Справа №295/9238/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

06.07.2021 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі

Головуючого судді Воробйової Т.А.,

за участю секретаря судового засідання Гльози М.П.,

розглянувши цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Позовні вимоги мотивує тим, що 11.02.2006 року між сторонами був укладений шлюб. У період шлюбу сторонами за спільні кошти подружжя була придбана квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку оформлене на ім`я відповідача. Наразі між сторонами виник спір щодо права власності на вказану квартиру, оскільки відповідач не визнає вимоги позивача щодо права власності на 1/2 квартири. З огляду на вищевикладене, позивач звернувся до суду із даним позовом та просить здійснити поділ спільного майна подружжя - квартири АДРЕСА_2 , вартістю 57 975,00 грн (згідно з Витягом з реєстру прав власності); виділити у власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 частини спірної квартири.

21.09.2020 ухвалою Богунського районного суду м. Житомира відкрито загальне провадження у даній справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 27.05.2021, яка постановлена у судовому засіданні без виходу судді до нарадчої кімнати та зафіксована у протоколі судового засідання, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті.

В судове засідання сторони по справі не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Представника позивача ОСОБА_3 подав до суду заяву, у якій просив розгляд справи проводити без його участі, позов підтримав та просив його задовольнити.

Згідно з ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Частиною 1 статті 280 ЦПК України встановлено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Так як відповідач, яка належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилася в судове засідання повторно без повідомлення причин, що згідно ч. 3 ст. 131 ЦПК України вважається неявкою без поважних причин, не подала відзив, а представник позивача не висловив заперечень проти заочного вирішення справи, суд приходить до висновку, що існують всі підстави для заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення.

Суд вважає за можливе розглянути справу та ухвалити рішення без участі відповідача ОСОБА_2 , беручи до уваги те, що відповідач належним чином повідомлявся про дату, час та місце судових засідань за зареєстрованою адресою місця проживання та шляхом оголошення на веб-сайті «Судова влада», представник відповідача ОСОБА_4 ознайомився з матеріалами справи 04.03.2021, відповідач повторно не з`явилась в судове засідання без повідомлення причин, тобто без поважних причин, від неї на адресу суду не надходило жодних клопотань, відзиву на позовну заяву.

Поряд з цим, суд враховує складність справи, її важливість як для сторін, розумні строки розгляду справи.

Згідно із ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

11.02.2006 сторони уклали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , яке видане повторно 27.05.2021.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 53,4 кв. м, належить на праві власності ОСОБА_2 . Підстава виникнення права власності договір купівлі-продажу від 26.07.2012 року (а.с. 10).

Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тлумачення норм статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте в період шлюбу. Водночас, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку.

Тягар доказування обставин, необхідних для спростування цієї презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Подібний висновок про застосування норм права викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, а також постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17.

За змістом статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно зі статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України.

Відповідно до статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладені вимоги закону, судом встановлено, що спірне майно було набуто подружжям під час шлюбу, на підтвердження чого позивачем надано належні та допустимі докази, при цьому відповідач, будучи обізнаною про судовий розгляд справи, не скористалася своїм правом на спростування презумпції спільності права власності на майно подружжя, тому в силу положень статті 60 СК України, квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а тому суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки суд дійшов висновку про задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір у сумі 3850,00 грн.

Керуючись ст.ст. 60, 61, 63, 69, 70 СК України, ст. 368, 372 ЦК України, ст.ст. ст. 2, 4, 7, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_2 , спільною сумісною власністю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на 1/2 частину на квартири АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/2 частину на квартири АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору у сумі 3850,00 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Житомирського апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено без змін за результатами апеляційного розгляду справи.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 ; адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя Т.А. Воробйова