У Х В А Л А

Справа №338/731/21

09 липня 2021 року селище Богородчани

Суддя Богородчанського районного суду Івано-Франківської області Круль І.В., розглянувши позовну заяву Богородчанського спеціалізованого агролісгоспу до ОСОБА_1 про стягнення 46131,59 грн індексу інфляції та 8653,87 грн три проценти річних від простроченої суми,

в с т а н о в и л а:

Захаріїв Богдан Дмитрович, який діє в інтересах Богородчанського спеціалізованого агролісгоспу, за допомогою системи "Електронний суд" звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 46131,59 грн індексу інфляції та 8653,87 грн три проценти річних від простроченої суми.

Заявлений позов мотивує тим, що рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 21 січня 2010 року у справі № 8/107 постановлено стягнути з приватного підприємця ОСОБА_1 на користь Богородчанського спеціалізованого агролісгоспу 24869,88 грн основного боргу, 258,70 грн державного мита, 236,00 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. На виконання рішення суду Господарським судом Івано-Франківської області видано 05 лютого 2010 року наказ № 232. За рішенням суду відповідач сплатив 8700 грн з простроченням виконання зобов`язання, а 16664,58 грн не виконано. Вказує, що згідно даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 03 лютого 2020 року внесено запис за № 4002302 про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , тому вважає, що згідно ч.8 ст. 28 ЦПК України дана справа підлягає розгляду в місцевому загальному суді за місцем виконання договорів. Просить стягнути з відповідача на користь позивача 46131,59 грн індексу інфляції та 8653,87 грн три проценти річних від простроченої суми, всього 54785,46 грн.

На виконання вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху від 29 червня 2021 року суду направлено квитанцію про сплату судового збору від 07 липня 2021 року, копію рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 21 січня 2010 року в справі № 8/107, а також копії раніше поданих документів повторно в нечитабельному вигляді.

Вивчивши позовну заяву та додані до неї документи приходжу до наступних висновків.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття "суд, встановлений законом" включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних і суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Відповідно до статті 52 ЦК України фізична особа - підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

За змістом статей 51, 52, 598-609 ЦК України, статей 202-208 ГК України, частини восьмої статті 4 Закону України від 15 травня 2003 року № 755-IV "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" у випадку припинення підприємницької діяльності ФОП (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Згідно правової позиції, яка викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №910/8729/18 від 13.02.2019 року, позивач, звертаючись до господарського суду, обґрунтовано визначив належність спору до господарської юрисдикції відповідно до суб`єктного складу та змісту правовідносин сторін як таких, що виникли з господарського договору, зобов`язання за яким у відповідача із втратою його статусу як ФОП не припинились.

Таким чином, подання позовної заяви за правилами Цивільно процесуального кодексу України означає, що позовна заява повинна бути подана за правилами предметної та суб`єктної юрисдикції справ відповідно до статті 19 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За наведених вище обставин приходжу до переконання, що спір, з приводу якого Богородчанський спеціалізований агролісгосп пред`явив позов до ОСОБА_1 , виник з господарського договору, тому у відкритті провадження у справі слід відмовити, оскільки дана позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі наведеного, керуючись ст. 20 ГПК України, ст.ст. 19, 186, 260 ЦПК України, суддя,

п о с т а н о в и л а:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом Богородчанського спеціалізованого агролісгоспу до ОСОБА_1 про стягнення 46131,59 грн індексу інфляції та 8653,87 грн три проценти річних від простроченої суми,

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя І.В. Круль