Справа № 503/1892/20
Провадження № 2/503/121/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2021 року Кодимський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Калашнікової Т.О.,

при секретарі судового засідання Поліковській О.І.,

розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду в м. Кодима цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кодимської міської ради Одеської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом до Олексіївської сільської ради Кодимського району Одеської області про визнання в порядку спадкування права на земельну частку (пай), розміром 2,01 умовних кадастрових гектарів на території Олексіївської сільської ради Кодимського району Одеської області, посвідчене сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії РН №695389, вказуючи, що право на земельну частку (пай) належало її батькові ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач являється спадкоємицею за законом після померлого ОСОБА_2 та прийняла спадщину шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном в порядку ст.549 ЦК УРСР. Разом з тим, позивач не може її оформити, оскільки сертифікат, яким було посвідчене право померлого на земельну частку (пай) був втрачений.

Ухвалою Кодимського районного суду Одеської області від 15 січня 2021 року замінено первісного відповідача Олексіївську сільську раду Кодимського району Одеської області на належного відповідача Кодимську міську раду Одеської області.

В підготовче засідання позивач не з`явилася, надала до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без її участі.

Представник Кодимської міської ради Одеської області в підготовче засідання також не з`явився, надавши до суду заяву, в якій визнав позов у повному обсязі та просив розглянути цивільну справу у його відсутність.

Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явились, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією актового запису про смерть №33 від 01 жовтня 1995 року (а.с.7).

На підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РН № 695389, виданого Кодимською районною державною адміністрацією та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 12.03.2001 року за № 705 ОСОБА_2 , як члену КСП «Колос», належала земельна частка (пай) площею 2,01 умовних кадастрових гектарів, що підтверджується листом-повідомленням Кодимської районної державної адміністрації Одеської області від 11.01.2021 року № 01-33/25.

Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7, сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розділ X «Перехідні положення» ЗК України).

При цьому, факт видачі сертифіката на ім`я особи свідчить, що останнього було включено до переліку осіб, які мають право на земельну частку (пай), що є обов`язковим додатком до акта (постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 178/982/18-ц (провадження № 61-19801св19).

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Таким чином, до складу спадкового майна, померлого ОСОБА_2 увійшло право на земельну частку (пай), яке належало йому на підставі сертифікату серії РН № 695389.

Відповідно до пунктів 4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 01 січня 2004 року, норми цього кодексу застосовуються до правовідносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто з 01 січня 2004 року. Правила Книги 6 цього кодексу застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання цим кодексом чинності.

Згідно абзацу 3 пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах по спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосуванню підлягає чинне на той час законодавство, зокрема Цивільний кодекс Української РСР, якщо строк на її прийняття закінчився до 01 січня 2004 року.

Таким чином, строк прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 закінчився до набуття чинності Цивільним кодексом України, а тому застосуванню підлягають норми Цивільного кодексу УРСР (1963 року), який втратив чинність з 01 січня 2004 року, але був чинним на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ст. 525 та 526 ЦК УРСР (1963 року), часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а місцем її відкриття - останнє постійне місце проживання спадкодавця.

Відповідно до ч.1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Згідно ч.1 ст. 548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

За змістом положення пункту 1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. При цьому, ч.2 ст. 549 ЦК УРСР передбачала, що такі дії мають бути вчинені протягом шести місяців з моменту смерті спадкодавця.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є дочкою спадкодавця та єдиним спадкоємцем першої черги за законом. Ці обставини підтверджуються копією актового запису про народження №21 (а.с.8), а також копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 20.07.1984 року (а.с.11), з якого вбачається, що позивачу після укладення шлюбу було присвоєно прізвище « ОСОБА_1 ».

Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 20.10.2020 року, що набрало законної сили 20.11.2020 року (а.с.12-13), встановлено факт прийняття ОСОБА_1 спадщини після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Ця обставина вказує на те, що позивач має право на спадкування після смерті ОСОБА_2 , та в розумінні ч.4 ст.82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Зі змісту листа державного нотаріуса Кодимської районної державної нотаріальної контори Налдіної М.М. №8/02-14 від 12.01.2021 року (а.с.25) вбачається, що після смерті ОСОБА_2 заведена спадкова справа №355/2020 року та 09.12.2020 року до Кодимської районної державної нотаріальної контори звернулась дочка спадкодавця ОСОБА_1 .

З огляду на вищевказані обставини суд вважає, що ОСОБА_1 набула право на земельну частку (пай) розміром 2,01 умовних кадастрових гектарів, посвідчене сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії РН №695389, що належало її батькові ОСОБА_2 , як члену КСП «Колос», який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Разом з тим, частина 1 ст. 392 ЦК України передбачає, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Встановлено, що 08 грудня 2020 року державний нотаріус Кодимської районної державної нотаріальної контори Налдіна М.М. відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з відсутністю необхідних правовстановлюючих документів. Ця обставина підтверджується листом №1995/02-14 від 08.12.2020 року (а.с.14) та свідчить про те, що за ОСОБА_1 не визнається право на земельну частку (пай) розміром 2,01 умовних кадастрових гектарів (КСП «Колос»), посвідчене сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії РН №695389, що належало її батькові ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З огляду на це, суд дійшов до висновку, що позивач позбавлена можливості реалізувати свої спадкові права.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім того, відповідач визнав позов у повному обсязі, і таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, що з урахуванням положень ч.3 ст.206 ЦПК України, надає суду підстави для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 264, 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Кодимської міської ради Одеської області про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , в порядку спадкування за законом, право на земельну частку (пай) розміром 2,01 умовних кадастрових гектарів (КСП «Колос»), що на підставі втраченого сертифіката на право на земельну частку (пай) серії РН №695389, виданого Кодимською районною державною адміністрацією та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 12.03.2001 року за № 705, належало її батькові ОСОБА_2 , як члену КСП «Колос», який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду через Кодимський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня складення тексту рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення суду складено 29.01.2021 року.

Суддя Т.О. Калашнікова