Справа № 161/7211/21
Провадження № 2/161/2431/21
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2021 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі : головуючого судді - Пушкарчук В.П.

з участю секретаря судового засідання - Фурман Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування житловим будинком та поділ особових рахунків,-

В С Т А Н О В И В:

19.04.2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначила, що вона є власником власником 1/2 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Власником іншої 1/2 частини будинку є її дочка - відповідач ОСОБА_2 . Зазначає, що відповідач також проживає з нею, користується частиною будинку, здійснює його перепланування для постійного проживання, однак, порозумітися щодо порядку користування житлом і сплати комунальних послуг вони не можуть. Натомість, вона є пенсіонеркою, особою з інвалідністю II групи та не спроможна сплачувати комунальні послуги за двох осіб. Зазначає, що між нею та відповідачем склався такий спосіб користування будинком, за яким вона користується кімнатами за АДРЕСА_2 в технічному паспорті, площею 11.4 кв. м., та № 4 - площею 10.1 кв. м. Відповідач користується кімнатою за АДРЕСА_3 в технічному паспорті, площею 19.3 кв. м. Решта приміщень, а саме: сіни № 1 площею 6.1 кв. м., коридор № 2 площею 4.3 кв. м., кладова № 6 площею 6.0 кв. м. та кладова № 7 площею 5 кв. м. знаходиться у їх спільному користуванні. Оскільки, в договірному порядку їм не вдалось досягти згоди щодо сплати комунальних рахунків, відповідно до виділеної площі житлового будинку, вважає, що особові рахунки доцільно розділити відповідно до частки будинку, яким користуються сторони особисто, та по половині площі приміщень, які знаходяться у спільному користуванні сторін.На підставі викладеного, просить суд встановити порядок користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , виділивши ОСОБА_1 у користування кімнату № НОМЕР_1 площею 11.4 кв. м., та кімнату № 4 - площею 10.1 кв. м., та виділивши у користування ОСОБА_2 кімнату № НОМЕР_2 площею 19.3 кв. м., та залишивши підсобні та допоміжні приміщення а саме: сіни № 1 площею 6.1 кв. м коридор № 2 площею 4.3 кв. м„ кладова № 6 площею 6.0 кв. м. та кладова № 7 площею 5 кв. м.у спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також розділити особовий рахунок житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , на два окремих особових рахунки у відповідності з порядком користування житловими кімнатами, який склався, розділивши при цьому оплату за площу спільного користування між особовими рахунками відповідно до частки кожного співвласника, а саме: закріпити один особовий рахунок на площу 32,2 кв. м. за ОСОБА_1 , та другий особовий рахунок на площу 30 кв. м. за ОСОБА_2 .

Позивачка до початку судового засідання подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити у її відсутності, заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідачка до початку судового засідання також подала заяву з проханням розгляд справи здійснювати у її відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти задоволення позову.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , являються співввласниками житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане нерухоме майно перебуває у спільній частковій власності та частка кожного із них становить по 1/2 частині. Зазначене підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 249951100 від 25.03.2021 року.

Відповідач ОСОБА_2 протягом 2019-2020 року періодично проживала за вказаною адресою, користувалася комунальними послугами, однак на неодноразові прохання позивачки сплатити частину плати за комунальні послуги відмовляється.

Вищевказана обставина підтверджується, зокрема, квитанціями на сплату комунальних послуг, платником за якими є ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 є пенсіонеркою, особою з інвалідністю II групи та протягом 2020-2021 років остання отримує пенсію у розмірі, який становив від 2160,85 грн. до 2694,23 грн.

На переконання суду вищевказані обставини позбавляють позивачку одноосібно нести витрати на комунальні послуги на утримання спірного житлового будинку.

Судом також встановлено, що між сторонами склався наступний спосіб користування будинком (виходячи із технічного паспорта на житловий будинок (домоволодіння) АДРЕСА_4 , виготовленого 23.11.2000 року ВОБТІ за реєстровим номером 60), а саме: ОСОБА_1 користується кімнатами № 4 - площею 10.1 кв. м. та № 5, площею 11.4 кв. м.; ОСОБА_2 користується кімнатою за АДРЕСА_3 , площею 19.3 кв. м.; решта приміщень: сіни № 1 площею 6.1 кв. м., коридор № 2 площею 4.3 кв. м., кладова № 6 площею 6.0 кв. м. та кладова № 7 площею 5 кв. м. знаходиться у спільному користуванні сторін.

Вищевказана обставина відповідачкою не заперечується.

Разом з тим, в договірному порядку сторонам не вдалось досягти згоди щодо сплати комунальних рахунків, відповідно до виділеної площі житлового будинку особові рахунки доцільно розділити відповідно до частки будинку, яким користуються сторони особисто, та по половині площі приміщень, які знаходяться у спільному користуванні сторін.

Частиною 1 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і мають право розпоряджатися цією

Відповідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Із роз`яснень викладених у п. 14 постанови Пленуму Верхового Суду України «Про слдову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995 року № 20, квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири, або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов.

Оскільки, спірний будинок складається із трьох кімнат, можливо визначити порядок користування житлом, який є можливим з урахуванням розміру житлової та загальної площі будинку.

Окрім того, встановлюючи порядок користування житлом, варто врахувати, що хоча за позивачем закріплюється право особистого користування кімнатами, що на 2.2 кв. м. перевищують площу кімнати відповідача, порядок користування майном не впливає на частки сторін у праві власності, які залишаються рівними.

Так, як зазначив Верховний Суд у постанові від 03.10.2018 року у справі № 363/928/16-ц співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Суд також звернув увагу, що у даній справі спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому, критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим.

Суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. ВС вказав, що при цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

За наведених обставин, суд вважає обґрунтовану позовну вимогу ОСОБА_1 про встановлення порядку користування житловим будинком згідно запропонованого нею варіанту у позовній заяві.

Статтею 360 ЦК України встановлено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереженні спільного майна. у сплаті податків, зборів, обов`язкових платежів, а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Статтею 162 ЖК Української РСР передбачено, що плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної тати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Згідно з п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572, в чинній редакції, власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов`язаний: оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом

Згідно з абз. 1 п. 10 вказаних Правил, - мешканці квартири, житлового приміщення у гуртожитку, в яких проживає два і більше співвласники, наймачі (орендарі): розподіляють за узгодженням загальні витрати на оплату житлово-комунальних та інших послуг.

Пунктом 10 у абз. 2 Правил також встановлено, що у разі коли між мешканцями квартири відсутня згода щодо оплати житлово-комунальних послуг та інших послуг плата розподіляється:

-за електроенергію при загальному лічильнику - пропорційно потужності побутового електричного обладнання кожного співвласника, наймача (орендаря);

-за газ, водопостачання та водовідведення, освітлення підсобних приміщень - за чисельністю зареєстрованих осіб, що проживають у квартирі, житловому приміщенні у гуртожитку;

-за послуги з централізованого опалення, з утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій - за встановленими тарифами відповідно до опалюваної та загальної площі приміщення, яким користується власник, співвласник, наймач (орендар).

Одним зі способів захисту порушеного, оспорюваного або невизнаного цивільного права є заміна правовідношення (ст. 16 ЦК України).

Враховуючи наявність спору між сторонами як співвласниками спірного будинку щодо оплати житлово-комунальних послуг, з урахуванням порядку користування будинку співвласниками, суд приходить до висновку про наявну необхідність розділити особовий рахунок з оплати житлово-комунальних послуг між сторонами, з оформленням одного особового рахунку - на ім`я ОСОБА_1 на 32,2 кв. м. (які складаються з 21,5 кв, м. - житлової площі кімнати, якою фактично користується ОСОБА_1 , та 10,7 кв. м, - пропорційної частки нежитлової площі на двох співвласників), та другого особового рахунку - на ім`я ОСОБА_2 на 30 кв. м. (які складаються з 19.3 кв. м. - житлової площі кімнати, якою фактично користується ОСОБА_2 , та 10.7 кв. м. - пропорційної частки нежитлової площі на одного співвласника будинку)

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування житловим будинком та поділ особових рахунків є обгрунтованими та підлягають до задоволення у повному обсязі.

При вирішенні данного спору, суд, у відповідності до вимог ст. 206 ЦПК України, також приймає до уваги факт визнання ОСОБА_2 заявлених ОСОБА_1 позовних вимог та вважає, що таке визнання не впливає на права та законні інтереси третіх осіб.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Крім того, згідно положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», тому з відповідача слід також стягнути на користь держави судовий збір в сумі 1816 грн., по 908 грн. за кожну вимогу немайнового характеру.

На підставі ст. ст. 15, 16, 319, 321, 358, 360, 383 ЦК України, та керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 27, 77-81, 247, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування житловим будинком та поділ особових рахунків - задовольнити.

Встановити порядок користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , згідно технічного паспорта на житловий будинок (домоволодіння) АДРЕСА_4 , виготовленого 23.11.2000 року Волинським обласним бюро технічної інвентаризації за реєстровим номером 60, а саме: виділити ОСОБА_1 у користування кімнату № НОМЕР_3 , площею 10.1 кв. м. та кімнату № 5, площею 11.4 кв. м.; виділити ОСОБА_2 у користування кімнату № 3, площею 19.3 кв. м.; залишити у спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підсобні та допоміжні приміщення, а саме: сіни № 1, площею 6.1 кв. м., коридор № 2, площею 4.3 кв. м., кладова № 6, площею 6.0 кв. м. та кладова № 7, площею 5 кв. м.

Розділити особовий рахунок житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , на два окремих особових рахунки, розділивши оплату за площу спільного користування між особовими рахунками відповідно до частки кожного співвласника, а саме: закріпити особовий рахунок на площу 32,2 кв. м. за ОСОБА_1 ; закріпити особовий рахунок на площу 30 кв. м. за ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в дохід держави в розмірі 1816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) грн. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складення рішення в повному обсязі. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на рішення суду всіма учасниками справи. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Повний текст рішення складений 13 липня 2021 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області В.П.Пушкарчук