Справа № 523/3461/18
Провадження №2/523/1194/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" червня 2021 р. Суворовський районний суд міста Одеси в складі

головуючого судді - Сувертак І.В.

при секретарі - Мельніченко Г. О.

розглянув в відкритому судовому засіданні в залі суду № 5 в місті Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 ) про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на нерухоме майно,-

Установив

ОСОБА_1 в березні 2018 року звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 та просив проголосити рішення котрим встановити факт відсутності у ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 ) права на спадкування після ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ; визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 ) право власності на квартиру АДРЕСА_7 , у порядку спадкування за законом після ОСОБА_4 померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Обґрунтовуючи заявлені вимоги та пояснюючи підстави звернення до суду сторона позивача вказувала, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , про що в книзі реєстрації актових записів про народження Тузлівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області зроблено відповідний запис за № 73 від 09.12.1977 року, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 .

Дідом позивача є ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , бабою позивача є ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Батько позивача помер ІНФОРМАЦІЯ_8 , про що в книзі реєстрації актів цивільного стану про смерть Тузлівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області зроблено відповідний запис від 06.09.1993 р. за № 24, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 .

Окрім батька позивача, у подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_8 також були діти: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_10 .

ОСОБА_11 померла ІНФОРМАЦІЯ_11 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 , виданим Виконавчим комітетом Тузлівської сільської ради Татарбунарського району Одеської області, про що в книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за № 14.

При цьому копії свідоцтва про народження батька позивача, ОСОБА_5 , та рідної тітки позивача, ОСОБА_12 - не збереглися. Більш того, вказані актові записи про народження не збереглися в архіві Татарбунарського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану, що підтверджується листом від 31.07.2017 року за вих. № 1016/74-02.

Факт родинних відносин між ОСОБА_5 та його рідною сестрою - ОСОБА_13 встановлений рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26.10.2017 р. у справі № 520/10165/17 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_3 , про встановлення факту, що має юридичне значення. Зазначене рішення представлено у додатках до позову у вигляді роздруківки з ЄДРСР, оскільки копія такого рішення заявнику судом не вручалася та відсутня в його розпорядженні станом на день подання даного позову. Наразі позивачем вживаються заходи щодо самостійного отримання в Київському районному суді м. Одеси належним чином посвідченої копії даного рішення суду.

ІНФОРМАЦІЯ_12 у тітки позивача, ОСОБА_12 , народився син - ОСОБА_4 , про що в книзі реєстрації актових записів про народження Тузлівської районного ЗАЦС зроблено відповідний запис за № 86 від 31.08.1955 р.

ІНФОРМАЦІЯ_13 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 , про що Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області зроблено відповідний актовий запис від 31.03.2017 р. № 3522.

Отже, виходячи з вищевикладеного, позивач ОСОБА_1 є двоюрідним братом спадкодавця ОСОБА_4 .

Після смерті ОСОБА_4 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тітаренко Ольгою Сергіївною було відкрито спадкову справу на підставі відповідних заяв позивача та відповідача про прийняття спадщини.

Позивач зазначив, що померлий ОСОБА_4 заповіту не залишив, отже спадкування його майна, прав та обов`язків відбувається за законом.

У свою чергу, за змістом ст. 1263 ЦК України рідний дядько спадкодавця і водночас батько позивача мав би право на спадкування за законом у третю чергу, якби був би живим на час відкриття спадщини.

Таким чином, як вважає позивач він набув право на спадкування після ОСОБА_4 за законом як спадкоємець за правом представлення свого батька ОСОБА_5 , який приходився рідним дядьком померлому та належав до третьої черги спадкування за законом відповідно.

Після смерті ОСОБА_4 , вважаючи себе сином померлого, до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Тітаренко О. С. із заявою про прийняття спадщини звернувся відповідач ОСОБА_2 .

В той же час, як позивачу, так й усій родині в цілому відомо, що померлий ОСОБА_4 за медичними показниками не міг мати дітей. Сам ОСОБА_4 ці відомості не приховував.

З урахуванням вищевказаного, а також з огляду на перебування померлого ОСОБА_4 більше 9 місяців до дня народження відповідача, у рейсі, між подружжям виник конфлікт, що призвело до розірвання шлюбу.

За відомою позивачу інформацією ОСОБА_4 невдовзі, навіть, був зроблений тест ДНК на батьківство відносно ОСОБА_2 , за висновками якого ОСОБА_4 не був біологічним батьком ОСОБА_2 .

Водночас, з огляду на давнину зазначених подій документальне підтвердження наведених обставин та фактів не зберіглося.

Отже, у разі якщо відповідач не є сином ОСОБА_4 , він не має права на спадкування за законом як спадкоємець першої черги.

Позивач також зазначив, що з огляду на наявність спору щодо родинних відносин між ОСОБА_2 , відповідачем у справі, та ОСОБА_4 , приватним нотаріусом Тітаренко О. С., у провадженні якого перебуває спадкова справа відносно ОСОБА_4 , на адресу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області було направлено запит про надання інформації від 18.08.2017 р. № 131/02-14 щодо того, чи розглядалася цивільна справа про встановлення батьківства щодо ОСОБА_2 за позовом його батька ОСОБА_4 .

Окрім цього, представником позивача ОСОБА_14 до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області було здійснено самостійний запит (заяву) про доступ до публічної інформації та виготовлення копій судових рішень від 07.12.2017 р. щодо надання інформації з приводу справ, які перебували у провадженні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, за участю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , про розірвання шлюбу, визнання або оспорювання батьківства; та надання копій відповідних судових рішень у цих справах.

За результатами розгляду даного запиту Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області листом від 13.12.2017 р. 5/3178/17вих/32409 було повідомлено представника позивача про те, що згідно алфавітного покажчика Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області за 1981 р. та 1982 р. значиться справа № 2-748/1981 про розірвання шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_15 , справа № 2-8/1982 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_15 про оспорювання батьківства, справа № 2-253/1982 за позовом ОСОБА_15 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів. Зі змісту даного листа вбачається, що згадані у ньому справи в архіві суду не збереглися.

Як зазначив позивач у своєму позові, з огляду на характер спірних правовідносин, предмет та підстави заявленого позову ефективним способом захисту порушеного відповідачем права позивача на спадкування буде вважатися встановлення судом факту відсутності права відповідача на спадкування після ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_13 . Застосування такого способу захисту в повній мірі дозволить припинити порушення права позивача на спадкування та слугуватиме запорукою належної реалізації такого права позивачем у майбутньому.

До суду в березні 2018 року з позовною заявою звернувся ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на нерухоме майно.

Згідно інформації, внесеної в систему автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 березня 2018 року, вказану справу розподілено судді Бабакову В.П.

Окрім того ухвалою суду від 26 листопада 2019 року зупинено провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на нерухоме майно до розгляду Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області справи №495/6014/19 за заявою ОСОБА_1 про відновлення втрачених судових проваджень, заінтересована особа ОСОБА_15 .

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 22.02.2021 року визначено головуючого-суддю Сувертак І. В. Вилучений суддя Бабаков В. П., підстава вилучення звільнення з посади.

Справу суддею Сувертак І. В. отримано 22.02.2021 року.

Ухвалою судді Суворовського районного суду м.Одеси Сувертак І. В. від 24 лютого 2021 року було прийнято до свого провадження зазначену цивільну справу та продовжено її розгляд за нормами загального позовного провадження з викликом сторін по справі надано строк для подання відзиву на позовну заяву. (т.2, а.с. 27,28).

Ухвалою суду від 20 травня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд по суті позову. (а.с. 37,38).

Позивач в судове засідання не прибув, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причин неявки суду не сповістив та з заявою про відкладення розгляду справи не звертався. Будь-яких нерозглянутих клопотань сторони позивача матеріали справи не містять. (т.2, а.с. 34,35,40,41).

Щодо неявки сторони позивача в судове засідання суд зазначає наступне.

Рівність сторін є одним з невід`ємних елементів поняття справедливого судового розгляду. Вона вимагає, аби кожна сторона бачила, що їй надано розумні можливості представити свій інтерес за умов, які не ставлять її у несприятливе становище, порівняно із супротивником (Ocalan проти Туреччини [ВП], § 140, Foucher проти Франції, § 34; Bulut проти Австрії; Faig Mammadov проти Азербайджану, § 19). Вона вимагає забезпечення справедливої рівноваги між сторонами і застосовується як до цивільних, так і до кримінальних справ.

Слухання може бути проведене за відсутності позивача, якщо він відмовився від права бути присутнім на слуханні. Така відмова може бути очевидною або передбачуваною з поведінки, наприклад, коли він або вона намагається ухилитися від судового розгляду ( АДРЕСА_8 ). Проте будь-яка відмова від гарантій згідно зі статтею 6 повинна виконувати тест «проінформованої та усвідомленої» відмови, як це встановлено у прецедентному праві Суду (Сейдовіч проти Італії [ВП], §§ 86-87)7.

Розумний характер тривалості провадження визначається відповідно до обставин справи, що вимагає оцінки в цілому (Boddaert проти Бельгії, § 36). Хоча окремі стадії провадження можуть провадитись з прийнятною тривалістю, проте загальна тривалість процесу може, однак, перевищити «розумний строк» (Добертен проти Франції, § 44).

Установивши невідповідність акта законодавства критерію «якість закону» суд, за загальним правилом, повинен тлумачити національне законодавство таким чином, щоб результат цього тлумачення відповідав верховенству права з урахуванням усіх складових цього принципу, зокрема, справедливості та розумності (врахування при вирішенні публічно-правового спору загальних (суспільних) інтересів).

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Викладене свідчить про можливість вирішення справи у відсутності позивача.

Відповідач та його представник-адвокат Бондаренко Г. Є. надали клопотання про розгляд справи по суті позову за їх відсутності, просили відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. (а.с. 44,45).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_3 , в судове засідання не прибула, про розгляд спарви повідомлялась належним чином, причин няевки суду не сповістила та з заявою про відкладення розгляду справи не зверталась. (а.с. 42).

У зв`язку з викладеним, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, які повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін.

Враховуючи вимоги ст. 223 ЦПК України та ст.6 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності позивача та третьої особи на підставі наявних в матеріалах справи документів.

З`ясував обставини справи, дослідив та проаналізував матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Під час розгляду справи суд установив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , про що Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області складено відповідний актовий запис від 31.03.2017 р. № 3522 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_6 . (а.с. 34).

На випадок своєї смерті ОСОБА_4 заповіту не залишив, тому спадкування здійснюється за законом в межах спадкової справи № 23/2017, заведеної 22 травня 2017 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тітаренко О. С. (номер у Спадковому реєстрі: 60678634). (а.с. 112-154).

В порядку статті 1269 ЦК України заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 подав ОСОБА_1 за правом представлення свого батька ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_8 , який приходився рідним дядьком померлому та належав до третьої черги спадкування за законом відповідно (заява № 66 від 22.05.2017 р.). (а.с. 115).

Окрім позивача, з відповідною заявою про прийняття спадщини до нотаріуса звернувся ОСОБА_2 , батьком якого записаний спадкодавець, що відносить його до першої черги спадкування за законом. (а.с. 125).

Свою правову позицію Позивач грунтує на тому що, відповідач ОСОБА_2 не є сином ОСОБА_4 та він не має права на спадкування за законом, як спадкоємець першої черги.

Такі твердження Позивача грунтуються на тому, що як позивачу, так й усій родині в цілому відомо, що померлий ОСОБА_4 за медичними показниками не міг мати дітей. Сам ОСОБА_4 ці відомості не приховував.

З урахуванням вищевказаного, а також з огляду на перебування померлого ОСОБА_4 більше 9 місяців до дня народження відповідача, у рейсі, між подружжям виник конфлікт, що призвело до розірвання шлюбу.

За відомою позивачу інформацією ОСОБА_4 невдовзі, навіть, був зроблений тест ДНК на батьківство відносно ОСОБА_2 , за висновками якого ОСОБА_4 не був біологічним батьком ОСОБА_2 .

Водночас, з огляду на давнину зазначених подій документальне підтвердження наведених обставин та фактів не збереглося.

Згідно з ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: 1) верховенство права; 2) повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Частиною 3 статті 13 ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Частина 2 статті 43 ЦПК встановлює, що учасники справи зобовязані: 1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; 2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; 3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обовязковою; 4) подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; 5) надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні; 6) виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; 7) виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до положень ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Щодо позовних вимог про визнання за позивачем права власності на квартиру АДРЕСА_7 , у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , такі також не підлягають до задоволення, оскільки вони є похідними від позовних вимог про встановлення факту відсутності у ОСОБА_2 права на спадкування після ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Таким чином, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі за недоведеністю, оскільки стороною позивача не надано жодних належних доказів того, що відповідач ОСОБА_2 не є сином померлого ОСОБА_4 .

Керуючись ст.ст. 4-7,1-13,17-18,109,131,137,200, 206, 211,223, 263-265, 268, 352,354 ЦПК України, суд, -

Вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 ) про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на нерухоме майно залишити без задоволення в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Суворовський районний суд м. Одеси.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 09 липня 2021 року.

Суддя