ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

13 липня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/8439/20

Головуючий у першій інстанції Лиманська М. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/979/21

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Губар В.С.,Скрипки А.А.,

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

Відповідач:

ОСОБА_1 , яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 28 квітня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором ( суддя Лиманська М.В.), ухвалене в м. Городня, повний текс рішення складений 30.04.2021 року,

У грудні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом та просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з урахуванням уточнених позовних вимог з відповідача ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 01.06.2016 року у розмірі 53263,75 грн, яка складається з заборгованості : за кредитом ( тілом) 53263,75 грн, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102 грн. Свої вимоги банк мотивував тим, що між сторонами був укладений кредитний договір № б/н від 01.06.2016 року, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконує належним чином, у добровільному порядку заборгованість не сплачує, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду та просить стягнути суму заборгованості з відповідача.

Рішенням Городнянського районного суду Чернігівської області від 28 квітня 2021 року позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість станом на 08.03.2021 року за кредитним договором № б/н від 01.06.2016 року в розмірі 53263,75 грн та 2102 грн в повернення сплаченого позивачем судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції врахував, що дослідженням виписки по рахунку відповідача встановлено, що відповідач використовував кредитні кошти, в тому числі шляхом зняття готівки, оплати товарів та послуг, переказів коштів іншим особам. Окрім цих операцій з кредитними коштами відповідач також неодноразово з використанням кредитного рахунку отримував послугу «миттєва розстрочка», що, як вбачається з виписки, призвело до автоматичного збільшення кредитного ліміту. З огляду на це, суд не прийняв до уваги посилання сторони відповідача на те, що заборгованість по тілу кредиту не може перевищувати встановлений у довідці розмір кредитного ліміту 25000 грн та прийшов до висновку про те, що у зв`язку з неповерненням відповідачем грошових коштів у належному розмірі стягненню підлягає заборгованість за простроченим тілом кредиту.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог. ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначає, що ним було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ « ПриватБанку» датовану 01.06.2016 року, яка містить лише його анкетні дані. Істотні умови договору до його відому не доводились при підписанні анкети-заяви та він з ними не ознайомлювався. Роздруківка з сайту банку належним доказом укладення договору на певних умовах не може бути, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій позивача. Відповідач звертає увагу на те, що неможливо зрозуміти скільки кредитних коштів взагалі використав відповідач і скільки за ці кошти йому було нараховано відсотків. ОСОБА_1 вказує, що станом на 21.02.2021 року відповідачем було внесено декілька платежів по вище зазначеному кредитному договору і згідно останніх виписок по кредитній карті відповідача залишок після операції складає 53263,75 грн, але відповідно до виписки у період з 14.09.2019 р. по 17.02.2021 року витрати становлять 35267,15 грн при кредитному ліміті 25000 грн. Крім того, відповідач вважає що судом першої інстанції не досліджено питання зміни кредитного ліміту.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ « ПриватБанк» просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін. Позивач зазначає, що судом першої інстанції відповідно до наданих банком роздруківки заборгованості та первинних бухгалтерських документів виписки про рух коштів по картрахунку відповідача, вірно визначено загальну суму заборгованості за « тілом кредиту», яка підлягає стягненню з відповідача.Крім того, АТ КБ « ПриватБанк» звертає увагу суду про те, що всі операції, як з зняття коштів так і погашення заборгованості за договором, проводились відповідачем саме з використанням отриманих кредитних карток.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону відповідає судове рішення суду першої інстанції.

Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ст. ст. 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Статтею 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України).

Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, банк подав до суду Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк», витяг з Тарифів обслуговування кредитних карток « Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та «Універсальна GOLD», розрахунок заборгованості, виписку за договором, довідку про видані картки, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, витяг з умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк», та копію паспорту громадянина України - відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що 01.06.2016 року ОСОБА_1 підписано анкету-заяву для отримання кредиту ( кредитної картки). ( а.с. 14) Відповідно до змісту вказаної Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 01.06.2016 року відповідач ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті складають між ним і банком договір про надання банківських послуг.

Заперечень щодо не підписання зазначеної анкети та не отримання коштів від позивача від відповідача не надходило і матеріали справи таких доказів не містять.

Станом на 08.03.2021 року АТ КБ «ПриватБанк» нарахував заборгованість у розмірі 53263,75 грн, яка складається з тіла кредиту.

Доказів, які б підтверджували, що саме надані до матеріалів справи Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву, банком не надано, а відтак підстави брати їх до уваги відсутні.

Крім того, наданий позивачем Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт не містить підпису відповідача, тоді як у вказаному витягу міститься чотири різних види тарифів, що встановлені для різних видів карт, зазначений витяг не може вважатися доказом на підтвердження умов кредитування.

Отже, суд першої інстанції, оцінюючи надані позивачем докази в їх сукупності, дійшов не вірного висновку про те, що відповідач, підписуючи анкету-заяву, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості висловив свою згоду з формою договору та його умовами, оскільки зазначений висновок не відповідає змісту анкети-заяви, в якій зазначено лише загальну назву Умов та Правил, без їх ідентифікації відповідно до дати, коли вони були затверджені, або станом на яку вони були чинні, а також до матеріалів справи не приєднано рекламного буклету про конкретні умови договору, які були запропоновані відповідачу при підписанні анкети-заяви, відсутня будь-яка інформація щодо тарифів ( яка саме видавалась картка) обслуговування картки. Але даний висновок не впливає на правильність рішення суду першої інстанції в цілому.

Разом з тим, відповідно до довідки Банку відповідачу в межах підписаного договору №б/н у вигляді Анкети-заяви були видані наступні кредитні картки (а.с. 12): № НОМЕР_1 строком дії до січня 2020 року, № НОМЕР_2 строком дії до квітня 2021 року.

Отримання карток особисто ОСОБА_1 підтверджено скріншотами з програмного комплексу з фотофіксацією карток.( а.с. 187-188)

Відповідно до довідки банку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на відповідача (договір б/н), 01.06.2016 р встановлено кредитний ліміт 1900грн, 06.07.2016 року кредитний ліміт збільшено до 2500 грн., 29.09.2017 року кредитний ліміт збільшено до 15000 грн. та з 13.03.2018 року збільшено до 20000 грн, а також з 29.03.2018 року збільшено кредитний ліміт до 25000 грн, з 18.07.2018 року кредитний ліміт зменшено до 0 (а.с.13).

З виписки по рахунку за картковим рахунком відповідача ОСОБА_1 вбачається, що позичальник користувався кредитними коштами, частково виконував свої кредитні зобов`язання щодо повернення цих коштів, сплачував щомісячні платежі, а саме: платежі за послугою «миттєва розстрочка» , страхові платежі за договором «страхування кредитного ліміту», виконував перекази грошових коштів, знімав кошти в банкоматах, розраховувався кредитними коштами в магазинах, супермаркетах , поповнював мобільний номер телефону, користувався додатком Приват 24, на погашення кредитної заборгованості інші особи вносили кошти через систему Приват 24 та здійснював інші розрахунки та операції.

Так, з виписки по рахунку вбачається, що відповідач знімав з картки кошти та поповнював картку в період з 01.06.2016 року по 17.09.2020 року. ( а.с. 60-70)

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пунктів 60-62, 65 Положення «Про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України», затвердженого постановою Правління НБУ № 75 від 04.07.2018 року, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. Форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: 1) номер особового рахунку; 2) дату здійснення останньої (попередньої) операції; 3) дату здійснення поточної операції; 4) код банку, у якому відкрито рахунок; 5) код валюти; 6) суму вхідного залишку за рахунком; 7) код банку-кореспондента; 8) номер рахунку кореспондента; 9) номер документа; 10) суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); 11) суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; 12) суму вихідного залишку.

Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Інформація про стан особових рахунків клієнтів може надаватись їх власникам та органам, які мають право на отримання такої інформації згідно із законодавством України.

Відповідно до п. 9 розділу VІІ Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 705 від 05.11.2014 року, емітенти зобов`язані в порядку та строки, установлені договором, надавати власникам рахунків виписки про рух коштів на їх рахунках за операціями, що виконані користувачами електронних платіжних засобів. Форма виписки повинна включати всі обов`язкові реквізити, передбачені нормативно-правовим актом Національного банку з питань організації операційної діяльності в банках України.

Щомісячна виписка про платіжні операції за договором має надаватися безкоштовно.

Виписка про рух коштів за рахунком може надаватися власникові рахунку в банку, надсилатися поштою, електронною поштою, у вигляді текстового повідомлення на мобільний телефон, через банкомат тощо.

Таким чином, виписка по особовому рахунку відповідача ОСОБА_1 , що містяться в матеріалах справи, є належним доказом отримання кредитних коштів відповідачем, їх суми та розміру сплачених коштів відповідачем на погашення заборгованості.

Відповідно до п. 2 розділу ІІІ Положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операції з їх використанням», затвердженим постановою Правління Національного банку України № 705 від 05.11.2014 року, кредитна платіжна схема передбачає здійснення користувачем платіжних операцій з використанням електронного платіжного засобу за рахунок коштів, наданих йому банком у кредит або в межах кредитної лінії.

Кредитна лінія - це кредитна угода, відповідно до якої протягом передбаченого договором терміну банк виділяє позичальнику кредит у межах узгодженої суми (ліміту кредитування) на умовах, що відрізняються від умов одноразового надання кредиту; кредитний ліміт - це максимальна сума коштів, яку може видати банк держателю кредитної карти для користування на умовах, визначених договором та строком дії картки.

Враховуючи викладене, у матеріалах справи наявні докази отримання відповідачем кредиту, оскільки з виписки по особовому рахунку вбачається, що ОСОБА_2 було встановлено відновлювальну кредитну лінію зі встановленням кредитного ліміту у вказаному розмірі, а не здійснено видачу одночасно кредитних коштів на суму 25 000 грн.

При порівнянні даних виписки з особового рахунку відповідача та з даними розрахунку заборгованості, доданого позивачем до позовної заяви, вбачається, що суми використаних кредитних коштів, зазначені у виписці, відповідають сумам, зазначеним в розрахунку заборгованості.

Так, з виписки по особовому рахунку вбачається, що крім використання кредитних коштів за рахунок наданого кредитного ліміту для розрахунків за товари та послуги, з карткового рахунку кожного місця вираховувались кошти, з зазначенням «страховий платіж за договором «Страхування кредитного ліміту», а також з карткового рахунку здійснювався щомісячний платіж за послугою «Миттєва розстрочка».

Станом на 08.03.2021 року АТ КБ «ПриватБанк» нарахував заборгованість у розмірі 53263,75 грн, яка складається з тіла кредиту.

Дати та суми списання коштів з рахунку відкритого банком для обстуговування кредитних карток отриманих ОСОБА_1 співпадають за датами та сумами, зазначеними у виписці по особовому рахунку. Сплата коштів починаючи з листопада 2019 року відбувалась щомісячно і фактично рівними платежами по 2500 грн.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, строк дії картки, на яку було встановлено кредитний ліміт у розмірі 25 000 грн не закінчився, відповідачем було прийнято умови банку щодо надання послуги « Миттєва розстрочка» про що свідчить фактичне виконання умов підключення даної послуги, то колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції. що поверненню підлягають всі кошти отримакні відповідачем від банку. Від вимог щодо стягнення суми заборгованості по відсотках банк відмовився, подавши до суду заяву про зміну позовних вимог. ( а.с.135)

Доводи апеляційної скарги про те, що сума позовних вимог банку перевищує встановлений кредитний ліміт не заслуговує на увагу з огляду на вище зазначене.

Крім того, посилання відповідача на не невідповідність відображення у виписці по рахунку інших сум, а саме у період з 14.09.2019 р. по 17.02.2021 року де витрати становили 35267,15 грн, не відповідає дійсності та тим даним які відображені у виписці по рахунку та розрахунку заборгованості, які приєднані до матеріалів справи і прийняті судом в якості належних та достовірних, достатніх доказів. Також є некоректним посилання в апеляційній скарзі на внесення коштів у рахунок погашення заборгованості після 21.02.2020 року та відображення меншої суми заборгованості, оскільки останнє погашення по кредиту було вчинено ОСОБА_1 особисто через термінал самообслуговування в АДРЕСА_1 у відділенні банку 23.10.2019 року на суму 1000 грн, шляхом переказу з своєї картки НОМЕР_3 через додаток Приват 24 05.11.2019 року на суму 7721,80 грн. Крім того, погашення кредитної заборгованості відбувалось шляхом переказів здійснених ОСОБА_3 з картки через додаток Приват 24 17.09.2020 року на суму 2500 грн та 24.08.2020 року на суму 7178,50 грн. Також погашення кредитної заборгованості здійснювалось з картки через додаток Приват 24 ОСОБА_4 25.04.2020 року у сумі 3400 грн. Всі погашення банком враховані та відображені у первинних бухгалтерських документах. Позиція ОСОБА_1 про суми заборгованості які на думку відповідача є меншими на певну дату не підтверджені належними доказами та суперечать наявними у матеріалах справи доказам.

Рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального чи процесуального права, що може бути підставою для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення рішення Городнянського районного суду Чернігівської області від 28 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: