Справа № 183/3966/20
№ 2/183/871/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2021 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Сороки О.В.,

секретаря судового засідання Устименко М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Новомосковського міського нотаріального округу Південно-Східного міжрегіонального Управління міністерства юстиції (м.Дніпро) Шевченко Ганна Василівна, про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем, зміну черговості одержання права на спадкування, -

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_4 ,

представника відповідачів Маймор А.В. , -

в с т а н о в и в:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 визначивши третьою особою приватного нотаріуса Новомосковського міського нотаріального округу Південно-Східного міжрегіонального Управління міністерства юстиції (м.Дніпро) Шевченко Г.В., в якому просила:

- встановити факт її проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу зі спадкодавцем ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини;

- змінити черговість одержання права на спадкування після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , та надати їй право на спадкування зі спадкоємцями першої черги.

В обґрунтування свого позову ОСОБА_1 зазначає, що вона з листопада 2004 року до 21.12.2019 року, перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Від шлюбних відносин вони спільних дітей не мали, однак у чоловіка було двоє своїх дітей від першого шлюбу - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а у позивача своїх двоє дітей від першого шлюбу - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Не дивлячись на відсутність державної реєстрації шлюбу, їх сімейно-шлюбні відносини носили стійких характер та ніколи не припинялися, більше 16 років вони проживали разом в одному будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що належить позивачеві на праві власності, ОСОБА_6 був зареєстрований у цьому житловому приміщенні.

Все їх спільне життя вони були пов`язані спільним побутом, мали спільний сімейний бюджет, взаємні права та обв`язки, мали невелике підсобне господарство (свині, кури), вели домашнє господарство, ростили дітей та онуків, і ніколи не замислювалися про офіційну реєстрацію шлюбу, оскільки їх стосунки були добрими, вони довіряли один одному.

Однак, ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 , у віці 55 років помер.

Після його смерті залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку, квартири та земельної ділянки, набутих чоловіком у спадок після смерті своєї сестри - ОСОБА_9 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 , та матері - ОСОБА_10 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Позивач наголошує на тому, що захворівши несподівано на початку 2019 року, ОСОБА_6 не мав наміру складати заповіт на її ім`я, вони до останнього часу боролася за його життя, і весь час позивач підтримувала його, а про спадкові справи, та взагалі, що він так швидко може піти з життя, вони не замислювалася, мали надію на краще.

Між тим, спадкоємцями першої черги за законом після його смерті залишилися лише його діти: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а позивач, звернувшись до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

В свою чергу, будь-якої матеріальної допомоги та нематеріальних послуг від доньки чоловіка - ОСОБА_2 , вони не отримували, хоча відповідач є працездатною, однак свого батька навіть наприкінці життя , - не відвідала та не з`явилася на його поховання.

Таким чином, ОСОБА_1 зазначає, що з листопада 2004 року по день смерті ОСОБА_6 постійно проживали разом, саме як чоловік та дружина, мали спільний сімейний бюджет вели спільне господарство. Під час хвороби спадкодавця ОСОБА_1 понесла значні витрати, на його лікування фінансову допомогу також надавали їх друзі, діти самоусунулися від участі у лікуванні свого батька. Після смерті ОСОБА_6 позивач за власні кошти поховала його за усіма православними обрядами, дуже важко пережила втрату чоловіка, за якого опікувалася значну частину свого життя, а протягом тяжкої хвороби безперервно здійснювала догляд за ним, всі свої сили витрачала на забезпечення його спокою та нормальної психологічної атмосфери в сім'ї, оплачувала досить коштовне лікування, зверталася за допомогою до благодійних організацій, намагалася вселити в чоловіка надію на одужання.

В судовому засіданні позивач свій позов підтримала, надала детальні пояснення про те, що протягом 16 років перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_6 . Сімейно-шлюбні відносини носили стійкий та постійний характер, протягом 16 років не переривалися. Так, протягом сімейного життя вони були пов`язані побутом, мали спільний сімейний бюджет, мали взаємні права та обов`язки, вели спільне домашнє господарство, допомагали його та її дітям, онукам, однак не мали на меті реєструвати шлюб, їх стосунки були добрими та відвертими, тому просить встановити факт проживання чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу понад п`ять років до часу відкриття спадщини. Хвороба її чоловіка була не очікуваною, однак вони разом боролися за його життя, пройшли декілька курсів хіміотерапії, після яких лише вона була поруч з ним, підтримувала його різними засобами та разом вони мали надію, що запланована операція пройде без ускладнень. Майже за рік хвороби, на лікування ОСОБА_6 вони витратили всі свої заощадження, фінансову допомогу їм також надавали їх друзі, благодійні організації. Син ОСОБА_6 - ОСОБА_3 протягом їх сімейного життя підтримував стосунки зі своїм батьком, цікавився його станом здоров`я, однак жодної допомоги своєму батькові, в тому числі під час тяжкої хвороби, - не надав, а донька спадкодавця - ОСОБА_2 взагалі не спілкувалася зі своїм батьком, не цікавилася його станом здоров`я, не надала жодної допомоги, навіть не з`явилася на його поховання. При цьому позивач пояснила, що протягом хвороби ОСОБА_6 , останній переніс декілька хіміотерапій, після яких вона не могла бути з ним поруч в реанімаційному відділенні, однак через деякий час вона постійно була поруч з ним, він був дуже слабкий, потребував спеціального харчування, стороннього догляду. Цей догляд забезпечувала тільки вона, тому наполягає на зміні черговості одержання права на спадкування після смерті ОСОБА_6 та надати їй право на спадкування разом зі спадкоємцями першої черги за законом, оскільки протягом тривалого часу опікувалася про ОСОБА_6 , матеріально його забезпечувала, надавала йому вкрай необхідну допомогу та підтримку.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов ОСОБА_11 не визнав, надав пояснення про те, що дійсно його батько ОСОБА_6 з 2004 року і по день своєї смерті проживав разом з ОСОБА_11 . Не дивлячись на те, що у нього була своя нерухомість, він дійсно проживав у житловому будинку, який належить ОСОБА_11 , відповідачеві нічого не відомо про наявність спільного бюджету батька та ОСОБА_11 , оскільки він завжди говорив, що має свої кошти, а під час його хвороби всі близькі та родичі намагалися підтримати його, як могли, хоча він отримував заробітну плату, підприємство йому оплачувало лікарняний. Відповідач зауважив, що коли його батьки розірвали шлюб, та його батько пішов жити до ОСОБА_11 , він протягом тривалого часу не спілкувався з ним, однак налагодив з ним стосунки приблизно за 3 роки до смерті. Під час деяких зустрічей з батьком він говорив йому, що не мав наміру реєструвати шлюб з ОСОБА_11 , а живе з нею просто, щоб жити. З дозволу свого батька відповідач проживав у будинку, що розташований в АДРЕСА_2 . 06 листопада 2019 року батько склав заповіт, яким цей будинок заповів йому, тому на це майно він отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Чому батько не розпорядився іншим майном, йому не відомо. Відповідач не спростовував тієї обставини, що ОСОБА_6 хворів приблизно протягом року, за час хвороби йому зробили три хіміотерапії, в основному про батька під час хвороби опікувалася ОСОБА_11 . Його хвороба дійсно була тяжкою, однак він жодного разу не перебував у безпорадному стані, не був лежачим, всі вони мали надію, що після операції

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Маймор А.В. в судовому засіданні позов не визнала, звернула увагу суду на відсутність сукупності доказів, які б свідчили про наявність сім`ї між ОСОБА_11 та ОСОБА_6 . Кожен з них працював, мав свій заробіток, який витрачав на власні потреби, ОСОБА_6 не був фінансово залежним від ОСОБА_11 , оскільки під час хвороби отримував заробітну плату та оплачувану допомогу по тимчасовій втраті працездатності. Якби спадкодавець вважав ОСОБА_11 своїм спадкоємцем, то він розпорядився своїм майном на власний розсуд, як це було ним здійснено майже за місця до смерті щодо будинку, який успадкував ОСОБА_3 . Також представник відповідача вважає, що позивачем не надано жодного доказу про те, що спадкодавець протягом тривалого часу перебував у безпорадному стані, в зв`язку з чим потребував сторонньої допомоги.

Свідки зі сторони позивача ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 надали суду показання про те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_1 з 2004 року і по день смерті ОСОБА_6 проживали, як чоловік та дружина. Вони вели спільне господарство, разом жили у будинку ОСОБА_1 , який протягом цього часу разом ремонтували, тощо, разом допомагали дітям, святкували їх весілля. Під час хвороби ОСОБА_6 з ним постійно знаходилася ОСОБА_1 , вона за ним доглядала, він міг самостійно пересуватися, однак був дуже слабким.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.07.2020 року головуючою суддею визначено Сороку О.В. (а.с. 35).

Ухвалою суду від 24 липня 2020 року відкрите провадження по справі (а.с. 36).

Ухвалою суду від 19 серпня 2020 року зобов`язано приватного нотаріуса Новомосковського міського нотаріального округу Шевченко Г.В. надати копію спадкової справи після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с. 51-52).

За результатами підготовчого судового засідання ухвалою суду від 15 січня 2021 року призначено розгляд справи по суті (а.с. 121-122).

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши підстави позову, докази з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини.

Судом встановлені наступні фактичні обставини справи.

Суду подане свідоцтво про смерть ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , останній помер ІНФОРМАЦІЯ_7 в м.Дніпро (а.с. 13).

Виходячи з матеріалів спадкової справи № 10/2020, заведеної приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу Шевченко Г.В., після смерті ОСОБА_6 , з заявами про прийняття спадщини звернулися:

-21 січня 2020 року дочка померлого ОСОБА_15 , як спадкоємець першої черги за законом (а.с. 86);

-. 05 лютого 2020 року син померлого ОСОБА_3 , як спадкоємець за заповітом (а.с. 90);

-10 березня 2020 року ОСОБА_1 (а.с. 97).

Постановою приватного нотаріуса Новомосковського міського нотаріального округу Шевченко Г.В. 07 липня 2020 року винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину на ім`я ОСОБА_1 , зважаючи на те, що з заявами про прийняття спадщини звернулися діти спадкодавця (а.с. 101).

В свою чергу, 31 липня 2020 року приватним нотаріусом Шевченко Г.В. видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом, у відповідності до якого ОСОБА_3 успадкував 24/50 часток житлового будинку з надвірними побудовами та спорудами, що розташований в АДРЕСА_2 (а.с. 102).

Судом встановлено, що ОСОБА_6 21 листопада 2005 року розірвав зареєстрований шлюб з ОСОБА_16 .

26.06.2007 року ОСОБА_6 був зареєстрований в АДРЕСА_1 , разом з ОСОБА_1 (а.с.14).

Про спільне проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_3 , свідчить акт квартального комітету, який складений в присутності сусідів (а.с. 15).

Аналіз поданих позивачем письмових доказів у сукупності з показаннями свідків, а також у сукупності з поясненнями відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні, доводять суду факт проживання однією сім`єю, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , на день його смерті.

При цьому у суду не виникає сумніву ОСОБА_1 та ОСОБА_6 проживали однією сім`єю понад п`ять років до моменту смерті спадкодавця.

Суду подане лікарське свідоцтво про смерть № 436 від 21 грудня 2019 року, причиною смерті ОСОБА_6 у віці 55 років, стала аневризма селезіночної артерії з розривом, інші суттєві стани, які сприяли смерті - є рак шлунку з множинними метастазами, операція (а.с. 33-34).

Правовідносини щодо зміни черговості набуття права на спадкування врегульовані наступними нормами права, а саме.

Відповідно до положень статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

У частині першій статті 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Як зазначав суд вище, подані позивачем докази беззаперечно свідчать про те, що позивач проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до відкриття спадщини, ОСОБА_1 має право на спадкування за законом у четверту чергу.

Статтею 1259 ЦК України визначено, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1 - 3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин.

В зазначеній категорії справ підлягає встановленню судом також факт належності сторін до спадкоємців за законом різних черг.

Зміна черговості спадкування лише надає право спадкоємцю наступної черги на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, а не визнає його спадкоємцем цієї черги. Отримавши право на спадкування разом із спадкоємцями іншої черги, такий спадкоємець вважається спадкоємцем тієї черги, до якої він належить відповідно до статей 1261 - 1265 ЦК України.

Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз`яснено, що під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Доказами безпорадності спадкодавця можуть бути документи, що підтверджують тяжкість стану здоров`я: виписки з історії хвороби, амбулаторні картки, висновки медичних закладів, документи про інвалідність тощо. Отже, безпорадність особи пов`язана саме зі станом її здоров`я.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За приписами ст.ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підтвердження наявності тяжкого стану здоров`я ОСОБА_6 суду подано ряд медичної документації, яка свідчить про те, що починаючи з травня 2019 року у ОСОБА_6 був діагностований рак шлунку. Спадкодавець в періоди з 29.08.2019 року по 02.09.2019 року, з 20.09.2019 року по 24.09.2019 року, з 16.10.2019 року по 23.10.2019 року, з 21.11.2019 року по 25.11.2019 року перебував на стаціонарному лікуванні в КЗ «Дніпропетровська міська багатопрофільна клінічна лікарня № 4» ДОР» (а.с. 66-69), на підтвердження придбання ліків в період хвороби позивачем подано ряд чеків (а.с. 75-80).

Таким чином, аналіз поданих сторонами доказів свідчить про те, що ОСОБА_1 проживала однією сім`єю з ОСОБА_6 на день його смерті, однак позивачем не надано суду доказів на підтвердження безпорадного стану хворого та його тривалого часу, а тому правові підстави для застосування ст.1259 ЦК України та зміни черговості на одержання права на спадкування з четвертої на першу чергу відсутні. Так само судом в ході судового розгляду не встановлено факту здійснення позивачкою опіки над спадкодавцем, його матеріального забезпечення, надання будь-якої іншої допомоги (крім психологічної підтримки, яку вона надавала, як турботлива дружина), тривале здійснення таких дій.

Подані позивачем докази у сукупності з показаннями свідків та самої позивачки, які наполягали на тому, що ОСОБА_6 протягом лікування втратив вагу, був слабкий, однак самостійно міг пересуватися, не можуть належним доказом безпорадного стану спадкодавця, тобто такого стану, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно з частиною першою статті 36 СК України, шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Факт спільного проживання, сам по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові ВС від 19 березня 2020 року по справі № 303/2865/17.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин (рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99).

Як свідчать матеріали спадкової справи, нерухоме майно успадковане ОСОБА_6 після смерті своєї матері та сестри, іншого майна, набутого в період спільного проживання з ОСОБА_1 , судом не встановлено, незадовго до смерті ОСОБА_6 склав заповіт, у відповідності до якого розпорядився частиною своєї особистої власності.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Питання щодо судових витрат належить вирішити у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, поклавши їх на позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 76-82, 89, 141, 263, 265 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Новомосковського міського нотаріального округу Південно-Східного міжрегіонального Управління міністерства юстиції (м.Дніпро) Шевченко Ганна Василівна, про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем, зміну черговості одержання права на спадкування.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Сорока О.В.