УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження

12 липня 2021 року м. Херсон

Суддя Херсонського міського суду Херсонської області Ус О.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Корабельного районного відділу державної виконавчої служби у м.Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про звільнення майна з-під арешту,

В С Т А Н О В И В:

До Херсонського міського суду Херсонської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Корабельного районного відділу державної виконавчої служби у м.Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про звільнення майна з-під арешту.

Дослідивши позовну заяву та додані до неї документи, приходжу до наступного.

За змістом частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Звертаючись до суду з позовом про зняття арешту ОСОБА_1 у позові зазначає, що арешт був накладений державним виконавцем під час примусового виконання виконавчого документу у виконавчому провадженні № 29193493. Як убачається з матеріалів, доданих до позовної заяви, виконавчі дії у згаданому вище виконавчому провадженні, в тому числі і з накладання арешту, провадились з виконання постанов органів (посадових осіб) уповноважених розглядати справи про адмін. правопорушення Комишанської селищної ради, про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави 1360,00 грн. Тобто, ОСОБА_1 була боржником у виконавчому провадженні. Виконавче провадження було закінчено на підставі п. 5 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції що діяла на 22.08.2014 р.

Відтак, обґрунтування позовної заяви фактично зводиться до бездіяльності державного виконавця з питання зняття арешту.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 19 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно із частиною першою статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

При цьому, ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

За приписами ч.2 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, критеріями визначення юрисдикції судів щодо вирішення справ з приводу оскарження рішень дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення є юрисдикційна належність суду, який видав виконавчий документ, та статус позивача як сторони у виконавчому провадженні.

У розумінні приписів ч.1, 2 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Зважаючи на викладене суддя дійшов висновку, що ОСОБА_1 слід відмовити у відкритті провадження у справі за її позовними вимогами про зняття арешту.

Таким чином, встановивши предмет оскарження, яким є бездіяльність посадової особи органу державної виконавчої служби у виконавчому провадженні, відкритому з примусового виконання постанови Комишанської селищної ради, суд не вбачає підстав для розгляду такої справи в порядку цивільного судочинства, такий позов повинний розглядатись в порядку адміністративного судочинства.

Такий висновок відповідає позиції, викладеній в постанові Великої палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі №586/77/17, провадження №14-556цс18, яка є тотожною з правовідносинами, що виникли з даного приводу.

Знищення матеріалів виконавчого провадження не змінює юрисдикцію спору.

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 186 Цивільного процесуального кодексу України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на наведені норми та роз`яснення, надані Верховним Судом, суд дійшов висновку, що боржник, на майно якого державним виконавцем накладено арешт, не може звертатися до суду з заявою про зняття арешту з майна в порядку цивільного судочинства, оскільки у виконавчому процесі він є боржником та законом для нього встановлений інший порядок вирішення даного питання (шляхом звернення до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб), а тому суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. 186, 258-261, 353, 448 ЦПК України, суддя,

У Х В А Л И В:

У відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Корабельного районного відділу державної виконавчої служби у м.Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про звільнення майна з-під арешту - відмовити.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду, тому має право звернутись до Херсонського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом в порядку встановленому КАС України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Херсонського апеляційного суду або через Херсонський міський суд Херсонської області, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СуддяО. В. Ус