ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2021 року

м. Черкаси

Справа № 692/1296/20
Провадження № 22-ц/821/303/21
категорія: на ухвалу

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: - Василенко Л. І.,

суддів: Єльцова В. О., Карпенко О. В.,

секретаря - Винник І. М.

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - Драбівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Києва),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Драбівського районного суду Черкаської області від 23 грудня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , заінтересована особа Драбівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про встановлення факту батьківства, у складі судді Левченко Л. О.,

в с т а н о в и в :

21 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду заявою про встановлення факту батьківства.

Заява мотивована тим, що він являється батьком малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився під час спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу. При цьому, обоє з батьків мали інші сім`ї, тому син був зареєстрований на підставі ст. 135 СК України.

На час звернення з приведеною заявою про встановлення факту, мати малолітнього ОСОБА_2 - ОСОБА_3 померла, а заявник бажає визнати своє батьківство відносно ОСОБА_2 .

Ухвалою Драбівського районного суду Черкаської області від 23 грудня 2020 року відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , заінтересована особа Драбівський РВ ДРАЦС ЦМУ МЮ (м. Київ), про встановлення факту батьківства.

Ухвала мотивована тим, що, відповідно до вимог ч. 4 ст. 315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право. Крім того, особа, факт батьківства якої встановлюється, не є померлою.

Не погоджуючись з наведеною ухвалою суду ОСОБА_1 оскаржив її, подавши 12 січня 2021 року апеляційну скаргу в якій, посилаючись на норми ст. 379 ЦПК України просив скасувати вказану ухвалу суду, а виходячи з приписів п. 6 ст. 374 ЦПК України направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що подана ОСОБА_1 заява про встановлення факту батьківства відповідає вимогам ст. 318 ЦПК України і повинна розглядатися в поряду окремого провадження.

Суд правильно послався на вимоги норм права про порядок розгляду справ про встановлення факту батьківства, однак його висновок про те, що в даному випадку вбачається спір про право, є помилковим, оскільки зміст наведеної заяви про встановлення факту свідчить про те, що відсутній як цивільно-правовий спір так і матеріально-правові відносини з приводу вимог про встановлення батьківства.

Відзиву на апеляційну скаргу від сторін не надходило.

Згідно ч. ч. 1 та 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно до ч. 1 ст. 258 ЦПК України ухвала є різновидом судового рішення.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.

При розгляді справи встановлено, що із наявного в матеріалах справи Свідоцтва про народження, виданого ДРАЦС Драбівського районного управління юстиції у Черкаській області Серія НОМЕР_1 від 29 листопада 2011 року, на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в смт. Драбів, Драбівського району Черкаської області, його матір`ю зазначено ОСОБА_3 , а батьком - ОСОБА_4 (а. с. 11).

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сформованого 28 грудня 2012 року Відділом ДРАЦС Драбівського РУЮ у Черкаській області, у відомостях про матір, вказана ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відомості про батька внесені згідно до ч. 1 ст. 135 СК України (за вказівкою матері) і ним вказаний ОСОБА_4 (а. с. 15-16).

Згідно Свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_2 , виданого 26 серпня 2015 року, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 30 років (а. с. 17).

Розпорядженням Драбівської РДА Черкаської області від 04 вересня 2015 року за № 185 встановлено опіку над дитиною сиротою - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Призначено опікуном над ОСОБА_2 громадянку ОСОБА_5 , жительку с. Михайлівка Драбівського району Черкаської області, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а. с. 18).

Відповідно до Свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_3 , виданого 17 листопада 2020 року, ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 у віці 64 років (а. с. 19).

Згідно довідки виданої Виконавчим комітетом Драбівської селищної ради від 21 липня 2016 року, на день смерті ОСОБА_3 , 1984 р. н., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 разом із співмешканцем ОСОБА_1 , 1963 н. н., дочкою ОСОБА_6 , 2004 р. н. та сином ОСОБА_2 , 2011 р. н. (а. с. 22).

З довідки виданої Виконавчим комітетом Драбівської селищної ради від 17 листопада 2020 року вбачається, що ОСОБА_1 , 1963 р. н. проживає за адресою АДРЕСА_1 . До складу його сім`ї входить дружина - ОСОБА_7 , 1981 р. н. (а. с. 21).

Відповідно до довідки виданої Виконавчим комітетом Драбівської селищної ради від 18 листопада 2020 року ОСОБА_1 , 1963 р. н. проживає за адресою АДРЕСА_1 із сином ОСОБА_2 , 2011 р. н. (а. с. 20).

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 7 ст. 19 та ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно до п. 5 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У ч. 2 ст. 315 ЦПК України зазначено, що в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо за законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Зі змісту наведених вище норм права вбачається, що справи окремого провадження мають такі особливості: заявлені в порядку окремого провадження вимоги є безспірними (відсутній спір про суб`єктивне право); завданням суду є охорона інтересів заявника шляхом підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів або неоспорюваних прав; в окремому провадженні відсутні сторони із протилежними матеріально-правовими інтересами, а тому принцип змагальності не застосовується.

Заявник, звертаючись до суду з заявою про встановлення факту батьківства, одночасно послався на ст. 128 СК України і на ст. 130 СК України, та просив встановити факт свого батьківства відносно малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , мати якого на момент подання вказаної заяви померла, а запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України.

Колегія суддів зауважує, що ст. 128 СК України врегульовано порядок визнання батьківства за рішенням суду, тоді як ст. 130 СК України - встановлення факту батьківства за рішенням суду.

Згідно з ч. 1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Визначення походження дитини від батька за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, є добровільним способом визнання батьківства. Він використовується у разі відсутності спору з приводу батьківства та є вільним волевиявленням жінки та чоловіка шляхом подачі заяви до органу реєстрації актів цивільного стану.

Спільна заява батьків із приводу батьківства є підставою для звернення до органу державної реєстрації актів цивільного стану про визнання батьківства, у всіх решта випадків це судовий спір. Однак, встановлення факту батьківства в судовому порядку (ст. 130 СК України) та процедура визнання батьківства за рішенням суду (ст. 128 СК України) хоч і доволі схожі, проте відрізняються один від одного своїм змістом.

Так, законодавством визначено, що процедура встановлення факту батьківства через суд можлива тільки після смерті особи батьківство якої встановлюється. Вона регулюється ст. 130 СК України.

У той же час процедура визнання батьківства встановлена ст. 128 СК України та полягає у визначенні спорідненості між батьком та самою дитиною у судовому порядку.

Так, за приписами ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України.

Дана норма СК України чітко вказує про необхідність звернення до суду саме з позовом про визнання батьківства, а не з заявою про встановлення факту батьківства.

Відповідно до ст. 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої ст. 135 цього Кодексу.

Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у ч. 3 ст. 128 СК України тобто лише матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

Наведені норми узгоджуються з приписами п. 4, п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду виходячи з того, що справи за заявами про встановлення фактів батьківства, враховуючи зміст норм ст. 130 СК України розглядаються за правилами окремого провадження, а відповідно до ст. 128 СК України справи про визнання батьківства - за правилами позовного провадження.

У першому випадку передумовою звернення до суду за заявою про встановлення факту батьківства є смерть того, батьківство кого встановлюється, а у другому - особа, батьківство якої встановлюється в судовому порядку, є відповідачем, позивачем у справі.

Таким чином, оскільки заявник бажає визнати батьківство за собою то йому, відповідно, слід звернутися до суду з цією вимогою у порядку позовного провадження, та з посиланням на відповідні норми, що регулюють порядок визнання батьківства.

Частиною 4 ст. 315 ЦПК України визначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, зокрема, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

З огляду на викладене, висновки місцевого суду про відмову у відкритті провадження у справі з тих підстав, що з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Водночас приведені в апеляційній скарзі доводи є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до незгоди з висновками суду.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже ухвалу Драбівського районного суду Черкаської області від 23 грудня 2020 року про відмову у відкритті провадженняу даній справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Драбівського районного суду Черкаської області від 23 грудня 2020 року про відмову у відкритті провадження у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Текст постанови складено 02 березня 2021 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: В. О. Єльцов

О. В. Карпенко