Постанова

Іменем України

30 червня 2021 року

м. Київ

справа № 242/3839/17

провадження № 61-5021св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Стрільчука В. А., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Банк Петрокоммерц-Україна»,

відповідач - ОСОБА_1 ,_

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 31 жовтня 2018 року у складі судді Вайновського А. М., та постанову Донецького апеляційного суду від 21 лютого 2019 року у складі колегії суддів: Кочегарової Л. М., Попової С. А., Ткаченко Т. Б.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2017 року публічне акціонерне товариство «Банк Петрокоммерц-Україна» (далі - ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про застосування наслідків нікчемності правочину шляхом визнання права іпотеки за договором іпотеки.

Позовна заява ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» мотивована тим, що 11 листопада 2015 року між банком та товариством з обмеженою відповідальністю «Ді Ві Ді-Маркет» (далі - ТОВ «Ді Ві Ді-Маркет») укладено кредитний договір № 015-11-15, відповідно до умов якого ліміт фінансування (максимальна сума кредиту, якою позичальник може одночасно користуватися на підставі цього договору) складає 50 000 000,00 грн зі встановленим терміном повернення цих коштів до 10 листопада 2016 року (включно).

На забезпечення виконання умов кредитного договору між банком та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки № 015-11-15/6, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Д. О. та зареєстрований в реєстрі за № 7856.

Предметом вказаного договору іпотеки є нерухоме майно, а саме: основна будівля літ. Б-1, прибудова літ. Б1-1, літ. б-1, тамбур літ. б2-1, тамбур літ. б1-1, площадка літ. 63, замощення І, огорожа № 1, загальною площею 288,0 кв. м у цілому, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3.

11 листопада 2015 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено записи про іпотеку та обтяження, відповідно до яких іпотекодержателем та обтяжувачем зазначено ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна».

03 березня 2016 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір, посвідчений 03 березня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенко Д. О. та зареєстрований в реєстрі №1212, про припинення (розірвання) договору іпотеки №015-11-15/6, посвідченого 11 листопада 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Д. О. та зареєстрованого в реєстрі за № 7856, укладеного між ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» та ОСОБА_1 .

Згідно до пункту 1 договору про припинення іпотеки, сторони домовилися припинити (розірвати) договір іпотеки №015-11-15/6, посвідченого 11 листопада 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Д. О. та зареєстрованого в реєстрі за № 7856. У зв`язку із припиненням договору, вилучити записи про іпотечне обтяження та заборону відчуження, зазначені в договорі, із відповідного державного реєстру.

03 березня 2016 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено записи про припинення іпотеки та обтяження.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 17 березня 2016 року № 169 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк Петрокоммерц-Україна» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 17 березня 2016 року № 368 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна»та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Згідно з вказаним рішенням розпочато виведення банку з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком на один місяць з 18 березня 2016 року до 17 квітня 2016 року включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора Банку, визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Гулею О. І. строком на один місяць з 18 березня 2016 року до 17 квітня 2016 року включно.

13 квітня 2016 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 505 про продовження строків тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» з 18 квітня 2016 року до 22 квітня 2016 року, включно.

Відповідно до постанови Правління НБУ від 21 квітня 2016 року № 280 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 22 квітня 2016 року № 561 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Згідно із зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації банку з 22 квітня 2016 року до 21 квітня 2018 року включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна», у тому числі з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації активів банку.

На виконання повноважень, делегованих Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, уповноваженою особою на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» Гулей О. І. відповідно до частини другої, третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» здійснено перевірку правочинів (договорів) на предмет їх нікчемності.

Після здійснення перевірки правочинів виявлено низку угод, які призвели до зменшення активів банку, зниження його платоспроможності, укладених з наданням пільг окремим кредиторам, тощо, тобто правочинів, які є нікчемними у відповідності до положень частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

За результатами перевірки правочинів (договорів), вчинених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації, наказом № 60 від 15 квітня 2016 року на підставі пунктів 1, 2, 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визнано нікчемним договір, посвідчений 03 березня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Д. О. та зареєстрований в реєстрі за № 1212, про припинення (розірвання) договору іпотеки № 015-11-15/6, посвідченого 11 листопада 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Д. О. та зареєстрованого в реєстрі за № 7856, укладеного між ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» та ОСОБА_1 .

За договором про припинення іпотеки, укладеним між ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» і ОСОБА_1 кредитор відмовився від нерухомого майна, переданого в іпотеку на забезпечення зобов`язання за кредитним договором, тобто відмовився від власних майнових вимог. Така відмова відбулася протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна».

Позивач вважав, що така обставина є підставою для нікчемності правочину, передбаченою пунктом 1 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

03 червня 2016 року у відповідності до пункту 4 частини другої статті 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноваженою особою Фонду було направлено повідомлення від 01 червня 2016 року ОСОБА_1 про нікчемність правочину та про наслідки нікчемності правочину.

Відповідачем ніяких дій щодо відновлення реєстрації іпотеки та заборони відчуження майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно здійснено не було.

Крім того, за наявності підстав запровадження у ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» особливого режиму контролю за діяльністю банку, Правлінням НБУ винесено постанову № 138/БТ від 03 березня 2016 року «Про запровадження особливого режиму контролю за діяльністю ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» та призначення куратора».

Банком всупереч вказаним вимогам, а саме за відсутності погодження куратора, 03 березня 2016 року припинено договір іпотеки.

Щодо способу поновлення прав позивача внаслідок нікчемності договору про припинення (розірвання) договору іпотеки, позивач зазначає, що до вчинення нікчемного правочину, позивач був іпотекодержателем за договором іпотеки щодо предмету іпотеки, і, в результаті укладення нікчемного правочину, втратив права іпотекодержателя за договором іпотеки, а відтак, враховуючи положення статті 16 ЦК України, які передбачають право особи на захист цивільного права шляхом визнання цього права, вимоги позивача про визнання за ним права іпотеки є належним та необхідним способом захисту прав та інтересів позивача.

Посилаючись на зазначені обставини, ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна»просило суд визнати за ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» право іпотеки на підставі договору іпотеки № 015-11-15/6, посвідченого 11 листопада 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Д. О. та зареєстрованого в реєстрі за № 7856, на нерухоме майно, а саме: основна будівля літ. Б-1, прибудова літ. Б1-1, літ. б-1, тамбур літ. б2-1, тамбур літ. б1-1, площадка літ. 63, замощення І, огорожа №1, загальною площею 288,0 кв. м у цілому, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3 та належить на праві власності ОСОБА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 31 жовтня 2018 року задоволено позовні вимоги ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна».

Визнано за ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» право іпотеки на підставі договору іпотеки № 015-11-15/6, посвідченого 11 листопада 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Д. О. та зареєстрованого в реєстрі за № 7856, на нерухоме майно, а саме: основну будівлю літ. Б-1, прибудова літ. Б1-1, літ. б-1, тамбур літ. б2-1, тамбур літ. б1-1, площадку літ. 63, замощення І, огорожу №1, загальною площею 288,0 кв. м у цілому, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , та належить на праві власності ОСОБА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що за оспорюваним правочином банк відмовився від нерухомого майна, переданого в іпотеку на забезпечення своїх майнових вимог за кредитним договором, укладеним 11 листопада 2015 року з ТОВ «Ді Ві Ді-Маркет», тобто відмовився від власних майнових вимог та від свого права звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості боржника. Така відмова відбулася протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна». З підстав, визначених пунктом 1 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», такий правочин є нікчемним, а відтак підлягають застосуванню наслідки його нікчемності обумовлені у позові.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Донецького апеляційного суду від 21 лютого 2019 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що судом першої інстанції при розгляді справи не допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права. Місцевим судом всебічно та повно з`ясував обставини, які мають значення для справи, досліджено у судовому засіданні усі докази, які є у справі, з урахуванням їх переконливості, належності і допустимості, надано їм правильну оцінку.

При вирішенні справи місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог банку.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У березні 2019 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 31 жовтня 2018 року та постанову Донецького апеляційного суду від 21 лютого 2019 року, а справу передати на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що місцевий та апеляційний суд повно і всебічно не з`ясували обставини справи.

Рішення у справі ухвалено без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, зокрема викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 910/12294/16, де вказано, що при виявленні ознак нікчемності уповноважена особа Фонду не наділена повноваженнями визнавати або встановлювати правочин нікчемним, а повинна звернутись до суду для встановлення такої нікчемності.

Апеляційний суд не витребував і не дослідив докази, на які він посилався в апеляційній скарзі, не надав оцінку його доводам стосовно того, що відбулась не відмова банку від своїх майнових прав, а заміна забезпечення, а також того, що протягом дії кредитного договору ТОВ «ДІ ВІ ДІ-МАРКЕТ» здійснювало погашення суми заборгованості як за тілом кредиту, так і за відсотками, у зв`язку з чим виведення з-під застави банку окремих об`єктів нерухомого майна не призвело до порушення умов кредитного договору.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

22 березня 2019 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою та зупинено виконання рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 31 жовтня 2018 року до закінчення касаційного провадження.

Справу розподілено судді-доповідачу Мартєву С. Ю.

16 червня 2021 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі суддів Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Стрільчука В. А., Фаловської І. М.

Доводи відзиву на касаційну скаргу

Уповноважена особа Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» у відзиві на касаційну скаргу вказує на правильність висновків суду першої та апеляційної інстанції, просить касаційну скаргу залишити без задоволення.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

11 листопада 2015 року між ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» та ТОВ «Ді Ві Ді-Маркет» укладено кредитний договір № 015-11-15, відповідно до умов якого ліміт фінансування (максимальна сума кредиту, якою позичальник може одночасно користуватися на підставі цього договору) складає 50 000 000,00 грн, з терміном повернення цих коштів по 10 листопада 2016 року (включно).

На забезпечення виконання умов кредитного договору 11 листопада 2015 року між банком та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки № 015-11-15/6, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Осипенком Д. О. та зареєстрований в реєстрі за № 7856.

Згідно з договором іпотеки, предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: основна будівля літ. Б-1, прибудова літ. Б1-1, літ. б-1, тамбур літ. б2-1, тамбур літ. б1-1, площадка літ. 63, замощення І, огорожа №1, загальною площею 288,0 кв. м у цілому, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3.

11 листопада 2015 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено записи про іпотеку та обтяження, відповідно до яких іпотекодержателем та обтяжувачем зазначено ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна».

03 березня 2016 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір, посвідчений 03 березня 2016 року Осипенком Д. О., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі № 1212, про припинення (розірвання) договору іпотеки № 015-11-15/6, посвідченого 11 листопада 2015 року Осипенком Д. О., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за № 7856, укладеного між ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» та ОСОБА_1 .

За договором про припинення іпотеки, укладеним між ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» і ОСОБА_1 , кредитор відмовився від нерухомого майна, переданого в іпотеку на забезпечення зобов`язання за кредитним договором, укладеним 11 листопада 2015 року між ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» та ТОВ «Ді Ві Ді-Маркет».

03 березня 2016 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено записи про припинення іпотеки та обтяження.

У зв`язку з ліквідацією ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна», Виконавчою дирекцією Фонду рішенням від 22 квітня 2016 року призначено ліквідатором банку Гулея О. І .

За результатами перевірки правочинів (договорів), вчинених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації, наказом № 60 від 15 квітня 2016 року, на підставі пунктів 1, 2, 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», визнано нікчемним договір, посвідчений 03 березня 2016 року Осипенком Д. О., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 1212, про припинення (розірвання) договору іпотеки № 015-11-15/6, посвідченого 11 листопада 2015 року Осипенком Д. О., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за № 7856, укладеного між ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» та ОСОБА_1

03 червня 2016 року у відповідності до пункту 4 частини другої статті 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноваженою особою Фонду було направлено повідомлення від 01 червня 2016 року ОСОБА_1 про нікчемність правочину та про наслідки нікчемності правочину.

Відповідач жодних дій щодо відновлення реєстрації іпотеки та заборони відчуження майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не здійснив.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» № 460-IX від 15 січня 2020 року, який набрав чинності 08 лютого 2020 року, установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Враховуючи, що касаційну скаргу було подано у березні 2019 року то розгляд даної справи має відбуватись у порядку та за правилами, що діяли до 08 лютого 2020 року.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Тлумачення частини другої статті 215 ЦК України свідчить про те, що нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позицій юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним».

Згідно з частиною другою статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом дії тимчасової адміністрації уповноважена особа Фонду зобов`язана забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правочини (у тому числі договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, якщо банк безоплатно здійснив відчуження майна, прийняв на себе зобов`язання без встановлення обов`язку контрагента щодо вчинення відповідних майнових дій, відмовився від власних майнових вимог.

Аналіз змісту частини другої статті 38, пункту 1 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» свідчить, що як нікчемні можуть бути кваліфіковані правочини вчинені банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку.

Вирішуючи спір по суті, суд установив, що кредитний договір, виконання зобов`язання за яким забезпечувалося договором іпотеки, укладався на умовах, зокрема, забезпеченості.

За договором про припинення (розірвання) договору іпотеки, укладеним між сторонами, банк (кредитор) відмовився від майнових вимог та права звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості боржника за кредитним договором.

Така відмова відбулася протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна».

Відповідно до частини четвертої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів як під час дії тимчасової адміністрації, так і протягом ліквідації, у тому числі звертається до суду з відповідним позовом.

Установивши, що кредитор розірвав із відповідачем договір іпотеки, який забезпечував виконання кредитного договору, тим самим відмовившись від власних майнових вимог, суди попередніх інстанцій зробили правильний висновок про те, що договір про припинення (розірвання) іпотечного договору укладений з порушенням норми пункту 1 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та є нікчемним, у зв`язку з чим підлягають застосуванню наслідки його нікчемності.

Схожий за змістом висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 17 травня 2017 року у справі № 3-1487гс16 та від 17 травня 2017 року у справі № 3-1248гс16, у постановах Верховного Суду від 18 лютого 2019 року у справі № 225/4652/17 (провадження № 61-40888св18), від 22 квітня 2020 року у справі № 426/23549/17 (провадження № 61-9839св19).

Посилання касаційної скарги на те, що рішення у справі ухвалено без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, зокрема викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 910/12294/16 стосовно неможливості неприйнятними, оскільки ґрунтуються на хибному тлумаченні зазначеної постанови, оскільки там йдеться про нікчемність такого павочину за законом, а не ра рішенням Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів.

До того ж у справі, що розглядається, банк звернувся до суду не за визнанням правочину нікчемним, а за з0430тосуванням наслідків нікчемності правочину, що повністю узгоджується із змістом постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 910/12294/16.

Тобто, у тій справі предметом спору був односторонній правочин банку, оформлений наказом уповноваженої особи Фонду про визнання нікчемними договорів, а судом касаційної інстанції сформовано висновок, що такі накази банку є його внутрішнім документом, який не створює жодних обов`язків для третіх осіб (у тому числі й контрагентів банку), тому не можна вважати порушеними будь-які права таких осіб унаслідок прийняття цього наказу. Вимоги щодо визнання недійсним оспорюваного наказу не є правильно обраним способом захисту своїх прав.

Натомість предметом спору даної справи є застосування наслідків нікчемності правочину шляхом визнання права іпотеки за договором іпотеки.

Решта доводів касаційної скарги зводяться до незгоди з судовим рішенням у справі та переоцінки доказів у справі, проте встановлення обставин справи і перевірка їх доказами не належить до компетенції суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Місцевий суд виконав вимоги статті 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості рішення суду, повно і всебічно дослідив і оцінив докази та встановив обставини у справі.

Суд апеляційної інстанціївідповідно до вимог статті 367 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

Доводи касаційної скарги про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права є безпідставними, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій та не дають підстав для скасування оскаржуваних судових рішень.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування судових рішень, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 31 жовтня 2018 року та постанову Донецького апеляційного суду від 21 лютого 2019 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 31 жовтня 2018 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді С. Ю. Мартєв
В. А. Стрільчук
І. М. Фаловська