ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 542/1077/20 Номер провадження 22-ц/814/441/21Головуючий у 1-й інстанції Шарова-Айдаєва О. О. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів: Одринської Т.В., Панченка О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 27 листопада 2020 року (повний текст рішення складено 02 грудня 2020 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, -

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Зміст позовних вимог

У вересні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

Позов мотивовано тим, що відповідач є батьком їх вісімнадцятирічного сина ОСОБА_3 , який навчається на платній основі на другому курсі денного відділення Полтавського національного педагогічного університету імені В.Г. Короленка. Відповідач жодних коштів на оплату за навчання сина не надає, у зв`язку з чим позивач і пред`явила вимогу про стягнення на свою користь аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , як повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) ОСОБА_1 , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду і на весь період навчання, але не більше як до досягнення сином двадцяти трьох років.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 27 листопада 2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з 08 вересня 2020 року і на весь період навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 840 грн 80 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач ОСОБА_1 не надає матеріальної допомоги сину, не сплачує за його навчання, хоча є працевлаштованим та отримує заробіток.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

Не погодившись із таким вирішенням спору, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким стягнути з нього на користь ОСОБА_2 аліменти в розмірі не більше 1/6 частини від заробітку на утримання сина ОСОБА_3 до досягнення ним двадцяти трьох років або до закінчення навчання.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи.

Позиція інших учасників справи

15 лютого 2021 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , у якому ОСОБА_2 просить суд залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки вважає, що доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Щодо розгляду справи без виклику сторін

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно вимог частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції встановлено та не оскаржується сторонами, що сторони перебували з 02 лютого 2002 року у шлюбі (а.с.11), який згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 17 січня 2007 року був розірваний (а.с.12).

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мають спільного повнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9).

ОСОБА_3 навчається у Полтавському національному педагогічному університеті імені В.Г. Короленка на факультеті філології та журналістики відповідно до договору про надання освітніх послуг між Полтавським національним педагогічним університетом імені В.Г. Короленка та фізичною особою ОСОБА_2 № 02-30/03-053 від 12 серпня 2019 (а.с.14). Зі змісту вказаного договору вбачається, що форма навчання ОСОБА_3 - денна, термін навчання: з 01 вересня 2019 року по 30 червня 2023 року.

Пунктом 10 цього договору передбачено, що загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання, без врахування коефіцієнту індексу інфляції, становить 45 617 грн. Відповідно до пункту 11 договору замовник вносить плату готівкою (безготівково) щомісячно, що відповідно складає (без врахування коефіцієнту індексу інфляції) 991 грн 67 коп. на місяць.

Згідно з довідкою №5-03 від 02 вересня 2020 року (а.с.13) ОСОБА_3 навчається на другому курсі першого (бакалаврського) рівня вищої освіти спеціальності 014.01 середня освіта (українська мова і література) денної форми навчання комерційної форми фінансування факультету філології та журналістики Полтавського національного педагогічного університету імені В.Г. Короленка (наказ про зарахування № 76-ст від 07.08.2019). Закінчує навчання 30 червня 2023 року.

ОСОБА_3 стипендії та будь-яких інших доходів не отримує, що підтверджується довідкою про доходи за 2019 рік № 2121/01-60/48 від 31 серпня 2020 року (а.с.15) та за 2020 рік № 2119/01-60/48 від 31 серпня 2020 року (а.с.16).

Усі витрати на навчання ОСОБА_3 здійснює його мати - ОСОБА_2 , що підтверджується доданими до матеріалів справи квитанціями про оплату за проживання у гуртожитку від 22 жовтня 2019 року, від 18 червня 2020 року та від 15 липня 2020 року (а.с.17-18), квитанціями про оплату за навчання ОСОБА_3 від 29 липня 2019 року, від 07 жовтня 2019 року, від 11 лютого 2020 року та від 26 серпня 2020 року (а.с.19-20).

Також до складу сім`ї позивачки ОСОБА_2 входить лише її син ОСОБА_3 , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Новосанжарської селищної ради від 02 вересня 2020 року №786 (а.с.21).

Обґрунтовуючи спроможність відповідача здійснювати виплату відповідних аліментів, позивачем до суду подані роздруківки щорічних декларацій за 2018 рік та 2019 рік відповідача, зроблені з Єдиного державного реєстру декларацій (а.с.22-32).

Згідно даних вказаних декларацій ОСОБА_1 працює начальником чергової варти відділу охорони в Державній установі Полтавська виправна колонія №64 (а.с.28-32) та отримав дохід в сумі 101307 грн за 2018 рік та 116670 грн за 2019 рік (а.с.22-32).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що батьки мають рівні права та обов`язки щодо своєї повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, з обов`язковим урахуванням її потреби в отриманні матеріальної допомоги та наявності у батьків можливості надавати таку допомогу.

Колегія суддів вважає такий висновок місцевого суду правильним з наступних підстав.

Застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини

Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку №789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України (далі СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, - і своїх повнолітніх дочку, сина.

Статтею 199 СК України установлено, що, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

За змістом статей 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Згідно частини першої статті 182 СК Українип при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року зазначено про обов`язок батьків утримувати повнолітніх сина чи дочку, які продовжують навчання, після досягнення ними повноліття (незалежно від форми навчання), який (обов`язок) настає за обов`язкової сукупності трьох юридичних фактів: досягнення дитиною віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років і продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Положеннями частини першої статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Аналізуючи матеріали справи, колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_1 не надав достатніх доказів того, що він не має можливості сплачувати аліменти саме у розмірі 1/4 частини від свого заробітку (доходу) щомісячно.

Так, ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів погіршення його матеріального становища. Навпаки він має роботу, за яку отримує стабільний дохід, працюючи в установі, що фінансується за рахунок державного бюджету. Згідно даних його електронних декларацій за 2018 та 2019 рік загальний річний розмір його заробітної плати має тенденцію до збільшення.

Твердження скаржника стосовного того, що належним аргументом для зменшення розміру аліментів на повнолітнього сина ОСОБА_3 з визначеної судом 1/4 до не більше 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), з урахуванням рівних прав дітей на утримання від батьків, є наявність в останнього ще двох неповнолітніх дітей, колегія суддів не бере до уваги, оскільки наявність лише цього факту не може бути достатньою підставою для прийняття судом рішення про зменшення розміру аліментів без врахування в сукупності інших підстав, зокрема неможливість заробляти кошти дитиною платника аліментів у зв`язку з навчанням на денній формі навчання та рівень сукупного доходу платника аліментів, який на даний час дає можливість ОСОБА_1 забезпечити собі гідний рівень життя.

Ураховуючи обов`язок обох батьків утримувати дитину, всебічно забезпечуючи її розвиток, факт перебування дитини на утриманні однієї матері та розмір доходів батька, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 на її користь аліментів на утримання повнолітньої дитини - сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 08 вересня 2020 року і на весь період навчання, але не більше як до досягнення ним двадцяти трьох років.

Також колегія суддів дійшла до висновку, що розмір аліментів, присуджений місцевим судом, відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що скаржник має на утриманні ще двох малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , без підтвердження погіршення його матеріального становища, не є достатньою підставою та не буде спрямовано на належне забезпечення старшого сина - ОСОБА_3 .

Зазначена позиція відповідає висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 16 вересня 2020 року по справі № 565/2071/19 (провадження №61-9460 св 20).

Згідно частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Твердження особи, яка подала апеляційну скаргу стосовно відсутності необхідності надання ним до суду доказів спільного проживання з іншими двома дітьми та їх утримання, є хибним, оскільки одними з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін та диспозитивність, які й полягають у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а розгляд справи відбувається на підставі доказів, які зобов`язані подати учасники справи.

Крім того, позиція відповідача стосовно того, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, вказавши в резолютивній частині рішення щомісячне стягнення аліментів, є безпідставною, оскільки порядок і спосіб сплати аліментів, тобто виконання батьками обов`язку утримувати дитину, у разі відсутності між ними обопільної згоди з цього питання, визначається за рішенням суду.

Також твердження ОСОБА_1 про те, що місцевий суд задовольнив позовні вимоги ОСОБА_2 частково, не зазначивши, що розмір аліментів не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, є неприйнятним, оскільки такі правові конструкції як частка від фактичного заробітку (доходу) матері, батька дитини, що підлягає стягненню, та мінімальний гарантований розмір аліментів на дитину мають на меті забезпечення гармонійного розвитку дитини та не є взаємовиключними, і можуть існувати окремо одна від одної. На підставі вищезазначеного, твердження скаржника про здійснення неправильного розподілу судового збору по справі теж визнається апеляційним судом необґрунтованим.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, до яких суд дійшов шляхом повного та всебічного з`ясування обставин справи. Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити - без змін.

Щодо судових витрат

За приписами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, судові витрати апелянта, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції компенсації не підлягають.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 27 листопада 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 березня 2021 року.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді Т.В. Одринська

О.О. Панченко