Справа № 658/2337/20
(провадження № 2/658/103/21)
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2021 року Каховський міськрайонний суд Херсонської області в складі

головуючого судді Под`ячевої І.Д,,

при секретарі Левицькій Н.Я.,

розглянувши в місті Каховці у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів у розмірі 2252979 грн..

В обґрунтування позову зазначається, що в період з 01 жовтня 2018 року по 10 лютого 2020 року ОСОБА_1 здійснювалися грошові перекази на користь ОСОБА_2 на загальну суму 2252979 грн.. Кошти перераховувались без укладання будь-якої угоди, на прохання відповідача, з яким позивач на той момент був в дружніх відносинах, пов`язані з веденням спільних бізнес-проектів, як запевняв відповідач позивача, для задоволення його особистих потреб. Позивач зазначає, що зазначенні суми відповідач обіцяв із часом повернути. Проте, на момент подання позовної заяви відповідач кошти отриманні за допомогою переводів не повернув, на усні прохання не реагує, дружні відносини зіпсувались та переросли в конфліктні.

Представник позивача та позивач в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві та окремо зазначили, що між позивачем та відповідачем існували дружні відносини, позивач на прохання відповідача перераховував на його ім`я кошти, однак після виникнення конфлікту попрохав повернути кошти, що відповідачем зроблено не було.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала щодо стягнення з відповідача коштів, при цьому зазначала, що навпаки між позивачем та відповідачем існували договірні відносини пов`язанні із боргом, а саме позивач був винен кошти відповідачу у зв`язку з чим протягом двох років перераховував зазначений борг на ім`я відповідача. Відповідач, в свою чергу, не має будь-яких заборгованостей перед позивачем та не отримував у нього кошти для власних потреб.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши позивача та його представника, представника відповідача суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 ..

Так, судом встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 протягом 2018 та по 10 лютого 2020 року перераховував кошти через АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_3 у загальному розмірі 2252979 грн..

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Аналіз статті 1212 ЦК України і цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та інші правочини.

Зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частинами першою, другою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Частиною першою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Системний аналіз вищезазначених положень закону дає підстави вважати, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошових коштів).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Зазначена норма закону застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав, договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 29 вересня 2014 року № 6-122цс14.

Як вбачається зі змісту наданої до суду довідки від 14 липня 2020 року (а.с. 4-5) ОСОБА_1 здійснював перекази через додаток Приват24 на ім`я ОСОБА_2 , при цьому в призначенні платежу не зазначено будь-якої підстави такого переказу.

Позивач в судовому засіданні зазначив, що кошти перераховані ним призначалися саме для ОСОБА_2 , тобто помилки щодо отримувача немає та таке перерахування здійснювалось без будь-яких умов. При цьому коли кошти перераховувались на ім`я ОСОБА_2 між позивачем та відповідачем не обмовлялися умови їх повернення або їх призначення, тобто позивач добровільно перераховував кошти відповідачу без будь-яких умов.

Представник відповідача навпаки в судовому засіданні наголошував на існуванні договірних відносин між позивачем та відповідачем, при цьому боржником у відносинах був саме позивач, який протягом 2018-2020 років повертав кошти відповідачу за допомогою переказів через Приват24.

Однак, в підтвердження зазначених обставин представником відповідача не надано жодного документу.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадів встановлених цим Кодексом.

Суд приймаючи рішення може посилатись лише на фактично встановленні обставини справи, однак позивач а ні в позовній заяві, а ні в судовому засіданні не зазначив конкретну підставу та мету перерахування коштів відповідачу (лише приятельські відносини, пов`язанні з веденням спільних бізнес проектів, для задоволення власних потреб відповідача) та у зв`язку з цим очікування щодо такого перерахування коштів. Також позивач не зазначив причини звернення із позовною заявою про стягнення таких коштів, тобто що конкретно послугувало підставою для такого звернення та які саме його права порушенні відповідачем.

Відповідач у відзиві на позов посилається на існування договірних відносин. Проте, хоча періодичність надіслання коштів позивачем на ім`я відповідача може свідчити про наявність певних договірних відносин, однак щодо існування конкретних зобов`язальних відносин між позивачем та відповідачем стороною відповідача також не надано.

З урахуванням всього вищевикладеного позивачем не доведено безпідставне набуття відповідачем майна (коштів) за його рахунок, а тому позовні вимоги про стягнення безпідставно набутих коштів з ОСОБА_2 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. . 4, 5, 19, 258-265, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів у розмірі 2252979 грн..

Рішення суду може бути оскаржено до Херсонського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його оголошення.

Рішення суду набирає законної сили через тридцять днів з дня оголошення, а у разі подання апеляційної скарги після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Суддя: І. Д. Под`ячева