ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5243/21 Справа № 201/4905/20 Суддя у 1-й інстанції - Наумова О. С. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 і ОСОБА_1 , треті особи: Управління-служба в справах дітей Соборної районної в місті Дніпрі ради і Соборний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , треті особи: Управління-служба в справах дітей Соборної районної в місті Дніпрі ради і Соборний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що найкращим забезпеченням його інтересів як дитини є надання йому права особисто бути стягувачем і отримувати аліменти з обох батьків, що дозволить накопичувати ці грошові кошти, наслідком чого стане забезпечення його благополуччя, зокрема, дозволить оплатити освіту.

Враховуючи зазначене, просив суд:

- стягнути з ОСОБА_3 на його користь аліменти на своє утримання у розмірі 1/4 його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення ним повноліття;

- стягнути з ОСОБА_1 на його користь аліменти на своє утримання у розмірі 1/4 його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення ним повноліття;

- припинити стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на своє утримання за судовим наказом, виданим Жовтневим районним судом м. Дніпропетровськ від 20.09.2017р. у цивільній справі № 201/13471/17, провадження № 2-н/201/234/2017, з моменту набрання рішенням законної сили.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 березня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 і ОСОБА_1 , треті особи: Управління-служба в справах дітей Соборної районної в місті Дніпрі ради і Соборний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про стягнення аліментів задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на його утримання у розмірі 1/4 його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову, а саме з 27.05.2020р. і до досягнення ним повноліття.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на його утримання у розмірі 1/4 його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову, а саме з 27.05.2020р. і до досягнення ним повноліття.

Припинено стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання ОСОБА_2 , за судовим наказом, виданим Жовтневим районним судом м. Дніпропетровськ від 20.09.2017р. у цивільній справі № 201/13471/17, провадження № 2-н/201/234/2017, з моменту набрання рішенням законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн. (з кожного по 420,40 грн.).

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, недостатньо повно досліджені письмові докази та дійсні обставини справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 14.11.2003р. між ОСОБА_3 і ОСОБА_1 укладений шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів громадського стану Бабушкінського районного управління юстиції м. Дніпропетровська.

Від шлюбу у сторін народився син - ОСОБА_2 (позивач по справі), ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01.12.2017р. по справі № 201/13179/17 шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 розірвано (а.с. 19-20).

20.09.2017р. Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська винесено судовий наказ по справі № 201/13471/17, яким стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_2 в розмірі 1/4 його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення ОСОБА_2 повноліття, починаючи стягнення з 19.09.2017р. (а.с. 21-22).

Постановою старшого державного виконавця Соборного ВДВС м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 05.10.2017р. відкрито виконавче провадження № 54837517 з примусового виконання наказу (а.с. 23-24).

Постановою старшого державного виконавця Соборного ВДВС м. Дніпра від 12.12.2017р. звернуте стягнення на доходи боржника ОСОБА_3 у ТОВ «М`ясна фабрика «Фаворит Плюс» () (а.с. 25-26).

12.06.2019р. позивач ОСОБА_2 звернувся до Соборного ВДВС м. Дніпра із заявою, в якій просив починаючи з 10.06.2019р. всі стягнуті суми аліментів на його утримання в рамках виконавчого провадження з примусового виконання наказу перераховувати на банківський рахунок, відкритий на його ім`я (а.с. 30).

02.07.2019р. Соборним ВДВС м. Дніпра надана відповідь, якою відмовлено у перерахуванні сум аліментів на його рахунок, оскільки за вказаним виконавчим документом стягувачем є ОСОБА_1 , тому тільки вона може подавати заяву про зміну реквізитів для перерахування стягнутих аліментів (а.с. 31).

Згідно із наданою довідкою № 01/15-218 від 08.05.2020р. та характеристикою позивач ОСОБА_2 навчається у КЗО «Навчально-виховний комплекс № 33 «Маріїнська багатопрофільна гімназія загальноосвітній навчальний заклад I ступеня» Дніпровської міської ради () у 10 класі (а.с. 12, 13).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із їх обґрунтованості.

Відповідно до ст. 12 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 2 ст. 47 ЦПК України неповнолітні особи віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також особи, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді у справах, що виникають з відносин, у яких вони особисто беруть участь, якщо інше не встановлено законом. Суд може залучити до участі в таких справах законного представника неповнолітньої особи або особи, цивільна дієздатність якої обмежена.

Під правовідносинами слід розуміти суспільні відносини, що виникають на підставі норм права, учасники яких є носіями суб`єктивних прав та юридичних обов`язків.

Слід зазначити, що законом прямо передбачено, що з 14-ти років дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними, тобто в даному разі правильне застосування ч. 2 ст. 47 ЦПК України передбачає право позивача особисто звернутися до суду за судовим захистом, що забезпечує право на справедливий суд. При цьому, норми ЦПК України не передбачають заборони на звернення особисто позивача до суду з даним позовом (навпаки, таке право чітко окреслено), а також норми ЦПК України не визначають, що з таким позовом може звернутися виключно законний представник (батько, мати тощо). Напроти, аналіз ст. 59 ЦПК України вказує на те, що права малолітніх осіб (до 14-ти років) захищають у суді, зокрема, їхні батьки, а права неповнолітніх осіб (з 14-ти років) можуть захищати у суді, зокрема, і їхні батьки. Тобто закон передбачає, що із даним позовом до суду має право звернутися або особисто позивач, або батько та/або мати в інтересах позивача (в останньому разі стороною справи/позивачем все рівно буде позивач, який набуває такий статус після відкриття провадження у справі /ч. 5 ст. 56 ЦПК України).

Отже, позивач має законне право безпосередньо та особисто здійснювати свої цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді, зокрема має право на підписання та подання до суду цього позову, що гарантовано Конвенцією та ЦПК України, і це обґрунтовується тим, що даний спір виник з приводу відносин аліментів на дитину/позивача, що регулюються відповідними норами права, а учасниками цих відносин є саме позивач, батько та мати, тобто позивач особисто бере участь у цих відносинах.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989р., в редакції зі змінами, схваленими резолюцією № 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995р., яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991р. та набула чинності для України 27.09.1991р. (далі Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Конвенції держави-учасниці визнають право дитини на освіту.

Відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 СК України неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 32 ЦК України фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) має право, зокрема самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами.

Отже, якнайкращим забезпечення інтересів позивача як дитини, на переконання останнього, є надання йому права особисто бути стягувачем/отримувачем сум аліментів з обох батьків, які є власністю позивача, що дозволить, зокрема, накопичувати ці грошові кошти на особовому банківському рахунку, наслідком чого стане забезпечення позивачу як дитині такого захисту і піклування, які необхідні для його благополуччя, зокрема дозволити оплатити та отримати гідну та перспективну освіту.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно ч.ч. 1, 5 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Отже, батько і мати зобов`язані утримувати свою дитину до досягнення ним повноліття. Дані правовідносини включають право та відповідний обов`язок на отримання/сплату аліментів.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами, повно, всебічно і об`єктивно перевірив доводи і заперечення сторін, встановленим фактам і доказам дав правильну правову оцінку. Рішення суду першої інстанції винесено з додержання вимог матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права. Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції, без змін.

Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 березня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: