Провадження № 2/761/1074/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2021 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Горюк В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Осипенко Дмитро Олегович, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Корольов Михайло Андрійович, ОСОБА_2 , про визнання договору іпотеки недійсним

ВСТАНОВИВ:

29.10.2019 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ Акціонерного банку «Укргазбанк», у якому просив визнати недійсним договір іпотеки укладений 18.07.2008 р. між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 .

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 18.07.2008 р. між ним та ВАТ Акціонерним банком «Укргазбанк», правонаступником якого є відповідач, було укладено кредитний договір № 105-Ф/08. Також з метою забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором 18.07.2008 р. між позивачем та ВАТ Акціонерним банком «Укргазбанк», правонаступником якого є відповідач, був укладений іпотечний договір, предметом якого є нерухоме майно - нежилі приміщення з № 1 (один) по № 7 (сім) (групи приміщень №27 (двадцять сім)в літ.А, загальною площею 63,50 кв.м., розташовані: АДРЕСА_1 , які належали позивачу на підставі договору купівлі - продажу. Разом з тим, позивач вважає, що договір іпотеки є недійсним, оскільки він укладався всупереч положенням Закону України «Про охорону культурної спадщини», зокрема, без повідомлення уповноваженого органу, так, як об`єкт іпотеки, що є об`єктом культурної спадщини, а тому звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою від 31.10.2019 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

09.01.2020 р. на адресу суду надійшов відзив відповідача, в якому просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на безпідставність позовних вимог, також просить застосувати до позовних вимог строк позовної давності.

На адресу суду 16.01.2020 р. надійшли пояснення представника ОСОБА_2 , в якому представник просив відмовити у задоволенні позовних вимог та застосувати до позовних вимог строк позовної давності.

23.06.2020 р. до суду надійшла відповідь представника позивача на пояснення представника ОСОБА_2 , в якій останній виклав свої міркування та аргументи стосовно викладеного в поясненнях.

02.09.2020 р. до суду надійшла відповідь представника позивача на відзив, в якій він виклав свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень.

Ухвалою від 29.10.2020 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представники позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи - ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, своїх представник до суду не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, у встановленому законом порядку, про причини своєї неявки суд не повідомили.

Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 18.07.2008 р. між ним та ВАТ Акціонерним банком «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ Акціонерний банк «Укргазбанк», було укладено кредитний договір № 105-Ф/08.

З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором № 105-Ф/08, 18.07.2008 р. між банком та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Заєць І.О., зареєстровано в реєстрі за №5633. Предметом договору іпотеки є нерухоме майно - нежилі приміщення з № 1 (один) по № 7 (сім) (групи приміщень №27 (двадцять сім)в літ.А, загальною площею 63,50 кв.м., розташовані: АДРЕСА_1 , які належать ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тимошенко Л.А. 26.06.2008 р. та зареєстровано в реєстрі за № 2303.

Відповідно до листа Департаменту охорони культурної спадщини Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) № 066-2582 від 20.08.2019 р., житловий будинок на АДРЕСА_1 в якому проживав ОСОБА_3 , генерал-майор, Герой Радянського Союзу, наказом Головного управління охорони культурної спадщини від 25.09.2006 р. № 53 занесений до Переліку щойно виявлених об`єктів культурної спадщини м.Києва. При цьому, в листі зазначено, що в Департаменті відсутня інформація щодо підготовки відповідної документації та погодження передачі в іпотеку приміщень зазначеного будинку в 2008 році органом охорони культурної спадщини гр. ОСОБА_1 та ВАТ АБ «Укргазбанк».

Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, зазначив, що договір іпотеки був укладений всупереч положенням Закону України «Про охорону культурної спадщини», зокрема, без повідомлення уповноваженого органу, так, як об`єкт іпотеки, відповідно до наказу Головного управління охорони культурної спадщини від 25.09.2006 р. № 53, є об`єктом культурної спадщини, а як наслідок оспорюваний правочин є недійсним з підстав передбачених ст.ст. 203, 215 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 18 Закону України «Про охорону культурної спадщини», в редакції що діяла на момент укладення договору іпотеки», об`єкти культурної спадщини, що є пам`ятками (за винятком пам`яток, відчуження або передача яких обмежується законодавчими актами України) можуть бути відчужені, а також передані власником

або уповноваженим ним органом у володіння, користування чи управління іншій юридичній або фізичній особі за наявності погодження відповідного органу охорони культурної спадщини.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до змісту статті 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець обмежується в розпорядженні предметом іпотеки, однак має право володіти та користуватися предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом.

З аналізу положень Закону України «Про іпотеку» вбачається, що іпотечні правовідносини не спрямовані на відчуження майна та передачу його у власність іншій особі, а основною метою таких правовідносин є, саме, забезпечити належне виконання основного зобов`язання.

Тобто, укладаючи договір іпотеки ОСОБА_1 не відмовився від належних йому прав на нерухоме, оскільки це майно залишалося у користуванні та володінні останнього, а лише передав його у забезпечення відповідачу, для виконання ним зобов`язань за кредитним договором.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою, шостою ст. 203 цього Кодексу.

Виходячи з положень ст. 215 ЦК України та роз`яснень, наведених у пункті 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» (далі - Постанова Пленуму № 9), правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених Законом. Такими підставами є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою, шостою ст. 203 ЦК України. Ст. 203 ЦК України встановлено вичерпний перелік підстав, з яких правочин може бути визнаний недійсним.

Таким чином, з огляду на вищевикладене та враховуючи характер правовідносин сторін за договором іпотеки, суд приходить до висновку, що договір іпотеки за своєю правовою природою не є договором відчуження, оскільки майно, яке є культурною спадщиною та предметом іпотеки, залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, а отже погодження відповідного органу охорони культурної спадщини не потрібно, а сам по собі факт відсутності такого погодження відповідного органу не є безумовним підтвердженням наявності підстав для визнання договору недійсним.

Стосовно заяви відповідача та представника третьої особи - ОСОБА_2 про застосування строків позовної давності, суд не вбачає підстав для їх застосування, оскільки позивачу відмовлено в позові по суті.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-81, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 289, 352-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Осипенко Дмитро Олегович, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Корольов Михайло Андрійович, ОСОБА_2 , про визнання договору іпотеки недійсним.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Суддя: