Провадження № 2/761/388/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2021 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Горюк В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Патрєва Юлія Павлівна, про визнання правочину удаваним та скасування реєстрації права власності,

ВСТАНОВИВ:

08.10.2018 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , згідно з яким просить суд: визнати недійсним договір дарування на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , укладений 17.08.2018 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Патрєвою Ю.П. за реєстровим № 876; визнати прихований договір купівлі-продажу 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , укладений 17.08.2018 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , недійсним; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 42594477 від 17.08.2018 р. та скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності № 27538912.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 2003 р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були співвласниками квартири АДРЕСА_1 та кожен з них володів 1/2 частки квартири, не виділеною в натурі часткою. 17.08.2018 р. в порушення вимог ст. 362 ЦК України ОСОБА_2 продав свою 1/2 частку квартири ОСОБА_3 за невідому вартість, приховавши цей продаж договором дарування аби обійти переважне право позивача перед іншими особами на купівлю його частки. При цьому, ОСОБА_3 не є родичем ОСОБА_2 , а тому, позивач вважає, що договір дарування підлягає визнанню удаваним на підставі ст. 235 ЦК України.

Ухвалою від 03.12.2018 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

13.03.2019 р. на адресу суду надійшов відзив представника ОСОБА_3 , в якому останній виклав свої заперечення щодо позовних вимог та просив відмовити в їх задоволенні.

13.08.2019 р. представник ОСОБА_2 подав відзив, в якому останній виклав свої заперечення щодо позовних вимог та просив відмовити в їх задоволенні.

Ухвалою від 13.11.2019 р. закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою від 24.06.2021 р. відмовлено представнику позивача в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі.

Ухвалою від 24.06.2021 р. відмовлено представнику позивача в задоволенні клопотання про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили суд задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідачів у судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, просив суд відмовити в їх задоволенні.

Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 19.06.2003 р. проведено розподіл майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 .

17.08.2018 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , укладено договір дарування 1/2 квартири, відповідно до якого ОСОБА_2 (дарувальник) подарував, а ОСОБА_3 (обдаровувана) прийняла в дар 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Патрєвою Ю.П. за зареєстрований в реєстрі № 876.

Відповідно до звіту про оцінку майна, складеного ТОВ «Юридична фірма «Юрісперітус» від 10.08.2018 р. ринкова вартість спірної квартири становить 2801669,00 грн. та ринкова вартість 1/2 частки квартири складає 1400834,50 грн.

Звертаючись з позовом до суду про визнання правочину удаваним, позивач, як на підставу для визнання вказаного договору недійсним, посилається на те, що фактично це є договір купівлі-продажу, оскільки сторони правочину не є родичами та метою такого правочинну було обминути переважне право позивача перед іншими особами на купівлю частки ОСОБА_2 .

Частиною 2 статті 362 ЦК України передбачено, що у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає.

Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені ст. 203 ЦК України, зокрема, відповідно до ч.5 даної статті правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Положеннями ст. 235 ЦК України визначається, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Пунктом 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснено, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

Згідно зі ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Відповідно до ч.1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як вбачається зі змісту п.10 спірного договору сторони підтверджують, що цей правочин відповідає дійсним намірам і не носить характеру фіктивного, удаваного, не є зловмисним, а також будь-які обставини помилки, обману, насильства, тяжких обставин для вчинення цього правочину відсутні.

Отже, сторони вказуючи цей пункт у договорі, підтверджують своє вільне волевиявлення на укладення саме договору дарування та відповідність такого волевиявлення їх внутрішній волі, усвідомлюючи, що дії сторін договору були спрямовані на реальне настання правових наслідків саме за договором дарування.

У зв`язку з цим не заслуговують на увагу твердження позивача про те, що ОСОБА_2 мав на меті приховати продаж належної йому частки квартири шляхом її дарування, оскільки позивачем не надано доказів наявності волі сторін договору, спрямованої на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені укладеним між ними правочином.

Також є безпідставними доводи позивача про те, що договором дарування було порушене її переважне право на купівлю частки у спільній частковій власності, передбачене ст. 362 ЦК України, оскільки переважне право перед іншими особами на купівлю частки майна, яке знаходиться у спільній власності, з`являється у співвласника тільки тоді, коли мова йде про продаж майна. У даній же справі 1/2 частки квартири була не продана, а подарована відповідно до договору дарування, а тому, на зазначені правовідносини положення ст. 362 ЦК України не поширюються.

Крім того, у випадку приховання під договором дарування сторонами договору купівлі-продажу, ОСОБА_1 повинна була заявити про свій намір придбати належну ОСОБА_2 частку в квартирі шляхом заявлення вимоги про переведення на неї прав та обов`язків покупця та підтвердити готовність передати ОСОБА_2 грошові кошти за фактично відчужену 1/2 частку спірної квартири, однак стороною позивача на підтвердження такого наміру доказів не надано.

Згідно з правовими висновками викладеними в постановах Верховного Суду від 13 лютого 2020 року у справі № 761/12145/17 (провадження № 61-11495св19), від 14 серпня 2019 року у справі № 369/11750/15-ц (провадження №; 61-21383св18), позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: факт укладання правочину, що за його думкою є удаваним; спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети ніж приховати інший правочин; настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином.

У відповідності до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено вимогами ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Таким чином, оскільки позивач не обґрунтував удаваності договору дарування 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , з метою приховання іншого правочину, не надав належних і допустимих доказів на підтвердження того, що між сторонами правочину виникли інші правовідносини, ніж передбачені договором дарування, та що воля сторін договору була спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені укладеним між ними правочином, а тому суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог та визнання оспорюваного правочину удаваним.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Патрєва Юлія Павлівна, про визнання правочину удаваним та скасування реєстрації права власності.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Суддя: