Провадження № 4-с/161/1/21
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 лютого 2021 року місто Луцьк
Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :
головуючого судді Філюк Т.М.
за участю секретаря судового засідання Денисюка І.В.
представника заявника ОСОБА_1
державного виконавця Бондарука П.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за скаргою ОСОБА_2 на дії головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Львів),
24 грудня 2020 року представник заявника ОСОБА_2 адвокат Олішкевич Юлія Валеріївна звернулась до суду із скаргою на дії головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Постоловського Романа Олеговича.
Скаргу обґрунтовує тим, що в провадженні Другого відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Львів) перебуває виконавче провадження № 41679824 по виконанню виконавчого листа, виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області 13 січня 2014 року на примусове виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_2 в користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк „Надра заборгованість за договором № 77511162 від 06 липня 2006 року в розмірі 4798,80 (чотири тисячі сімсот дев`яносто вісім, 80) доларів США, що по курсу НБУ становить 38 356 (тридцять вісім тисяч триста п`ятдесят шість) грн. 81 коп.
В межах вказаного виконавчого провадження постановами державного виконавця від 24 липня 2020 року, 11 вересня 2020 року, 06 жовтня 2020 року накладено арешти на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_2 .
Вказує, що в постанові боржником вказано ОСОБА_2 , тоді як арешт накладено, в тому числі на кошти ФОП ОСОБА_2 , на рахунках, які відкриті з метою здійснення підприємницької діяльності, а саме: НОМЕР_1 відкритий у ПуАТ «КБ «Акорд Банк»; НОМЕР_2 відкритий у АТ «АЛЬФА-БАНК». Вважає, що державний виконавець при винесенні постанов про накладення арешту ототожнив фізичну особу ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_2 , хоча їх правові статуси різні. ФОП не може нести відповідальність за боргами та зобов`язаннями фізичної особи.Крім того, накладення арешту на грошові кошти, що містяться на банківському рахунку ОСОБА_2 , відкритому у АТ «ПЕРШІЇ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», номер рахунку НОМЕР_3 позбавляє останнього засобів для існування, оскільки на вказаний рахунок ОСОБА_2 отримує заробітну плату.
В судовому засіданні представник заявника скаргу підтримала з підстав викладених у заяві та просила задовольнити.
Державний виконавець Бондарук П.В. в судовому засіданні заперечив щодо задоволення скарги, вказував, що діяв в межах ЗУ «Про виконавче провадження».
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали скарги, суд прийшов до висновку, що скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Так, судом встановлено, що на виконанні у Другому відділі державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Львів) перебуває виконавче провадження № 41679824, по виконанню виконавчого листа, виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області 13 січня 2014 року на примусове виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_2 в користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк „Надра заборгованість за договором № 77511162 від 06 липня 2006 року в розмірі 4798,80 (чотири тисячі сімсот дев`яносто вісім, 80) доларів США, що по курсу НБУ становить 38 356 (тридцять вісім тисяч триста п`ятдесят шість) грн. 81 коп.
Постановами державного виконавця від 24 липня 2020 року, 11 вересня 2020 року, 06 жовтня 2020 року накладено арешти на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження», передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб)- це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей (п. 7 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

В силу положень ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» метою накладення арешту є забезпечення реального виконання рішення суду.

Частиною 1 статті 5 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» встановлено, що державний виконавець, приватний виконавець під час здійснення професійної діяльності є незалежними, керуються принципом верховенства права та діють виключно відповідно до закону.

Статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Виконавець, в провадженні якого знаходиться виконавче провадження, за заявою стягувача чи з власної ініціативи може накласти арешт на грошові кошти, які перебувають на рахунках (вкладах) чи на зберіганні у банках, інших фінансових установах і належать особі, яка має заборгованість перед боржником, яка підтверджена судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Пунктом 8 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 визначено, що на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт, про що виноситься постанова виконавця. У постанові зазначається сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчим документом, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця та вказуються реквізити рахунку, на якому знаходяться кошти, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів.

Згідно зі ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», яка регулює питання особливості звернення стягнення на кошти та майно боржника- юридичної особи, фізичної особи- підприємця, виконавець звертає стягнення на кошти боржника-юридичної особи, що перебувають у касах або інших сховищах боржника-юридичної особи, у банках або інших фінансових установах, у порядку, встановленому цим Законом. Інформацію про наявні у боржника рахунки виконавець отримує в органах доходів і зборів, інших державних органах, на підприємствах, в установах та організаціях, які зобов`язані надати йому інформацію невідкладно, але не пізніше ніж у триденний строк, а також за повідомленнями стягувача.

Виконавець може звернути стягнення на кошти боржника-юридичної особи, розміщені на його рахунках і на рахунках, відкритих боржником-юридичною особою через свої філії, представництва та інші відокремлені підрозділи.

Не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Тобто, АТ «АЛЬФА-БАНК» ПАТ «КБ «Акорд Банк» АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», після отримання постанови державного виконавця про арешт коштів, які знаходяться на рахунках, що належать боржнику ОСОБА_2 повинен був повідомити, що рахунки, на які накладено арешт, є рахунками зі спеціальним режимом призначення, на які законом заборонено накладення арешту і повернути зазначену постанову в тій частині, без виконання.

Однак, як встановлено в судовому засіданні таких повідомлень від вказаних установ державному виконавцю не надходило.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Враховуючи вищезазначене, державний виконавець в межах наданих йому повноважень правомірно наклав арешт на кошти боржника. При цьому банки, в якому арештовані кошти боржника, відповідно до ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», не повідомили виконавця про цільове призначення рахунку та не повернули постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Тому вимоги ОСОБА_2 щодо визнання неправомірних постанов в частині накладення арешту на грошові кошти, що містяться на банківському рахунку ОСОБА_2 , відкритому у ПАТ «КБ «Акорд Банк»UA0244001, відкритому у АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» НОМЕР_3 , АТ «АЛЬФА-БАНК», НОМЕР_2 задоволенню не підлягають.

Аналогічні висновки викладені й у постанові Великої Палати Верховного суду від 19 травня 2020 рокуу справі № 905/361/19; провадження № 12-28гс20.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Що стосується рахунків, відкритих на ім`я ФОП, які заявник вказує як такі, з яких сплачуються податки та збори, то в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували дані обставини.

За змістом ч. 2, 3 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні скарги.

Керуючись ст.ст. 447-452 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

В задоволення скарги ОСОБА_2 на дії головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Львів) - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини ухвали, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Дата складення повного тексту ухвали 02 березня 2021 року.

Суддя

Луцького міськрайонного суду Т.М. Філюк