Провадження № 2/522/4963/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2021 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Шенцевої О.П.,

при секретарі Кісліної В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Одеської міської ради (м. Одеса, площа Думська, 1) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) про скасування декларації про готовність об`єкту до експлуатації, свідоцтва про право власності, рішення державного реєстратора, знесення об`єктів самочинного будівництв, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла позовна заява Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в якій просили скасувати реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації «Реконструкція квартири N 27 з розподілом на дві окремі АДРЕСА_1 , код ДК - 1122.1, 11 категорія складності», яка зареєстрована інспекцією ДАБК в Одеській області від 04.1 1.2013 року №ОД 29; скасувати реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації «Реконструкція квартири АДРЕСА_2 , код ДК - 1122.1, ІІ категорія складності», яка зареєстрована інспекцією ДАБК в Одеській області від 04.11.2013 року № ОД 32; скасувати рішення про державну реєстрацію (з відкриттям розділу) від 21.11.2013 року N 13269340, прийняте державним ресторатором Одеського міського управління юстиції Рубан Майєю Олександрівною, що є підставою для проведення державної реєстрації припинення права власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01; скасувати рішення про державну ресторацію (з відкриттям розділу) від 21.11.2013 року № 8235927, прийняте державним реєстратором Одеського міського управління юстиції Рубан Майєю Олександрівною, що е підставою для проведення державі-тої реєстрації припинення права власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна:01; скасувати рішення про реєстрацію змін розділу від 24.12.2013 року N 9447296, державного реєстратора Одеського міського управління юстиції Рубан Майєю Олександрівною; скасувати рішення про державну реєстрацію від 22.08.2014 року № 15332283, прийняте нотаріусом Другої одеської державної нотаріальної контори Масловою Марією В`ячеславівною, що є підставою для державної реєстрації припинення права власності за ОСОБА_2 ; на квартиру АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01; визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності від 22.12.2013 року № НОМЕР_1 ; визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності від 24.12.2013 року № НОМЕР_2 ; визнати договір дарування від 22.08.2014 року № 1-1471, укладений між ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , недійсним; зобов`язати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення за власний рахунок об`єкту самочинного будівництва за адресою: АДРЕСА_4 та привести його у відповідність до технічних характеристик, які відображені у свідоцтві про право власності на квартиру Ж» 27 від 06.09.2012 року та технічному паспорті від 20.07.2012 року; стягнути з відповідачів судові витрати на користь Одеської міської ради (УДК в Одеській області, МФО 828011, код ЄДРІИОУ 23862106, на рахунок одержувача - ВДК у місті Одесі, , код бюджетної кваліфікації 13050200, а також вирішити питання про розподіл судових витрат.

29.12.2020 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси справа прийнята до провадження та призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 22.03.2021 року.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 29.12.2020 року по справі було задоволено заяву Позивача про забезпечення позову: заборонено органам державної реєстрації прав, державним реєстраторам у тому числі нотаріусам, вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 01; накладено арешт на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 01; заборонено управлінню архітектури та містобудування Одеської міської ради здійснювати реєстрацію та видачу будівельного паспорту забудови земельної ділянки чи/або містобудівельних умов та обмежень забудови земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонено управлінню державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради та департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області здійснювати реєстрацію дозвільних документів на будівництво та прийняття в експлуатацію будь-яких об`єктів нерухомості, які розташовані на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 здійснювати будь-які дії з будівництва, реконструкції, поділу та виділу об`єкта нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 01; заборонено органам державної реєстрації прав, державним реєстраторам у тому числі нотаріусам, вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 01; накладено арешт на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 01; заборонено управлінню архітектури та містобудування Одеської міської ради здійснювати реєстрацію та видачу будівельного паспорту забудови земельної ділянки чи/або містобудівельних умов та обмежень забудови земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонено управлінню державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради та департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області здійснювати реєстрацію дозвільних документів на будівництво та прийняття в експлуатацію будь-яких об`єктів нерухомості, які розташовані на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 здійснювати будь-які дії з будівництва, реконструкції, поділу та виділу об`єкта нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 01;

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що відповідачем ОСОБА_1 в 2013 році було здійснено незаконну реконструкцію об`єкту нерухомого майна з розподілом на два самостійні об`єкти за адресою АДРЕСА_1 , шляхом будівництва прибудови та містить ознаки самовільного зайняття земельної ділянки.Так, Позивач зазначає, що при здійсненні реконструкції відповідачем ОСОБА_1 було недотримано норми земельного законодавства, а саме самовільно зайнятто земельну ділянку орієнтованою площею 0,001га, яка знаходиться в комунальній власності, що дає підстави для подальшого скасування право установчих документів на нерухоме майно відповідачів.

Так, вказані дії Позивач вважає противоправними оскільки згідно інформації з Департаменту комунальної власності Одеської міської ради від 14.06.2020 року за №01-19-338, яким встановлено, що площа прилеглої ділянки до квартир відповідачів, огороджена та і складає орієнтовано 0,001 га. Крім того, згідно інформації з листа відділу у м. Одесі ГУ Держгеокадастру в Одеській області від 31.07.2019 року за №1714112-19, відсутня інформації щодо видачі державних актів на право власності чи користування, договорів оренди землі на земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 , що в своє чергу свідчить про те, що дана земельна ділянка знаходиться у комунальній власності, будь-яких особам у власність чи користування для будівництва не передавалась. Відтак наявність державної реєстрації на об`єкт нерухомого майна з ознаками самовільного будівництва є перешкодою у здійсненні Одеською міською радою своїх повноважень щодо володіння, користування і розпорядження землями комунальної власності.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 було подано до суду відзив на позовну заяву у якому вони не погоджуються з позовними вимогами у зв`язку з їх не обґрунтованістю та просять у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22.03.2021 року по справі було задоволено клопотання Позивача про витребування доказів у юридичного департаменту Одеської міської ради (м. Одеса, вул. Черняховського, 6) оригінали або належним чином завірені копії матеріалів реєстраційних справ на нерухоме майно, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01 та нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01, що зберігається в паперовій та електронній формах.

15.06.2021 року підготовче провадження у справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті на 07.07.2021 року.

У судовому засіданні 07.07.2021 року представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутність, представник відповідачів подав заяву про проведення судового засідання згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Заперечуючи проти позову, відповідачі зазначають, що Позивач не надав належних та достатніх доказів проведення ними незаконної реконструкції об`єкту нерухомого майна за адресою АДРЕСА_1 , а також самовільного зайняття земельної ділянки. Відповідачами зазначено, що вони мали всі дозвільні документи від інспекції ДАБК в Одеській області, які дозволяли здійснити реконструкції належного їм майна, зареєструвати в подальшому право власності на реконструйований об`єкт та здійснити відчуження нерухомого майна ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 . Інспекція ДАБК Одеської області зареєструвала подані декларації гр. ОСОБА_1 про готовність об`єкту до експлуатації, не виявивши при цьому будь-яких порушень містобудівного законодавства з боку заявника. Крім того, після реєстрації декларації про початок будівництва органи державного архітектурно-будівельного контролю мали можливість повністю перевірити відомості, зазначені у відповідній декларації та у випадку виявлення недостовірних в ній даних - реалізувати свою компетенцію з контролю.

Дослідивши матеріали справи та встановивши фактичні обставини, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних причин.

Судом встановлено, що 06.09.2012 року виконавчим комітетом Одеської міської ради було видано свідоцтво про право власності серія НОМЕР_3 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_1 .

Підставою для видачі даного свідоцтва слугувала Декларація про готовність об`єкта до експлуатації №ОД 6 від 16.07.2012 року, видана інспекцією ДАБК в Одеській області.

03.09.2013 року ОСОБА_1 зареєстровано декларацію про початок будівельних робіт за №ОД 29 з реконструкції вищевказаної квартири з розподілом на дві окремі.

04.11.2013 року державним реєстратором Рубан М.О. підставі декларацій про готовність об`єктів до експлуатації від року за № ОД 29 (кв. 27) та № ОД 32 (кв. 27а) були прийняті рішення (з відкриттям розділу) від 22.11.2013 року за №8235017 та №8235927 про реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на вищевказані квартири (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01 (кв. 27А) та 01 (кв. АДРЕСА_5 ), номери записів про реєстрацію права власності: 3501031 (кв. 27А) та 3500753 (кв. 27).

Після проведеної реконструкції та відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, загальна площа квартири АДРЕСА_5 становить 143,6 кв.м., житлова площа. 56,4 кв.м., а загальна площа новоутвореної квартири АДРЕСА_5 складає 83,4 кв.м., житлова площа 43,5 кв.м.

24.12.2013 року державним реєстратором Рубан М.В. прийнято рішення про внесення змін до розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відкритого на об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером № 01 (кв. 27А) а саме: загальна площа: 83,4 кв.м., житлова площа 43,5 кв.м, змінено на загальну площу: 73,4 кв.м., житлову площу 41,5 кв.м.

22.08.2014 року на підставі договору дарування від 22.08.2014 року за р.№1-1471, посвідченого державним нотаріусом Другої одеської державної нотаріальної контори Одеського міського нотаріального округу Масловою М.В., ОСОБА_1 відчужила на користь ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_3 , запис про право власності: НОМЕР_4 .

Статтею 316 ЦК встановлено, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Особливим видом права власності є право довірчої власності, яке виникає внаслідок закону або договору.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Позивач у своїй позовній заяві посилається на самовільне зайняття відповідачами земельної ділянки комунальної власності орієнтованою площею 0,0001 га, посилаючись на листи з Департаменту комунальної власності Одеської міської ради від 14.06.2020 року за №01-19-338, та відділу у м. Одесі ГУ Держгеокадастру в Одеській області від 31.07.2019 року за №1714112-19.

Про те, дані твердження спростовується наданими Позивачем доказами по справі, а саме листом Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, в якому зазначена інформація про те, що встановлене огородження по периметру будинку за адресою АДРЕСА_6 , погоджено розпорядженням Приморської районної адміністрації від 17.06.2013 року та листом інспекції благоустрою міста від 17.07.2013 року., та використовується власниками квартир за згодою між собою та правлінням ОСББ будинку.

Відповідно до частин 1, 4 та 6 статті 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що належать до I-III категорій складності та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

Прийняття рішення про реєстрацію (повернення) декларації про готовність об`єкта до експлуатації, видачу (відмову у видачі) сертифіката здійснюється органами державного архітектурно-будівельного контролю протягом десяти робочих днів з дати подання відповідних документів.

Відповідно до пунктів 2,3 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 N 461, прийняття в експлуатацію об`єктів, що належать до I - III категорії складності, та об`єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Прийняття в експлуатацію об`єктів, що належать до I -III категорії складності.

Таким чином декларація про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрована в установленому порядку Інспекцією (щодо об`єктів I - III категорії складності), є документом, який підтверджує відповідність закінченого будівництвом об`єкта проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам, та мають подаватися для оформлення права власності з видачою рішення про право власності на новозбудовані, реконструйовані об`єкти нерухомого майна.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем ОСОБА_1 03.09.2013 року було отримано декларацію про початок будівельних робіт за № ОД 29, а надалі були отримані декларації про готовність об`єктів до експлуатації від року за № ОД 29 (кв. 27) та № ОД 32 (кв.27а), які були зареєстровані Інспекцієї державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області.

Тобто, реконструкція квартири АДРЕСА_3 було здійснена з дотриманням норм чинного законодавства України з отриманням всіх необхідних документів, які були необхідні для здійснення такої реконструкції, що не відповідає твердженням Позивача щодо незаконної реконструкції об`єкта.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Ст. 331 ЦК України наголошується, що право власності на нову річ яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.

Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до абзацу першого ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання i підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно ч. 2 ст. 5 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (в редакції від 10.10.2013 р), якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об`єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об`єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

Відповідно до положень ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав.

Особливості процедури державної реєстрації прав власності на нерухоме майно визначені Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених постановою Кабінету Міністрів України N 868 від 17.10.2013 року (станом на дату реєстрації права власності відповідачем ОСОБА_1 )

Згідно до ч.5. п. 46 зазначеного Порядку (в редакції станом на дату, яка діяла на момент видачі свідоцтв про право власності на реконструйовані квартири) для проведення державної реєстрації права власності з видачею свідоцтва на реконструйований об`єкт нерухомого майна (в тому числі в результаті переведення об`єкта нерухомого майна з житлового у нежитловий або навпаки) заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає:

документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку (крім випадків реконструкції об`єктів нерухомого майна без зміни зовнішніх геометричних розмірів їх фундаментів у плані);

документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта;

технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна;

письмову згоду співвласників багатоквартирного будинку (в разі добудови аттикових і мансардних поверхів та приєднання місць загального користування), справжність підпису яких засвідчується відповідно до Закону України Про нотаріат;

документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси (в разі коли в результаті реконструкції об`єкта нерухомого майна змінилася його адреса).

Під час розгляду справи, судом на підставі наявних в матеріалів справи та пояснень сторін, було встановлено що, відповідачем ОСОБА_1 було проведено реконструкцію квартири з родподілом на дві шляхом надбудови мансардного поверху без зміни зовнішніх геометричних розмірів її фундаментів у плані

Таким чином при поданні документів на отримання свідоцтв про право власності не потрібно було надавати документ, що підтверджує речове право на земельну ділянку, як про те стверджував Позивач в своєму позові.

Відповідно, державним реєстратором при видачі свідоцтв на реконструйовані квартири (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 01 (кв. 27А) та 01 (кв. АДРЕСА_5 ), номери записів про реєстрацію права власності: 3501031 (кв. 27А) та 3500753 (кв. АДРЕСА_5 ). за адресою: АДРЕСА_6 . було дотримано вимог які були передбачені діючим на момент реєстрації Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених постановою Кабінету Міністрів України N 868 від 17.10.2013 року та Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Крім того, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в рамках справи № 814/944/18, адміністративне провадження №К/9901/68912/18 дійшов до висновку, що після реєстрації права власності на збудований об`єкт нерухомості на підставі зареєстрованої декларації про готовність об`єкту до експлуатації, остання вичерпує свою дію фактом виконання, та виключає можливість віднесення такого об`єкту до самочинного в силу його узаконення.

Вказаної правової позиції дотримується Верховний Суд у постановах від 19 вересня 2018 року у справі №804/1510/16, від 02 жовтня 2018 року у справі №465/1461/16, від 07.11.2019 у справі № 916/2825/18 та від 01 жовтня 2019 року у справі №826/9967/18.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.08.2014 року на підставі договору дарування від 22.08.2014 року за р.№1-1471, посвідченого державним нотаріусом Другої одеської державної нотаріальної контори Одеського міського нотаріального округу Масловою М.В., запис про право власності: 6769980, ОСОБА_1 відчужила на користь ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_3 .

Позивач посилався в своїй позовній заяві на ст. 234 ЦК України, як підставу для скасування Договору дарування між відповідачами, як фіктивного.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Згідно з чч.1, 2 ст.234 ЦК фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року №9 судам роз`яснено, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.

Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням чч.1 та 5 ст.203 ЦК, що за правилами ст.215 цього кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до ст.234 ЦК.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 21 січня 2015 року у справі №6-197цс14, від 19 жовтня 2016 року у справі №6-1873цс16, а також у Постанові КЦС ВС від 25 листопада 2020 року у справі №760/21747/19.

Позивачем не доведено наявності розумного сумніву в тому, що наміри сторін оспорюваного правочину не були спрямовані на укладення між відповідачами договору дарування, а посилання у Позивача на те, що спірна квартира не була передана обдаровуваному, є безпідставними, оскільки не підтверджуються належними та допустимими доказами.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою.

Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, N 28342/95, § 61, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1999 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

За змістом частини п`ятої статті 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне.

Слід також зазначити, що згідно ч. 3 ст. 10 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Беручи до уваги вищенаведене, суд прийшов до висновку, що в матеріалах справи відсутні достатні докази, які б підтвердили обставини справи викладені Позивачем у своїй позовній заяві та поясненнях наданих під час розгляду справи.

Керуючись ст. ст. 3,10,43, 76-81, 263-265, 268, 354-355 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Одеської міської ради (м. Одеса, площа Думська, 1) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) про скасування декларації про готовність об`єкту до експлуатації, свідоцтва про право власності, рішення державного реєстратора, знесення об`єктів самочинного будівництв- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч. 1 ст. 354 ЦПК України.

Суддя

07.07.2021