Справа № 131/117/20
Провадження № 2/131/73/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.07.2021 м. Іллінці

Іллінецький районний суд Вінницької області в складі головуючого судді Олексієнка О.Ю., розглянувши в м. Іллінці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ПрАТ «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС - ГРУП»

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою в якій вказав, що 03 вересня 2018 року о 16:00 по вул. Пестеля в м. Іллінці Вінницької області з вини відповідача сталася дорожньо-транспортна пригода за участю належного позивачу транспортного засобу марки ЗАЗ Forza, державний номерний знак НОМЕР_1 , та транспортного засобу марки Mitsubishi Outlander, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням відповідача ОСОБА_2 .

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди належний позивачу транспортний засіб зазнав механічних пошкоджень.

Відповідальність відповідача застрахована ПрАТ «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС - ГРУП» згідно полісу АМ/3355037.

Факт дорожньо-транспортної пригоди зафіксовано у встановленому Законом порядку шляхом заповнення «Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду» від 03.09.2018.

Згідно проведеного страховою компанією ПрАТ «Українська страхова компанія «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС - ГРУП» розрахунку позивачу 16.10.2018 було нараховано та виплачено 14546,22 грн. страхового відшкодування.

У подальшому було проведено роботи по відновленню належного позивачу транспортного засобу марки ЗАЗ Forza, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Однак, сума виплаченого грошового відшкодування не покрила витрат на проведення ремонту транспортного засобу, в зв`язку з чим позивачем було понесено додаткові витрати.

Тому позивач звернувся до суду та просить стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в сумі 11189,67 гривень.

Позивач в судове засідання не з`явився, при цьому подав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просить розгляд справи проводити у його відсутність.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник в судове засідання призначене на 08.07.2021 не з`явились.

Під час розгляду цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов`язків учасниками судового розгляду, в тому числі в частині надання доказів на підтвердження позовних вимог та заперечень. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини і відповідні їм правовідносини.

Так судом установлено, що згідно повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 03.09.2018 року о 16:00 по вул. Пестеля в м. Іллінці Вінницької області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю належного позивачу транспортного засобу марки ЗАЗ Forza державний номерний знак НОМЕР_1 та транспортного засобу марки Mitsubishi Outlander державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням відповідача ОСОБА_2 (а.с. 7).

Відповідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ/3355037 (а.с.28) відповідальність ОСОБА_2 застраховано.

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Відповідно до Дефектної відомості огляду колісного транспортного засобу від 20.09.2018 року ПП ОСОБА_3 (а.с. 42-43) та звіту №18-160 Про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу (а.с. 44-53), вартість збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу ЗАЗ Forza 1,5 МТ, реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 19855,47 грн, включаючи ПДВ 16546,22 грн.

Згідно копії страхового Акту №77 від 16.10.2018 року та розрахунку суми транспортного відшкодування до справи № №77 від 16.10.2018 року (а.с. 55-56) ОСОБА_1 відшкодовано 14546,22 грн.

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Оскільки вартість майнового збитку, завданого ОСОБА_1 пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із ОСОБА_2 , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.

Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19).

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно ч. 2 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Згідно до ч.4 ст. 95 ЦПК України, копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

Оцінивши надані позивачем докази розрахунку вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, суд бере до уваги лише Накладну №100101 від 10 жовтня 2018 року на суму 2100 грн. (а.с. 12), оскільки вона відповідає нормам ст. 95 ЦПК України.

Копії фіскальних чеків ТОВ «Пост Фінанс» NovaPay на суму 91,00 грн. та 2162,00 грн (а.с. 12), копія Видаткової накладної №ЗР-0017534 від 10 жовтня 2018 року на суму 8214,00 грн. (а.с. 13), копія декларації про прийняття вантажу 7, від 10.10.2018 року на суму 8513,89 грн., та платіжне доручення №ЗЗ074066, від 16 жовтня 2018 року (а.с. 15), суд не може брати до уваги, оскільки вони не засвідчені в порядку, встановленому чинним законодавством.

Таким чином, позовна заява підлягає частковому задоволенню, а розмір відшкодування майнової шкоди, який підлягає стягненню із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 становить 2100 (дві тисячі сто гривень, 00 коп).

У відповідності до ч.1 ст. 141 ЦПК України на відповідача слід покласти судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі наведених в рішенні норм закону, керуючись ст.ст. Керуючись ст. 22, 1166, 1187, 1194 ЦК України, ст. 10-13, 76, 77-80, 95, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 2100 грн. 00 коп. на відшкодування матеріальної шкоди,

Стягнути з ОСОБА_2 1769 грн. 08 коп. судового збору,

В задоволенні решти вимог позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення через Іллінецький районний суд.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 , тел.: НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер - невідомий, адреса: АДРЕСА_2 , тел.: НОМЕР_5 .

Головуючий: