ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/8610/20 Номер провадження 22-ц/814/551/21Головуючий у 1-й інстанції Савченко Л. І. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Лобова О.А., Одринської Т.В.,

при секретарі Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 16 грудня 2020 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Виконавчий комітет Полтавської міської ради в особі Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Полтавської міської ради,

про визнання права на реєстрацію місця проживання,

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовної заяви

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Виконавчий комітет Полтавської міської ради в особі Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Полтавської міської ради, про визнання права на реєстрацію місця проживання.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що вона та ОСОБА_2 впродовж тривалого часу (більше 9 років) проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а 02 вересня 2020 року зареєстрували шлюб. Вони проживають разом у помешканні за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності відповідача ОСОБА_2 на зазначене приміщення посвідчується договором купівлі-продажу від 23 травня 2001 року. Наразі у неї виникла необхідність зареєструвати своє місце проживання за фактичною адресою: АДРЕСА_1 , як члена сім`ї власника. Однак відповідно до норм законодавства, згоду на реєстрацію її місця проживання повинні надати всі співвласники будинку, оскільки її чоловік ОСОБА_2 є власником 6/50 частин житла. Всі інші співвласники житла ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , крім ОСОБА_5 , не заперечують проти її реєстрації. Останній до уповноважених органів для надання згоди звертатися не бажає. З цих підстав, вона звернулася до суду з позовом, так як іншим шляхом реалізувати своє право не має можливості.

Просила визнати за ОСОБА_1 право на реєстрацію місця проживання за адресаю: АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 16 грудня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Виконавчий комітет Полтавської міської ради в особі Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Полтавської міської ради, про визнання права на реєстрацію місця проживання відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивована тим, що позивач не довела, що її право порушено саме відповідачами по справі, оскільки жодних документів на підтвердження того, що вони є співвласниками будинку АДРЕСА_1 нею не надано.

Вимоги, які зазначені в апеляційній сказі

З рішенням суду першої інстанції не погодилася позивач ОСОБА_1 та оскаржила його в апеляційному порядку. Просила скасувати рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 16 грудня 2020 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Позиція учасників справи

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що рішення суду було ухвалено з грубим порушенням норм матеріального і процесуального права.

На обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що вона не могла надати до суду правовстановлюючі документи, які належать іншим співвласникам, оскільки вони не перебувають у її володінні та отримати їх оригінали або копії об`єктивно неможливо. Також позивач зазначає, що вона подавала до суду першої інстанції копію правовстановлюючих документів на 6/50 частин житлового будинку, належного її чоловіку- ОСОБА_2 , тому його статус як відповідача мав бути визнаний судом підтвердженим і безспірним, але суд не надав жодної оцінки.

Також позивачем зазначено, що встановлення належного кола учасників цивільного процесу віднесено законодавством до обов`язків суду, в той же час про неналежного відповідача можна говорити тільки у тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача належного відповідача.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позову з підстав неналежності відповідача, суд першої інстанції не обговорив попередньо це питання зі сторонами.

Особа, яка подала апеляційну скаргу вважає, що мотивуючи своє рішення суд першої інстанції мав обов`язок визначити коло співвласників житлового будинку, чого він не зробив, що призвело до ухвалення протиправного судового рішення.

Також позивачем разом з апеляційною скаргою подано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, в якому містяться відомості про власників об`єкта нерухомого майна, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Щодо явки та позиції сторін в суді апеляційної інстанції

Позивач ОСОБА_1 у суді апеляційної інстанції підтримала вимоги апеляційної скарги, просила скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити її позов про визнання права на реєстрацію місця проживання.

Відповідач ОСОБА_2 хоч і подав до суду заяву про розгляд справи без його присутності, але в судове засідання з`явився. В судовому засіданні не заперечував проти задоволення апеляційної скарги позивача.

Від ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 надійшли заяви, в яких відповідачі не заперечують проти задоволення позову, прохають розглянути справу без їх присутності.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення позивача та відповідача ОСОБА_2 , перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 02 вересня 2020 року уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 02 вересня 2020 року Київським районним у м. Полтаві відділом ДРАЦС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), актовий запис № 237 (а.с.6).

Відповідач ОСОБА_2 є власником 6/50 частин домоволодіння, що знаходиться у АДРЕСА_2 , що підтверджується Договором купівлі-продажу посвідченим 23 травня 2001 року державним нотаріусом Першої полтавської державної нотаріальної контори, за реєстровим № 4-1232 (а.с.7).

11 вересня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Полтавської міської ради із заявою про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , на що отримала 14 вересня 2020 року відмову на підставі підпункту 1 пункту 11 Правил реєстрації місця проживання (особа не подала необхідних документів або інформації), а саме відсутня згода співвласників та правоустановчих документів (а.с.16-17).

Позиція апеляційного суду

Статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За правилами статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, визначеною у статті 129 Конституції України.

Частиною другою статті 83 ЦПК України передбачено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Також процесуальним законодавством встановлені вимоги до поданих доказів, які мають відповідати критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності.

Однак, всупереч вимог цивільного процесуального законодавства,позивачем до суду першої інстанції не було подано достовірних і достатніх доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 є власниками нерухомого майна, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивачем до суду були подані докази, які підтверджують, що ОСОБА_2 є власником 6/50 частин домоволодіння, що знаходиться у АДРЕСА_2 , а саме Договір купівлі-продажу посвідчений 23 травня 2001 року державним нотаріусом Першої полтавської державної нотаріальної контори, за реєстровим № 4-1232.

Однак, вищезазначене не дає можливості задовольнити позов ОСОБА_1 , адже ОСОБА_2 є власником частини домоволодіння, а для визнання права позивача на реєстрацію місця проживання потрібне встановлення всіх власників нерухомого майна, а не їх частини.

Отже, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не було доведено, що її право порушено саме відповідачами по справі, оскільки жодних документів до суду першої інстанції на підтвердження того, що вони є співвласниками буд. АДРЕСА_1 нею не подано.

Щодо подачі нових доказів до суду апеляційної інстанції

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Відповідно до частини четвертої статті 83 ЦПК України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Згідно з частиною восьмою статті 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Отже, єдиний винятковий випадок, коли є можливим прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого процесуальним законом строку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких також покладений на учасника справи, у цьому випадку на позивача.

У пункті 6 частини другої статті 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційний скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Верховний Суд у постанові від 24 лютого 2021 року по справі № 714/877/15-ц зазначив, що тлумачення змісту пункту 6 частини другої статті 356, частин першої, другої та третьої статті 367 ЦПК України вказує на те, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі подання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Однак, позивачем при поданні до суду апеляційної інстанції нових доказів, а саме інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яка містить в собі інформацію про власників об`єкта нерухомого майна, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , не надано обґрунтування поважності причин неподання цього доказу до суду першої інстанції, тому суд апеляційної інстанції позбавлений можливості прийняти і дослідити вищевказаний доказ.

Незважаючи на вищевказане, суд апеляційної інстанції вважає за потрібне відмітити, що в сукупності частки права власності відповідачів, яких зазначив позивач при подачі позовної заяви та апеляційної скарги, на об`єкт нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до інформації становить 255/300, що свідчить про те, що позивачем зазначені не всі власники домоволодіння або інформація, яка подана є неповною.

Що ж стосується інших доводів апеляційної скарги, то вони не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Зокрема, посилання позивача про те, що суд безпідставно визнав відповідачів неналежними, не дає підстави для задоволення апеляційної скарги, оскільки суд першої інстанції, як уже зазначалося, виходячи із доказів, які надані позивачем прийшов до правильного висновку, щодо недоведеності того, що відповідачі є співвласниками житла, у якому має намір зареєструватися позивач.

Посилання в апеляційній скарзі на ту обставину, що суд повинен був визнати коло співвласників будинку є безпідставним тому, що відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Із матеріалів справи вбачається, що суд розглянув справу із дотриманням принципу диспозитивності (стаття 13 ЦПК України) та в межах заявлених вимог і доказів наданих сторонами.

Також слід відзначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що для реєстрації місця проживання особа або її представник подає, зокрема, документи, що підтверджують: право на проживання в житлі, - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї (зазначені документи або згода не вимагаються при реєстрації місця проживання неповнолітніх дітей за адресою реєстрації місця проживання батьків/одного з батьків або законного представника/представників) (пункт 18 Правил реєстрації місця проживання затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 року № 207).

Тобто право реєстрації є похідним від права власності (у тому числі і від права проживання в житлі), що може бути встановлено у порядку визначеному законодавством або в судовому порядку.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Як вбачається з частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який дослідивши подані до суду докази і встановивши фактичні обставини справи, прийшов до правильного по суті висновку щодо відмови у задоволенні позову.

Щодо судових витрат

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 16 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 березня 2021 року.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді О.А. Лобов

Т.В. Одринська