Справа № 574/305/19 Провадження №2/574/8/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2021 року м. Буринь

Буринський районний суд Сумської області

в складі: головуючого судді Куцана В.М.

з участю секретаря судового засідання Кошелєвої Н.В.

в присутності

представника позивачки ОСОБА_1

представника відповідача Литвиненко Д.Г. ( приймає участь в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Буринського районного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до приватного підприємства «Дружба-6» про визнання договору оренди землі недійсним,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернулася до суду з цим позовом мотивуючи тим, що вона є власником земельної ділянки кадастровий номер :04:002:0006 площею 3,0867 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Олександрівської сільської ради Буринського району Сумської області, яка була успадкована після смерті його матері ОСОБА_4 .. Набувши право власності на цю земельну ділянку вона мала намір передати її в оренду одному з фермерських господарств. Згодом керівництво фермерського господарства повідомило про неможливість укладення договору оренди, так як земельна ділянка вже обтяжена договором оренди землі. В подальшому їй підтвердили у відділі у Буринському районі ГУ Держгеокадастру у Сумській області, що земельна ділянка перебуває в оренді ПП «Дружба-6» згідно договору оренди, який був зареєстрований за №01 31.10.2007 року. Між тим, їй достеменно відомо, що її мати ніяких договорів оренди не укладала і нікого не уповноважувала на такі дії. Посилаючись на відсутність волевиявлення її матері на укладення договору оренди землі з відповідачем, просила визнати його недійсним.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримав і в своїх поясненнях підтвердив обставини викладені у позові. Також наголошував, що договору на оренду земельної ділянки з відповідачем його мати не укладала, а позивач про його наявність дізнався вже у 2019 році. Це підтверджується і тим, що у матері небуло примірника вказаного договору. Відсутній договір оренди землі і у відповідача. З копій документів, що надані відділом у Буринському районі ГУ Держгеокадастру у Сумській області видно, що вказаний договір та акт приймання передачі взагалі не підписані колишнім власником земельної ділянки. Тобто він є неукладеним, а відповідач незаконного використовує цю земельну ділянку.

Представник відповідача Литвиненко Д.Г. не визнаючи позовних вимог вказала, що між ОСОБА_4 та ПСП «Дружба-6» 05.09.2007 року був укладений договір оренди землі, за умовами якого у строкове платне користування була передана земельна ділянка площею 3,09 га на території Олександрівської сільської ради. Вказаний договір був зареєстрований відповідно до вимог закону, а тому є вчиненим та чинним. До позивача перейшли обов`язки попереднього власника з моменту набуття права власності на земельну ділянку. Вважала, що право ОСОБА_3 порушено не було, остання також не довела, що договір не був підписаний її матір`ю. Підтвердила, що ПСП «Дружба-6» не має оригіналів примірника договору оренди землі, оскільки вони були втрачені при невстановлених обставинах. Просила у задоволенні позову відмовити.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що позивач, у порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 своєї матері ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 набув право власності на земельну ділянку кадастровий номер :04:002:0006 площею 3,0867 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Олександрівської сільської ради Буринського району Сумської області, що не оспорюється відповідачем та підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, державного акту на право власності на земельну ділянку, свідоцтвом про смерть ОСОБА_4 (а.с.8-11).

З копії договору оренди землі без номеру та без дати (а.с.19,21(зворотна сторона), укладеного від імені ОСОБА_4 (орендодавець) з приватним підприємством «Дружба-6» (орендар) вбачається, що ОСОБА_4 надає відповідачу у строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 3,09 га (рілля) строком на 20 років, який в свою чергу зобов`язався сплачувати орендну плату у розмірі 1,5% від проіндексованої грошової оцінки земельної ділянки, що становить 421 грн. 83 коп., яка вноситься у строк до 1 березня року, наступного за роком, за який здійснюється виплата орендної плати.

Вищевказаний договір був зареєстрований 31.10.2007 року за №00 у Буринському районному відділі Сумської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Державному Комітеті України по земельних ресурсах» (а.с.18,22-27).

Договір не містить підпису власника земельної ділянки орендодавця ОСОБА_4 ..

До договору також надано акт про передачу та прийом земельної ділянки, де також відсутні дата складання та підпис власника земельної ділянки.

Зазначені обставини були встановлені витребуваними в порядку ст.84 ЦПК України з відділу у Буринському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області документами, зокрема копіями договору оренди землі, державного акту на право приватної власності на землю серії Р2№654505, акту про передачу та прийом земельної ділянки, які були завірені належною посадовою особою (а.с.18-21).

При цьому, з повідомлення начальника відділу у Буринському районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області Мірошниченко Н.М. вбачається, що оригінали договору оренди землі та акту її прийому передачі відсутні у відділі (а.с.73).

Не були вони надані і відповідачем через їх відсутність на підприємстві, що видно з листа представника ПП «Дружба 6» Литвиненко Д.Г. (а.с.60) та було підтверджено нею в судовому засіданні.

Відповідно до ч.2 ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Враховуючи, що вказані копії документів були витребувані судом та засвідчені уповноваженою посадовою особою державного органу, а їх достовірність відповідачем не спростована згідно вимог ст.ст.12,81 ЦПК України, суд вважає їх належними і допустимими доказами які підтверджують, що договір оренди землі між ОСОБА_4 та ПП «Дружба-6», який був зареєстрований 31.10.2007 року за №00 у Буринському районному відділі Сумської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Державному Комітеті України по земельних ресурсах», підписаний орендодавцем не був.

Зазначене беззастережно свідчить про відсутність волевиявлення з боку попереднього власника цієї земельної ділянки на укладення договору оренди та порушення форми договору.

Описка в номері реєстрації договору 01 замість 00 не впливає на встановлені фактичні обставини справи.

Між тим, відповідно до ст.ст.15,16 ЦПК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Разом із цим, суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів.

Частиною 3 статті 203 Цивільного кодексу передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу приписів ч. 1 ст. 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Як у ч. 1 ст. 215 ЦК України, так і у статтях 229-223 ЦК України йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

Відповідно до ч. 1 ст.205 цього Кодексу правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини 1 цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною 2 цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Таким чином, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Згідно з ч. 1 ст. 14 Закону України «Про оренду землі», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір оренди землі укладається в письмовій формі, набирає чинності після його державної реєстрації (ст. 18 цього Закону).

Частиною першою статті 15 вказаного Закону передбачено, що істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки);строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6,11,17,19цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (ч. 2 ст. 15 Закону).

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є не вчиненими.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц, які є обов`язковими для врахування судом в силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Також, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що у випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним, шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність спірних договорів у мотивувальній частині судового рішення.

Обґрунтовуючи предмет і підстави заявленого позову, ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_1 просили визнати недійсним договір оренди землі посилаюсь на те, що цей правочин власник земельної ділянки не підписував, з умовами не погоджувався, а тому відповідач безпідставно використовує цю земельну ділянку.

Зайняття земельної ділянки фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) є таким, що не є пов`язане із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. У цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач, як власник земельної ділянки, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема, шляхом заявлення вимоги про повернення земельної ділянки.

З огляду на зазначене суд дійшов висновку, що в даному випадку ефективним способом захисту порушених прав позивачки є пред`явлення негаторного позову.

З урахуванням наведеного, позов ОСОБА_3 задоволенню не підлягає, оскільки позивачкою обрано неефективний спосіб захисту її прав.

При цьому, відмова у задоволенні позову через обрання неефективного (неналежного) способу захисту не позбавляє позивачку права заявити негаторний позов про повернення земельної ділянки. У такому випадку власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення ним договору оренди земельної ділянки у мотивах негаторного позову та виходячи з дійсного змісту правовідносин, які склалися у зв`язку із фактичним використанням земельної ділянки.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, зважаючи на висновки суду про відмову у задоволенні позову, судові витрати з оплати судового збору позивачкою, слід залишити за останньою.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 7, 10, 12, 13, 23, 76-83, 109, 258, 259, 265, 268, 354 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до приватного підприємства «Дружба-6» про визнання договору оренди землі недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду через Буринський районний суд (а з початком функціонування Єдиної інформаційно-телекомунікаційної системи безпосередньо до Сумського апеляційного суду) шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: