ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2021 року

м. Київ

справа № 718/2667/17

провадження № 61-46198св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Ігнатенка В. М.,

Стрільчука В. А.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

відповідачі: Валявська сільська рада Кіцманського району Чернівецької області, Товариство з обмеженою відповідальністю «Валявське»,

провівши у порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 14 червня 2018 року, ухвалене у складі судді Олексюк Т. І., та постанову апеляційного суду Чернівецької області від 12 вересня 2018 року, прийняту колегією у складі суддів: Владичана А. І., Лисака І. Н., Височанської Н. К.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2017 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулися з позовом до Валявської сільської ради Кіцманського району Чернівецької області (далі - Валявська сільська рада), Товариства з обмеженою відповідальністю «Валявське» (далі - ТОВ «Валявське») про визнання права на приватизацію майна, скасування рішення сільської ради та свідоцтва про право власності.

Позов мотивовано тим, що у 1984 році рішенням звітних загальних зборів колгоспників колгоспу «Жовтень» вирішено розпочати будівництво восьмиквартирного будинку для молодих спеціалістів. Згідно з протоколом № 8 засідання правління колгоспу від 30 травня 1985 року ОСОБА_5 як молодому спеціалісту надано право на проживання у квартирі будинку АДРЕСА_1 , що знаходився на балансі колгоспу «Мрія» та у яку разом із ним вселилася його дружина ОСОБА_6 . За час проживання у вказаній квартирі у подружжя народилися діти: ОСОБА_1 , 1986 року народження, ОСОБА_3 , 1993 року народження, ОСОБА_4 , 2001 року народження. Всі вони були зареєстровані та постійно проживали у квартирі до 2007 року, до розлучення ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , яка у подальшому виїхала за кордон на заробітки.

Наприкінці 2014 року-початку 2015 року колишній голова Валявської сільської ради ОСОБА_8 повідомив, що вони не мають права проживати у спірній квартирі й повинні її звільнити, оскільки квартира не належить колгоспу «Мрія» і передана його правонаступнику - ТОВ «Валявське». Згодом їм повідомили, що у будинку буде проводитися косметичний ремонт, тому необхідно звільнити квартиру на деякий час, у зв`язку з чим вони переїхали до бабусі.

Через деякий час дізналися, що за вказівкою голови ТОВ «Валявське» у квартирі поміняли вікна й двері, а їхні речі винесли у двір. ОСОБА_1 у зв`язку із народженням дитини потребувала допомоги бабусі, тому продовжувала проживати у неї; також протягом цього часу помер ОСОБА_5 .

У спірну квартиру ОСОБА_1 із чоловіком та трирічною дитиною повернулися навесні 2017 року.

2 червня 2017 року співробітники ТОВ «Валявське» намагалися їх виселити, демонтували двері й вікна, встановлені ними під час ремонту, наказували винести речі та звільнити квартиру, посилаючись на належність квартири товариству.

Рішенням виконавчого комітету Валявської сільської ради за від 8 вересня 2004 року № 51/9 передано восьмиквартирний житловий будинок, що розташований на АДРЕСА_2 , ТОВ «Валявське» у власність. На підставі цього рішення товариству 14 жовтня 2004 року видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Рішення прийняте без повідомлення мешканців будинку, які на законних підставах проживали в цьому будинку і мали право отримати свої квартири у власність шляхом приватизації житла. Позивачі зазначали, що таке рішення порушує їхні права на отримання у власність квартири, якою вони користувалися з 1985 року.

Вважають, що ТОВ «Валявське» без належних на те законних підстав отримало у власність восьмиквартирний житловий будинок, оскільки було лише балансоутримувачем майна, переданого йому колективним сільськогосподарським підприємством агрофірмою «Мрія» (далі - АФ «Мрія»). Відповідно до статті 31 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство»АФ «Мрія» мала передати майно житлового фонду на баланс Валявської сільської ради. Натомість сільська рада незаконно передала у власність ТОВ «Валявське» житловий будинок, чим порушла їхні права на приватизацію житлового фонду.

З урахуванням змінених позовних вимог і підстав позову, позивачі просили визнати за ними право на приватизацію квартири АДРЕСА_3 ; визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Валявської сільської ради від 8 вересня 2004 року № 51/9 в частині передачі у власність цієї квартири; скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 14 жовтня 2004 року в частині права власності на спірну квартиру; виключити із Реєстру прав власності на нерухоме майно запис про реєстрацію права власності на вказану квартиру за товариством.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 14 червня 2018 року у позові відмовлено з тих підстав, що будинок, у якому знаходиться спірна квартира, не передався у комунальну власність та не належав до об`єктів приватизації, тому права позивачів не порушені.

Постановою апеляційного суду Чернівецької області від 12 вересня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 14 червня 2018 року - без змін.

Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, оскільки вважав, що до таких висновків суд першої інстанції дійшов на підставі всебічно і повно з`ясованих обставин справи.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просила рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 14 червня 2018 року та постанову апеляційного суду Чернівецької області від 12 вересня 2018 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Касаційна скарга мотивована тим, що судові рішення є незаконними та необґрунтованими, постановлені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

У касаційній скарзі заявник зазначає, що суди послались як на встановлений факт, без посилання на жодні докази, що позивачі не були членами АФ «Мрія» та ТОВ «Валявське», хоча у матеріалах справи таких доказів немає, списки членів агрофірми чи членів товариства під час розгляду справи не досліджувались.

Помилковим, на думку заявника, є посилання суду першої інстанції на постанову Верховного Суду України від 5 липня 2017 року № 6-798цс17, яка ухвалена щодо правовідносин, які не є подібними до правовідносин у цій справі. Позивачі у 2004 році не були повідомлені про передачу будинку, у якому знаходиться спірна квартира, у власність ТОВ «Валявське».

Також заявник вказує, що поза увагою судів залишилось їхнє звернення до відповідачів із заявами про приватизацію спірної квартири, відповіді на які вони не отримали. Лише під час розгляду цієї справи стало відомо, що АФ «Мрія» всупереч пункту 8 постанови Кабінету Міністрів України від 5 вересня 1996 року № 1060 «Про поетапну передачу у комунальну власність об`єктів соціальної сфери, житлового фонду сільськогосподарських, переробних, обслуговуючих підприємств, установ, організацій агропромислового комплексу, заснованих на колективній та інших формах недержавної власності» (далі - Постанова № 1060) восьмиквартирний житловий будинок для спеціалістів передала не в комунальну власність, а на баланс правонаступника ТОВ «Валявське». Жоден з відповідачів не надав суду доказів, що АФ «Мрія» зверталась із заявою до Валявської сільської ради з питання безоплатної передачі житлового будинку, а сільська рада не дала письмову згоду на передачу, як передбачено Положенням про порядок передачі у комунальну власність державного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 листопада 1995 року № 891 (далі - Положення № 891). До того ж, на теперішній час ТОВ «Валявське» фактично продає квартири мешканцям, які прожили у будинку понад 30 років, за ринковою ціною.

Заявник звертає увагу, що помилковим є посилання суду першої інстанції щодо звернення її батька ОСОБА_5 у травні 2004 року до ТОВ «Валявське» із заявою про «викуп» спірної квартири як факт визнання ним права власності на будинок за відповідачем ТОВ «Валявське», адже її батько мав отримати цю квартиру у власність саме шляхом приватизації. Неправомірним, на думку заявника, є посилання судів на те, що під час прийняття оскаржуваного рішення Валявська сільська рада діяла тільки як реєстраційний орган згідно з пунктом 6.1 Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року № 620 (далі - Тимчасове положення).

ОСОБА_1 вважає незаконним висновок суду щодо спливу позовної давності для звернення до суду за захистом свого порушеного права, наголошуючи, що саме влітку 2017 року їм стало відомо про перебування будинку у власності ТОВ «Валявське».

Посилаючись на зазначене, просила судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Позиція інших учасників справи

У листопаді 2018 року ТОВ «Валявське» подало відзив на касаційну скаргу, в якому зазначило, що судові рішення ухвалені у відповідності до норм матеріального та процесуального права. Суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильних висновків про незастосування Закону України від 19 червня 1992 року № 2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі - Закон № 2482-XII) до спірних правовідносин. Оформлення права власності на будинок відбулось на виконання рішення вищого органу власника - загальних зборів членів АФ «Мрія» від 17 січня 2000 року. Просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення - без змін.

У грудні 2018 року Валявська сільська рада подала відзив на касаційну скаргу, в якому вказала, що касаційна скарга є необґрунтованою. При вирішенні питання оформлення права власності на восьмиквартирний житловий будинок на АДРЕСА_2 враховано клопотання ТОВ «Валявське», рішення загальних зборів членів АФ «Мрія» від 17 січня 2000 року, що відповідає вимогам статей 30, 40 Закону України 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон № 280/97-ВР), пункту 8.1 Тимчасового положення. Житловий будинок, побудований за рахунок колективної власності колгоспу «Жовтень», та квартира в якій проживали позивачі, не є об`єктом приватизації, а тому просить залишити рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 14 червня 2018 року та постанову апеляційного суду Чернівецької області від 12 вересня 2018 року без змін як такі, що постановлені з додержанням вимог матеріального та процесуального права, а касаційну скаргу - без задоволення.

Провадження в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 1 листопада 2018 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи.

Встановлені судами першої і апеляційної інстанцій обставини справи

Судами встановлено, що рішенням загальних зборів колгоспників колгоспу «Жовтень» Кіцманського району Чернівецької області від 2 лютого 1984 року вирішено розпочати будівництво восьмиквартирного житлового будинку.

Відповідно до протоколу від 30 травня 1985 року № 8 засідання правління колгоспу «Жовтень» вирішено виділити ОСОБА_5 квартиру за наявності жилого фонду.

Протоколом уповноважених зборів колгоспників від 2 липня 1993 року № 3 прийнято рішення про реорганізацію колгоспу «Жовтень» в АФ «Мрія» та затверджено Статут (розпорядження Кіцманської районної державної організації від 29 вересня 1993 року № 346).

Загальними зборами АФ «Мрія», що відбулись 17 січня 2000 року вирішено змінити форму господарювання відповідно до Указу Президента України від 3 грудня 1999 року «Про невідкладні заходи реформування аграрного сектору економіки».

Згідно з протоколом від 17 січня 2000 року № 1 загальних зборів АФ «Мрія» прийнято рішення про передачу на баланс сільської ради об`єктів соцкультпобуту, до переліку яких включено восьмиквартирний житловий будинок АДРЕСА_2 .

Зборами засновників ТОВ «Валявське» від 17 лютого 2000 року затверджений установчий договір «Про створення та діяльність ТОВ «Валявське», який зареєстрований розпорядженням Кіцманської районної державної адміністрації від 3 березня 2000 року № 292; ТОВ «Валявське» є правонаступником АФ «Мрія», яке за передаточним балансом від 1 березня 2000 року передало ТОВ «Валявське» товарно-матеріальні цінності.

Згідно зі списком майна соціальної сфери, яке передано АФ «Мрія» на баланс сільської ради, станом на 1 січня 2000 року восьмиквартирний житловий будинок АДРЕСА_2 не передавався.

В погосподарській книзі № 06 об`єкта погосподарського обліку № 0297 значиться квартира АДРЕСА_3 , в якій зареєстровані: ОСОБА_2 , 1964 року народження, ОСОБА_1 , 1986 року народження, ОСОБА_9 , 2014 року народження, ОСОБА_3 , 1993 року народження, ОСОБА_4 , 2001 року народження.

11 травня 2004 року ОСОБА_5 звертався до ТОВ «Валявське» із заявою про викуп двокімнатної квартири, в якій він проживав з 1986 року.

ТОВ «Валявське» 11 червня 2004 року зверталось до Кіцманського районного бюро технічної інвентаризації з приводу виготовлення технічного паспорта та проведення експертної оцінки вказаної квартири НОМЕР_1 з оплатою послуг за рахунок ОСОБА_5

8 вересня 2004 року виконавчим комітетом Валявської сільської ради прийнято рішення про оформлення права власності на вказаний восьмиквартирний житловий будинок за ТОВ «Валявське».

14 жовтня 2004 року ТОВ «Валявське» видано свідоцтво про право власності на восьмиквартирний житловий будинок АДРЕСА_5 . Право колективної власності зареєстровано того ж дня Кіцманським районним бюро технічної інвентаризації.

ТОВ «Валявське» та ОСОБА_5 1 січня 2010 року укладено договір найму квартири АДРЕСА_6 строком на 1 рік.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.

Позиція Верховного Суду, мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

8 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460 IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Пунктом 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 5 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України у редакції Кодексу від 03 жовтня 2017 року, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України у редакції Кодексу від 3 жовтня 2017 року).

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги і відзивів на неї, суд дійшов таких висновків.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 9 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК Української РСР) передбачено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Правові основи приватизації житла, що знаходиться в державній власності, визначені у Законі № 2482-XII.

Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Приватизацією є договор між державою та громадянином про безоплатну або частково оплатну передачу йому у власність квартири, у якій він постійно проживає.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку про те, що право на приватизацію житла мають лише особи, які фактично проживають у зазначеному приміщенні, крім того, житло має відноситись до державного житлового фонду.

Судами встановлено, що позивачі зареєстровані в квартирі АДРЕСА_3 . Цей будинок на праві колективної власності належить ТОВ «Валявське», яке є правонаступником АФ «Мрія», яка, в свою чергу, була правонаступником колгоспу «Жовтень».

Статтею 345 ЦК України закріплено право фізичної або юридичної особи набувати право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом.

У пункті 2 Положення № 891 зазначено, що передачі у комунальну власність підлягають житлові будинки відомчого житлового фонду (крім гуртожитків).

Відповідно до статті 4-1 Закону України від 3 березня 1998 року № 147/98-ВР «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» (далі - Закон № 147/98-ВР) передача об`єктів соціальної інфраструктури здійснюється у порядку, встановленому цим Законом, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Ініціатива щодо передачі об`єктів соціальної інфраструктури у комунальну власність може виходити відповідно від органів, визначених статтею 3 цього Закону, підприємств, а також господарських товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації).

Указом Президентавід 9 березня 2000 року № 398/2000 «Про деякі заходи щодо поліпшення умов господарювання недержавних сільськогосподарських підприємств» постановлено Раді Автономної Республіки Крим, обласним, Київській та Севастопольській міським державним адміністраціям із залученням у встановленому порядку органів місцевого самоврядування здійснити відповідно до Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності», інших актів законодавства України організаційні заходи щодо: безоплатної передачі протягом 2000 року у комунальну власність житлового фонду та інших об`єктів соціальної інфраструктури, включаючи об`єкти незавершеного будівництва (далі - об`єкти соціальної інфраструктури), які належать сільськогосподарським кооперативам, приватним (приватно-орендним) сільськогосподарським підприємствам, селянським (фермерським) господарствам, господарським товариствам, а також іншим сільськогосподарським підприємствам, які засновано на приватній власності (далі - недержавні сільськогосподарські підприємства), із збереженням мережі та функціонального призначення об`єктів соціальної інфраструктури. Цим Указом встановлено, що заходи повинні здійснюватися за згодою недержавних сільськогосподарських підприємств.

Пунктом 8 Постанови № 1060 передбачено, що передача об`єктів соціальної інфраструктури у комунальну власність здійснюється відповідно до Положення про порядок передачі у комунальну власність державного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організацій, затвердженого Постановою № 891, за яким передача житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні підприємства, провадиться за його згодою та за згодою відповідної сільської ради.

Судами встановлено, що такої згоди АФ «Мрія» та Валявської сільської ради на передачу у комунальну власність житлового фонду, в тому числі житлового будинку АДРЕСА_2 , не було.'

ТОВ «Валявське» як правонаступник АФ «Мрія» звернулось до виконавчого комітету Валявської сільської ради про оформлення права власності на вказаний будинок і рішенням виконавчого комітету від 8 вересня 2004 року право власності було оформлено, а 14 жовтня 2004 року товариству видано свідоцтво про право власності на восьмиквартирний житловий будинок АДРЕСА_2 .

Частиною другою статті 19 Конституції Українивизначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 11 Закон № 280/97-ВРвиконавчі комітети, які є виконавчими органами сільських, селищних, міських рад та входять в систему органів місцевого самоврядування, наділені повноваженнями щодо оформлення права власності.

Пунктом 6.1 Тимчасового положення, чинного на момент прийняття оскаржуваного рішення органу місцевого самоврядування, визначено, що оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна провадиться з видачею свідоцтва про право власності, у тому числі органами місцевого самоврядування.

Верховний Суд погоджується з висновками судів про те, що позовні вимоги про неправомірність рішення виконавчого комітету Валявської сільської ради від 8 вересня 2004 року № 51/9 є безпідставними.

Судами встановлено, що восьмиквартирний житловий будинок АДРЕСА_2 до об`єктів права державної чи комунальної власності не входить, відтак, обґрунтованим є висновок судів про те, що право позивачів на приватизацію спірної квартири не регулюється Законом № 2482-ХІІ.

Судом першої інстанції правильно відмовлено у позовних вимогах про визнання права на приватизацію спірної квартири та скасування свідоцтва про право власності ТОВ «Валявське», оскільки ці позовні вимоги є похідними від вимог про скасування рішення сільської ради.

Всі доводи заявника, на які вона посилається у касаційній скарзі, були предметом перевірки апеляційного суду, який таким доводам надав належну оцінку.

Доводи касаційної скарги стосовно невстановлення фактичних обставин справи і ненадання судами належної оцінки зібраним у справі доказам, касаційний суд відхиляє, оскільки мотиви відмови у позові та результати оцінки доказів суд першої інстанції, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, відобразив у рішенні, законність та обґрунтованість якого перевірив апеляційний суд.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав вважати, що при розгляді справи судами попередніх інстанцій допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, висновків судів не спростовують і зводяться до переоцінки доказів, їх належності та допустимості. Проте, в силу статті 400 ЦПК України у редакції Кодексу від 3 жовтня 2017 року, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання виконання судом обов?язку щодо надання обґрунтування, яке випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи.

Оскільки підстави для скасування судових рішень відсутні, суд касаційної інстанції відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін.

Щодо судових витрат

Касаційну скаргу залишено без задоволення, тому підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтею 400 ЦПК України у редакції Кодексу від 3 жовтня 2017 року, статтями 401, 416 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 14 червня 2018 року та постанову апеляційного суду Чернівецької області від 12 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Карпенко
В. М. Ігнатенко
В. А. Стрільчук