Справа № 216/6143/18
Провадження № 4-с/216/26/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2021 року місто Кривий Ріг

Дніпропетровської області

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Онопченка Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Авшаряна С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі Дніпропетровської області скаргу ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця, -

ВСТАНОВИВ:

24 березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії та рішення державного виконавця.

Скарга мотивована тим, що в провадженні державного виконавця Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпра) Радченко М.І. знаходиться виконавче провадження № 63834386 з примусового виконання виконавчого листа № 216/6/18314 виданого Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди в розмірі 461 287 грн. Постанова про відкриття виконавчого провадження була винесена державним виконавцем 10.12.2020, однак її копії божник не отримував, та про наявність виконавчого провадження дізнався лише на початку лютого 2021 року після того як його банківська карта № НОМЕР_1 в АТ КБ «ПриватБанк» була заблокована шляхом арешту рахунку. Фактично доступ до матеріалів виконавчого провадження він отримав після повідомлення 12.03.2021 в телефонному режимі від канцелярії Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпра) ідентифікатора онлайн доступу до матеріалів виконавчого провадження та ознайомився з постановою про арешт коштів боржника від 01.02.2021. Вважає вказану постанову незаконною та такою, що суперечить вимогам Закону України «Про виконавче провадження», оскільки державним виконавцем можуть накладатися арешти на грошові кошти, що знаходяться на конкретних рахунках у банках чи інших фінансових установах, за умови, що інформація про такі рахунки наведена в заяві стягувача, однак останній не міг знати номер його банківської карти та поточний рахунок ІВАN. Також, спірна постанова призвела до порушення порядку звернення стягнення на його заробітну плату та порушення конституційних прав на оплату праці. Просить суд поновити строк для подання скарги, визнати незаконними дії державного виконавця вчинені під час винесення постанови про арешт коштів боржника від 01.02.2021 по виконавчому провадженню № 63834386 та скасувати її.

Заявник у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд скарги без його участі, скаргу підтримує в повному обсязі.

Державний виконавець Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпра) Радченко М. у судове засідання не з`явилася, надала суду заперечення, просить суд відмовити боржнику. Як на підставу заперечень посилається на те, що на виконанні у виконавчій службі перебуває виконавче провадження № 63834386 з виконання виконавчого листа від 16.06.2020 № 216/18314 виданого Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу в сумі 561 287 грн.

10.12.2020 було винесено постанову про стягнення витрат виконавчого провадження в розмірі 276 грн.

01.02.2021 винесено постанову про арешт всього рухомого та нерухомого майна боржника, та про арешт коштів боржника.

08.02.2021 на адресу відділу надійшла заява від божника про зупинення виконавчого провадження, з копією апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду.

19.02.2021 на адресу відділу надійшла заява від боржника про зупинення виконавчого провадження та зняття арешту з рахунків та майна божника, після чого постановою від 25.02.2021 на підставі ч. 1 ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про зупинення виконавчого провадження.

16.06.2021 на підставі постанови Дніпровського апеляційного суду від 18.05.2021, якою апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, заочне рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.06.2020, яким стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 461 287 грн., залишено без змін, поновлено вчинення виконавчих дій.

Постанова про арешт коштів банком не повернута, від стягувача ОСОБА_2 та боржника ОСОБА_1 не надходило підтверджуючих доказів про сплачену заборгованість перед стягувачем, також боржником не сплачено витрати виконавчого провадження та виконавчий збір у розмірі 10 % від суми заборгованості, що складає 46 128,70 грн.

Вивчивши матеріали скарги суд дійшов такого висновку.

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до положень ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Частинами 2, 3 ст. 451 ЦПК України передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

З досліджених у судовому засіданні матеріалів скарги судом встановлено, що в провадженні Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпра) перебуває виконавче провадження № 63834386 з примусового виконання виконавчого листа № 216/6/18314, виданого 16.06.2020 Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди в розмірі 461 287 грн.

Постановою державного виконавця Радченко М.І. від 01.02.2021 з метою реального виконання рішення суду накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів божника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 .

При зверненні до суду зі скаргою ОСОБА_1 просив поновити йому пропущений 10-ти денний строк на оскарження постанови про арешт коштів боржника, оскільки йому вказане рішення не направлялось і про його існування він дізнався лише на початку лютого 2021 року, а ознайомився з ним після 12.03.2021. Враховуючи те, що матеріали справи не містять доказів направлення боржнику державним виконавцем копії спірної постанови та отримання її, суд вважає що наведенні боржником доводи про поважність причин пропуску строку на оскарження спірної постанови заслуговують на увагу, а строк для подання скарги відповідно до вимог ч. 2 ст. 449 ЦПК України слід поновити.

Оцінивши докази в їх сукупності при вирішенні скарги по суті, суд вважає, що в її задоволенні слід відмовити.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

За змістом статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з пунктом 7 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Загальний порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника визначений в статті 48 Закону України «Про виконавче провадження», так звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

При цьому стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, поточний рахунок рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

З наведених норм права вбачається, що виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому, саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження коштів на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Вказаний висновок узгоджений з постановою Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 756/1927/15-ц.

Заявник посилається на те, що постановою державного виконавця накладено арешт на грошові кошти розміщені на рахунку, відкритому в АТ КБ «ПриватБанк», для отримання заробітної плати.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнаннями неправомірними дій державного виконавця щодо скасування постанови про арешт рахунків заявника, оскільки державний виконавець діяла у відповідності до вимог чинного законодавства та з метою виконання рішення суду, яке набрало законної сили.

Приписами статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт майна боржника є одним із заходів виконавчого провадження з метою примусового виконання рішення суду для задоволення законних інтересів стягувача.

Відповідно до пункту 8 розділу VIII «Інструкції з організації примусового виконання рішень» на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт, про що виноситься постанова виконавця. У постанові зазначається сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчим документом, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця та вказуються реквізити рахунку, на якому знаходяться кошти, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів.

Таким чином, дії державного виконавця при винесенні оскаржуваної постанови про арешт коштів боржника відповідають вимогам закону, є правомірними та такими, що здійснені у спосіб і порядок, визначений виконавчим документом та відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 260, 447-451 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволені скарги ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Ю.В.Онопченко