їх суду, а також поважні причини неподання відзиву.

Крім того, 12.05.2020 позивачу було сплачено частину заборгованості по заробітній платі за період з 01.12.2018 по 28.02.2019 в сумі 43807,73 грн., про що було повідомлено суд засобами електронного зв`язку 16.06.2020 з наданням бухгалтерської довідки про сплату заборгованості. Однак суд при винесенні рішення цей факт до уваги не прийняв.

Також апелянт вважає, що суд неправомірно стягнув на користь позивача моральну шкоду в розмірі 50000 грн., оскільки не з`ясував, чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, з чого виходив позивач при визначенні суми моральної шкоди; суд неуважно поставився до розумного визначення розміру моральної шкоди та наявності доказів; судом не враховано, що позивач, як пенсіонер, мала й інше джерело доходів, що дозволяло своєчасно сплачувати комунальні послуги, купувати необхідні ліки.

Позивач не скористався правом надання відзиву на апеляційну скаргу.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволеню частково з наступних підстав.

Відповідно до статті 376 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У відповідності до частин 1-5 статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права . Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення в повному обсязі не відповідає.

Згідно із частиною 1 статті 3 та статтею 4 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно до частини 1 статті 94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються із частиною 1 статті 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 23 жовтня 2013 року по теперішній час працює у ДП «УкрНТЦ Енергосталь» на посаді начальника відділу очистки газових викидів, що підтверджується копією наказу №1194-к від 21.10.2013 про прийом на роботу (а.с. 10), довідкою від 12.02.2020 №1-02-105/1к (а.с. 14) та даними копії трудової книжки ОСОБА_1 (а.с. 11-13).

Згідно довідки про нараховану та не виплачену заробітну плату за період з 01.12.2018 по 31.12.2019, виданої ОСОБА_1 ДП «УкрНТЦ Енергосталь», станом на 07.02.2020 загальна сума заборгованості без урахування та включення податків, інших обов`язкових платежів, які підлягають відрахуванню із заробітної плати, становить 154480,77 грн. (а.с. 15).

Згідно інформації, наданої ДП «УкрНТЦ Енергосталь», компенсація втрати частини заробітної плати, в зв`язку з порушенням строків виплати, яка входить в загальну суму заборгованості станом на 31.12.2019, за різні періоди з 01.04.2018 по 01.11.2018 становить 4129,04 грн. (а.с. 40).

Позивач вказує, що за період з 01.12.2018 по 31.12.2019 до загальної суми забргованості у розмірі 154480,77 грн. не входить сума компенсації втрати частини заробітної плати в зв`язку з порушенням строків виплати у розмірі 2461,37 грн., яка підлягає включенню до суми заборгованості.

Вказану позицію позивача відповідач не оспорює.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують).

17.06.2020 засобами електронного зв`язку представник відповідача подав до суду клопотання про закриття провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за період з 01.12.2018 по 28.02.2019 в розмірі 43807,73 грн. на підставі того, що 12.05.2020 ОСОБА_1 було виплачено частину заборгованості із заробітної плати в указаному розмірі (а.с. 52). До клопотання додана бухгалтерська довідка від 16.06.2020 №Б-02/425 ДП «УкрНТЦ Енергосталь», згідно якої 12.05.2020 була виплачена заробітна плата ОСОБА_1 за період з 01.12.2018 по 28.02.2019 в сумі 43807,73 грн. (а.с. 53).

Втім, при ухваленні рішення судом вказаний доказ врахований не був, в зв`язку з чим суд прийшов до помилкового і необґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовної заяви в частині стягнення заборгованості з заробітної плати в повному обсязі.

Таким чином, загальний розмір заборгованості по заробітній платі з урахуванням погашеної відповідачем суми заборгованості в розмірі 43807,73 грн., складає 113134,41 грн.

Пунктом 3 розділу ІІІ постанови Кабінету Міністрів України від 05 лютого 1995 року №100 визначено, що при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку. Суми нарахованої заробітної плати враховуються у тому місяці, за який вони нараховані та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Також колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення заподіяної моральної шкоди в розмірі 50000 грн., виходячи з наступного.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, відповідно до положень якої передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою в постанові від 14.12.2016 у справі №428/7002/14-ц, зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із вказаною статтею є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 3 постанови від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі Постанова №4), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у: моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Якщо законодавством встановлені межі відшкодування моральної шкоди, суд визначає її розмір з урахуванням цих меж. Визначивши розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен навести в рішенні відповідні мотиви (пункт 9 Постанови №4).

Пунктом 5 вказаної Постанови роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У пункті 13 указаної постанови роз`яснено, що згідно зі статтею 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Колегія суддів вважає беззаперечним, що внаслідок тривалої затримки у виплаті належної позивачу заробітної плати, необхідності відстоювати гарановане Конституцією України право на оплату праці в суді, позивач зазнала моральних страждань. Проте колегія суддів не погоджується зі стягненням моральної шкоди у розмірі 50000 грн., який всупереч загальних засад цивільного законодавства про справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини 1 статті 3 ЦК України) є надмірним відшкодуванням.

Апеляційний суд в цьому контексті враховує той факт, що у справі відсутні достатні докази на підтвердження такої глибини душевних страждань та немайнових втрат потерпілої особи, які заслуговують на відшкодування у розмірі 50000 грн., а тому вважає за необхідне, відповідно до характеру та розміру душевних страждань, завданих позивачу, з урахуванням загальних засад цивільного законодавства, справедливості, добросовісності та розумності зменшити розмір відшкодування моральної шкоди до 3000 грн.

Враховуючи встановлені обставини справи та досліджені докази, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження в суді апеляційної інстанції, тому апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду зміні. Позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню. З ДП «УкрНТЦ Енергосталь» на її користь належить стягнути заборгованість по заробітній платі за період з 01.03.2019 по 31.12.2019 в розмірі 113134,41 грн., а також моральну шкоду в розмірі 3000 грн.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

За змістом частин 1, 7, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати понесені відповідачем компенсуються за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання фізичною особою до суду позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвалою суду від 02.03.2020 позивач була звільнена від сплати судового збору за позовною вимогою про стягнення моральної шкоди.

Оскільки апеляційна скарга пдлягає задоволенню на 94%, , з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави за позовну вимогу про стягнення заробітної плати у розмірі 815,58 грн., а також судовий збір за позовну вимогу про стягнення моральної шкоди у розмірі 50,45 грн, що підлягали сплаті позивачкою в суді першої інстанції.

ДП «УкрНТЦ Енергосталь» за подачу апеляційної скарги був сплачений судовий збір в розмірі 3615,40 грн., що підтверджується квитанцією № 10442 від 23.12.2020 .

Тому сплачений ДП «УкрНТЦ Енергосталь» судовий збір при зверненні за апеляціною скаргою підлягає компенсації за рахунок держави у розмірі 3398,48 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу генерального директора Державного підприємства «Український науково-технічний центр металургійної промисловості Енергосталь» задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 серпня 2020 року змінити.

Стягнути з Державного підприємства «Український науково-технічний центр металургійної промисловості Енергосталь» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період з 01.03.2019 по 31.12.2019 в розмірі 113134 грн. (сто тринадцять тисяч сто тридцять чотири) грн. 41 коп., яка визначена без урахування податків і зборів, а також моральну шкоду в розмірі 3000 (три тисячі) грн.

Стягнути з Державного підприємства «Український науково-технічний центр металургійної промисловості Енергосталь» на користь держави 866 (вісімсот шістдесят шість) грн. 03 коп. судового збору.

Витарти Державного підприємства «Український науково-технічний центр металургійної промисловості Енергосталь» по сплаті судового збору при зверненні з апеляційною скаргою у розмірі 3398,48 грн. компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 11 березня 2021 року.

Головуючий - О.Ю.Тичкова

Судді О.В.Маміна

Н.П.Пилипчук