Справа № 307/3879/20
У Х В А Л А

04.03.2021 року м. Ужгород

Суддя-доповідач колегії суддів в цивільних справах Закарпатського апеляційного суду Фазикош Г. В. на стадії вирішення питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на ухвалу Тячівського районного суду від 04 лютого 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування, -

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Тячівського районного суду від 04 лютого 2021 року в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі відмовлено. Клопотання про відкладення розгляду справи задоволено. Розгляд справи відкладено на 11 год. 00 хв. 02 березня 2021 року.

На цю ухвалу в частині відмови у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» подала апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 353 ЦПК визначено вичерпний перелік ухвал суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від рішення суду.

У вказаному переліку є ухвала суду першої інстанції про зупинення провадження у справі. Водночас ухвала про відмову у зупиненні провадження у справі в цьому переліку відсутня.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду (ч. 2 ст. 353 ЦПК України).

Цей припис згідно з позицією Конституційного Суду України слід розуміти так, що будь-яка ухвала суду підлягає перегляду в апеляційному порядку самостійно або разом з рішенням суду (абзац п`ятий підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2010 року № 3-рп/2010).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнає, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмежене, особливо щодо умов прийнятності скарги. Проте право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або такою мірою, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (рішення у справі «Мельник проти України» (Melnyk v. Ukraine) від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03, § 22).

Правові висновки щодо порядку оскарження окремо від рішення суду ухвал суду першої інстанції висловлено Великою Палатою Верховного Суду в ухвалах від 13 червня 2018 року у справі № 522/14750/16-ц (провадження № 14-205цс18), від 13 червня 2018 року у справі № 761/6099/15-ц (провадження № 14-184цс18), від 4 липня 2018 року у справі № 623/3792/15-ц (провадження № 14-259цс18), у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 522/18296/14-ц (провадження № 14-62цс19).

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що встановлення в процесуальному законі переліку ухвал суду першої інстанції, що можуть бути оскаржені окремо від рішення суду стосовно суті спору, та відтермінування реалізації права на апеляційне оскарження з питань, які не перешкоджають подальшому провадженню у справі, до подання апеляційної скарги на рішення суду щодо суті спору є розумним обмеженням, що має на меті забезпечити розгляд справи впродовж розумного строку та запобігти зловживанням процесуальними правами, які можуть призводити до невиправданих зволікань під час такого розгляду. Така мета є легітимною.

Обмеження права на апеляційне оскарження окремо від рішення суду щодо суті спору ухвал, не передбачених у частині першій статті 353 ЦПК України, є передбачуваним, оскільки чітко регламентоване процесуальним законом. Звертаючись з апеляційною скаргою на ухвалу суду, що за законом не може бути окремо оскаржена в апеляційному порядку, учасник справи може спрогнозувати юридичні наслідки такого оскарження.

Отже, ухвала суду першої інстанції про відмову у зупиненні провадження у справі не може бути оскаржена в апеляційному порядку до ухвалення рішення суду по суті спору й окремо від цього рішення. Оскарження такої ухвали в апеляційному порядку можливе разом з рішенням суду, яким спір має бути вирішений по суті. Таке відтермінування реалізації права на апеляційне оскарження є розумним обмеженням, покликаним перешкодити хаотичному руху справи, і є передбачуваним для скаржника з огляду на зміст ст. 353 ЦПК України.

Також мають місце випадки відступлення від наведених вище правових позицій, однак лише тоді, коли особа, яка подає апеляційну скаргу, не може поновити свої права в інший спосіб аніж шляхом оскарження в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції. Це передусім стосується тих ухвал, що приймаються на стадії виконання судового рішення і оскаржити їх одночасно з оскарженням рішення суду неможливо, тому ця ухвала може бути оскаржена лише самостійно.

В даному випадку ухвала про відмову у зупиненні провадження не перешкоджає подальшому провадженню у справі, заперечення на таку ухвалу може бути включено до апеляційної скарги на рішення суду.

Таким чином, у разі подання апеляційної скарги на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, суд першої інстанції повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу, яка не підлягає оскарженню (п. 15.11 Перехідних положень ЦПК України).

При таких обставинах справу слід повернути в суд першої інстанції для виконання вимог п. 15.11 Перехідних положень ЦПК України.

Керуючись п. 15.11 Перехідних положень ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Справу повернути до суду першої інстанції для виконання вимог п. 15.11 Перехідних положень ЦПК України.

Суддя: Фазикош Г. В.