Провадження № 2/344/1098/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Польської М.В.,

секретаря c/з: Осадци М.З.,

за участі позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів та стягнення їх в твердій грошовій сумі,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач у вересні 2020 року звернувся до Івано-Франківського міського суду з позовом до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів та стягнення їх в твердій грошовій сумі по 2000грн. щомісяця.

Позовні вимоги мотивує тим, що згідно рішення Івано-Франківського міського суду від 29.03.2013 року відповідач сплачує аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/ 2 частини всіх доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття. У 2008 році він захворів (діагноз з метою конфіденційності не вказується в рішенні суду. У зв`язку із хворобами часто лікується стаціонарно і амбулаторно, тому витрачає на лікування значні суми. Коштів, які залишаються після сплати аліментів та вирахування податків, недостатньо для позивача на проживання та лікування, а у зв`язку із погіршенням стану здоров`я, змушений звільнитися з роботи. Тому просив суд зменшити розмір аліментів, які стягуються за рішенням суду 1/2 частка, та росить стягувати їх в твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

16.09.2020 відповідач надала суду відзив на позовну заяву, в якому вказала, що позов не визнає у зв`язку із його недоведеністю і сприймає це як чергову спробу позивача ухилитися від виконання рішення суду. Окрім того, право вибору способу стягнення аліментів визначається тільки стягувачем, а не платником.

Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали з мотивів наведених у ньому.

Відповідач та її представник у судовому засіданні проти задоволення позову заперечили з підстав наведених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Згідно рішення Івано-Франківського міського суду від 18 грудня 2012 року було розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , неповнолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишено на проживання з матір`ю (а.с.4).

Як вбачається з рішення Івано-Франківського міського суду від 29 березня 2013 року було вирішено стягувати з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/2 частини від всіх доходів відповідача, але не менше 30% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трьохрічного віку у розмірі 200 грн. (а.с.5-6). Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 20 червня 2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, а саме рішення в частині стягнення аліментів на суму 200 грн. щомісячно на утримання ОСОБА_3 до досягнення дитиною трьох років скасовано та ухвалено нове рішення згідно якого в позовній вимозі відмовлено, в решті рішення Івано-Франківського міського суду від 29.03.2013 року залишено без змін (а.с.5-6, 59-60).

На з`ясування в судових засіданнях скільки виходить орієнтовна сума стягнутих аліментів в 1/2 частці, позивач вказав близько 6000грн.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У відповідності до ч.1 ст. 182 СК України, при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружину, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 26.07.2013 року відкрито виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 щомісячно аліменти в розмірі 1/2 частини всіх доходів відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с.61).

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач доводив те, що у 2008 році він захворів (діагноз з метою конфіденційності не вказується в рішенні суду). У зв`язку із хворобами, часто лікується стаціонарно і амбулаторно, тому витрачає на лікування значні суми. Коштів, які залишаються після сплати аліментів та вирахування податків, недостатньо для позивача на проживання та лікування, а у зв`язку із погіршенням стану здоров`я, змушений звільнитися з роботи.

Так, згідно виписок із медичної карти судом встановлено, що позивач страждає рядом захворювань (діагноз з метою конфіденційності не вказується в рішенні суду) (а.с.7-20, 38-49, 184-210).

Водночас, з врахуванням того, що при вирішенні спору судом щодо розміру аліментів у березні 2013 року вже враховувався фінансовий,матеріальний та інший стан відповідача, в т.ч. і здоров`я, а відповідач, оскаржуючи рішення в апеляційну інстанцію, мав можливість доводити стан здоров`я на час розгляду апеляції для правильності визначення аліментів, суд прийшов до переконання, що належними доказами для розгляду предмету спору та врахування наявності чи відсутності підстав зменшення розміру аліментів, є зміна стану здоров`я позивача (погіршення чи нові захворювання) згідно документації поданої до матеріалів справи саме з червня 2013 року до часу подання позовної заяви у вересні 2020 року, а не з 90-х років що надані стороною позивача.

Згідно копії повідомлення від 11.08.2020 року відомості щодо ОСОБА_1 внесено до Єдиного реєстру боржників у зв`язку із наявністю заборгованості за період 01.07.2016 по 01.07.2020, що становить 214 595,96 грн (а.с.62, 71).

Як вбачається із копій довідок, долучених відповідачем до матеріалів справи, ОСОБА_1 є офіційно працевлаштованим, а його дохід за 2016 рік склав 56 935,96 грн, за 2017 рік 123 494,22 грн., за 2018 рік 181 356,04 грн., за 2019 рік 252 304,24 грн, за період січня-червня 2020 року 163 828,87 грн. (а.с.63-70).

Також, позивач має на праві власності нерухоме майно (а.с.74-75).

Заперечуючи позовні вимоги, сторона відповідача доводила те, що діагностовані хвороби позивача є хронічними, а їх динаміка є типовою, і такі не спричинили йому тривалої непрацездатності чи перешкод у здійсненні трудової діяльності, доказів що після сплати визначених судом аліментів є недостатньо платнику для покриття власних витрат не надано, доводи позивача, що причиною звільнення з роботи є його стан здоров`я заперечуються фактом відсутності звільнення, а отже неправдивими даними. Позивач маючи доходи упродовж 2013-2020 років постійно ухилявся від сплати аліментів в результаті чого утворився борг у сумі понад 214 тисяч гривень, а тому даний позов спрямований не на захист прав позивача, а на ухилення від виконання рішення суду. Водночас, дитина сама хворіє і після перенесеної у 2016р. хвороби потребує дієту та певні види щеплень, дівчинка є активною і в позашкільному навчанні (гуртки тощо).

Відповідно до довідки про доходи №600 від 14.09.2020 року відповідач ОСОБА_3 працює на посаді фахівця в Івано-Франківські дирекції АТ «Укрпошта» та отримала заробітну плату в період березня-серпня 2020 року у сумі 36 163 грн.(а.с.76-77, 162-165).

Як вбачається із копії виписки із медичної картки амбулаторного хворого за період з 11.11.2010 року по 14.09.2020 року, виданої СП «Міська дитяча поліклініка» КНП «ЦАМКДД» від 14.09.2020 року, дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 неодноразово протягом 2015-2017 років хворіла на ГРВІ, а також у квітні 2016 року хворіла вітряною віспою (а.с.78-79).

Дитина ОСОБА_5 відповідно до своїх здібностей, талантів та об`єктивних потреб за станом здоров`я додатково до навчання у ліцеї навчається у 2 класі балетної школи (студії) Івано-Франківської філармонії імені Ірини Маланюк, що підтверджується довідкою вих.№155/01-05 від 11.09.2020 року і потребує придбання недешевих засобів для занять; з 2016 року відвідує басейн та займається в ДЮСШ №2 на відділенні плавання, що підтверджується довідкою ДЮСШ №2 Івано-Франківської міської ради; займається у гуртку образотворчого мистецтва «Мозаїка» Івано-Франківського міського центру дитячої зайнятості, що підтверджується довідкою ІФ МЦДЮТЦ №01-03/110 від 09.09.2020 р.; у період з вересня 2017 по травень 2019 років займалась шахами (а.с.80-85).

Щодо доводів позивача у змісті позовних вимог про звільнення з роботи в зв`язку з хворобами, то такі не підтвердились, оскільки місце роботи як до подання позову, так і на час ухвалення рішення, не змінював з 2016 року (а.с.64, 139)

Окрім того позивачем долучені медичні дослідження стану здоров`я його матері та батька (а.с.38-49). Сторона відповідача вказала, що батьки є утримувачами пенсій, хворіють по віку і проживають у іншому населеному пункті, а не з позивачем. Аналізуючи дані докази, суд не вважає їх належними щодо підтвердження неплатоспроможності позивача на сплату аліментів за рішенням суду, оскільки не надано доказу того, що батьки позивача перебувають на утриманні останнього.

Отже, як встановлено судом щодо предмета спору, аліменти з відповідача стягуються у частці від заробітку батька.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Одержувачем аліментів є відповідач ОСОБА_3 .

Згідно статті 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз наведених вище норм Сімейного кодексу України свідчить про те, що правом вибору способу стягнення аліментів та правом його зміни, наділений лише одержувач аліментів. Але, платник аліментів має право вимоги лише щодо зміни їх розміру без зміни способу їх стягнення, тобто якщо стягнення відбувається у частці доходу, то таку частку може просити зменшити платник за наявності доведених підстав для зменшення.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивач ОСОБА_1 , який є платником аліментів, просить суд зменшити розмір аліментів саме шляхом зміни способу їх стягнення і призначити їх у твердій грошовій сумі.

Враховуючи, що платник аліментів, яким є позивач, не наділений правом вимоги щодо зміни способу стягнення аліментів, суд вважає позов безпідставним та необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Поряд з цим, як вже зазначено вище, розмір аліментів, визначений судовим рішенням, суд може змінити за позовом як одержувача так і платника аліментів у зв`язку із відповідною зміною їх матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я.

Представник позивача у судовому засіданні 18.02.2021р. після повного отримання пояснень учасників процесу, дослідження всіх доказів, усно заявив про зміну позовних вимог зменшення розміру аліментів до 1/4 частки, що вірно зазначено стороною відповідача, що така зміна є зміною предмета спору та заявлено в порушення ст.49 ЦПК України (не до початку отримання пояснень). Така зміна усно позовних вимог адвокатом позивача, в судовому засіданні 01.03.2021 року не була прийнята судом, що не позбавляє позивача звертатись в судовому порядку про зміну розміру аліментів (у частці), а не зміни способу їх стягнення з призначенням їх у твердій грошовій сумі, з врахуванням і того, що позивач як на час подання позову, так і на час ухвалення рішення є працюючою особою з отриманням доходу (заробітної плати).

Що стосується вимоги відповідача про стягнення з позивача витрат за надання правової допомоги під час розгляду даної справи в сумі 6900 грн., то слід зазначити таке.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Згідно положень ч. 1, 2 статті 137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України)

Відповідно до частин 4-6 ст. 137 Цивільного процесуального кодексу України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Таким чином, розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу та відповідати обсягу наданих послуг та роботи.

Витрати на правничу допомогу, які мають бути документально підтверджені та доведені, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій тощо).

Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Представником відповідача долучено до матеріалів справи квитанції по оплаті наданої правової допомоги на загальну суму 6900 грн., а саме: квитанцію №456156 від 26.11.2020 року по договору про надання правової допомоги №122 від 11.09.2020 року на суму 5100 грн., квитанцію №4561569 від 02.02.2021 року по договору про надання правової допомоги №122 від 11.09.2020 року на суму 600грн., квитанцію №456160 від 26.02.2021 року по договору про надання правової допомоги №122 від 11.09.2020 року на суму 1200 грн. та Акти здачі-приняйняття виконаних робіт (наданих послуг) від 26.11.2020р., 02.02.2021р. та 26.02.2021р.

Відповідно до ч.6 ст.137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У судовому засідання 01.03.2021 року представником позивача заявлено усне клопотання про зменшення судових витрат, однак в чому полягає перевищення не конкретизував, а отже, представником позивача не доведено перед судом неспівмірність витрат.

Враховуючи визначені ч.4-6 ст. 137 ЦПК України критерії, суд вважає за доцільне стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 6900,00 грн., оскільки саме такий розмір витрат на правничу допомогу, на думку суду, відповідає вищезазначеним критеріям.

На підставі викладеного, керуючись ст. 141, 180, 181, 182, 183, 192 СК України, ст. 81, 137, 141, 247, 258, 264-265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів та стягнення їх в твердій грошовій сумі відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , судові витрати на правову допомогу у розмірі 6900 (шість тисяч дев`ятсот) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (а після чого, безпосередньо до апеляційного суду).

Суддя Польська М.В.

Повний текст рішення складено та підписано 04.03.2021 року.