Справа № 604/1196/20
Провадження № 2/604/98/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2021 року сел. Підволочиськ

Підволочиський районний суд Тернопільської області в складі :

головуючого судді Сташківа Н.Б.

за участю :

секретаря судового засідання Гамана В.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Підволочиську Тернопільської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - служба у справах дітей Підволочиської районної державної адміністрації Тернопільської області, про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - служба у справах дітей Підволочиської районної державної адміністрації Тернопільської області, в якому просить позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнути з відповідача в користь позивача аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , в розмірі 1000 грн щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Позов обґрунтований тим, що сторони перебували у шлюбі, який розірвано 16 березня 2012 року. Після розірвання шлюбу їх неповнолітня дочка проживає разом з матір`ю. Позивач за допомогою родичів забезпечує належний матеріальний стан дитини, піклується про її духовний та фізичний розвиток, жодних перешкод у спілкуванні батька з дитиною не здійснює. Відповідач батьківські обов`язки щодо дочки свідомо не виконує з 2018 року, самоусунувся від будь якого спілкування з нею. Через свій малолітній вік дочка не в змозі захисти свої права , а відтак, зважаючи на те, що ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання малолітньої, може негативно вплинути на охоронювані законом права та їх інтереси, просить позов задовольнити.

Позивач в судове засідання не з`явилася, подала заяву, згідно якої просить збільшити позовні вимоги в частині визначення розміру аліментів та стягнути з відповідача в її користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , в розмірі 1200 грн щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Решту заявлених позовних вимог підтримує в повному обсязі, справу просить розглянути у її відсутності, проти ухвалення заочного рішення у cправі не заперечує.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - представник служби у справах дітей Підволочиської районної державної адміністрації Тернопільської областів судове засідання не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, подали заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують, просять задовольнити. Крім того просять долучити до матеріалів справи розпорядження голови РДА, рішення комісії з питань захисту прав дитини Підволочиської РДА та висновок органу опіки, піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та відповідність його інтересам дитини.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явився, не повідомивши про причину повторної неявки, відзиву не подав. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

У відповідності до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 15 лютого 2011 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Підволочиського районного управління юстиції у Тернопільській області батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області № 2-51/12 від 16 березня 2012 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 07 листопада 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Підволочиського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис № 63 - розірвано. Після розірвання шлюбу прізвище позивача залишено без змін.

У відповідності до рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області № 2/604/60/18 від 30 березня 2018 року ОСОБА_1 змінила прізвище на « ОСОБА_1 » після укладення шлюбу 07 лютого 2013 року з ОСОБА_7 . Після розірвання шлюбу прізвище позивача залишено шлюбне « ОСОБА_1 ».

Як убачається з актів обстеження матеріально-побутових умов сім`ї та довідки про склад сім`ї від 22 жовтня 2020 року № 1465 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом із матір`ю ОСОБА_1 та сестрами за адресою: АДРЕСА_1 . Батько дитини ОСОБА_2 з 2018 року не бере участі у вихованні дитини та матеріально не допомагає.

Згідно психолого-педагогічної характеристики учениці 4А класу Підволочиської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ученицею даного навчального закладу з 01 вересня 2017 року. Дитина із задоволенням відвідує школу, досить легко вступає в контакт, правильно сприймає ситуацію, адекватно поводиться, поведінка організована. ОСОБА_3 добра, відповідальна, чемна учениця, без поважної причини навчальних занять не пропускає. Мати дівчинки ОСОБА_1 співпрацює з класним керівником, радиться, намагається реалізувати педагогічні поради у взаємостосунках з дитиною. Батько ОСОБА_2 ніякої участі у вихованні і навчанні дитини не приймає. За час навчання у школі (протягом 3 років) жодного разу не відвідав дитину і не поцікавився про її успіхи в школі.

З довідки, виданої АТ «Укрпошта» убачається, що за період з 01 травня 2020 року по 01 жовтня 2020 року на ім`я ОСОБА_1 через відділення поштового зв`язку ПАТ «Укрпошта» грошові перекази від відправника ОСОБА_2 не надходили.

У відповідності до довідки Підволочиського районного відділу ДВС № 11191/20.6-30 від 22 жовтня 2020 року згідно даних бази АСВП виконавчого листа про стягнення аліментів з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на 22 жовтня 2020 року на виконанні у відділі немає.

Згідно довідки Центру Первинної медико-санітарної допомоги Підволочиської селищної ради від 22 жовтня 2020 року ОСОБА_3 , 2011 р.н., соматично здорова. Батько дитини в дитячу консультацію з дитиною не з`являвся.

З висновку органу опіки і піклування Підволочиської районної державної адміністрації від 04 січня 2021 року № 01-7/01-01-17 убачається, що Підволочиська райдержадміністрація, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За вказаних обставин судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не спілкується з дитиною, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не цікавиться її станом здоров`я, не допомагає матеріально, свідомо нехтуючи своїми батьківськими обов`язками.

Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов`язаний піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов`язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 151, 152, 155 Сімейного кодексу України).

Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно зі ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

У відповідності до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до 6 принципу Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитина для повного та гармонійного розвитку особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, у випадку такої можливості, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові та духовного і матеріального забезпечення.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ч. 2 ст. 27 Конвенції батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

З цих підстав, беручи до уваги інтереси дитини, необхідність умов її нормального розвитку та виховання, відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, слід позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно його дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того, відповідно до ч.2 ст. 166 Сімейного Кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

За змістом ст. 180 Сімейного Кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною другою ст. 181 СК України передбачено, що за домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого та рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Так, визначаючи розмір аліментів, суд виходить із вимог ст.ст. 181-183 СК України, згідно яких, розмір аліментів може визначатися у частці від заробітку (доходу), котра не може бути меншою ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років, відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» 01 січня 2021 року становить 2395 грн. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Крім того, суд виходить також із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання ними коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який вона би мали тоді, коли утримувалися обома батьками.

Судом не встановлено, а відповідачем не подано ніяких доказів про те, що він за своїм станом здоров`я чи матеріальним становищем не може виконувати своїх обов`язків по утриманню неповнолітньої дочки.

Беручи до уваги необхідність врегулювання аліментних правовідносин, на принципах справедливості, сумлінності і розумності, суд вважає, що заявлений позов про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_3 , з урахуванням матеріального положення відповідача, стану здоров`я дитини, слід задовольнити, шляхом стягнення із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 , аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 1200 гривень щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати з 13 листопада 2020 року до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судові витрати в розмірі 840,80 гривень.

Також, суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу про його право, передбачене ст. 169 Сімейного кодексу України, на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, під час розгляду якого буде перевірено, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав.

Керуючись ст. ст. 13, 141, 247, 263-265, 273, 280-284, 352, 354, 355 ЦПК України ст. ст. 150,164,165.166 Сімейного кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , до ОСОБА_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - служба у справах дітей Підволочиської районної державної адміністрації Тернопільської області, юридична адреса: смт. Підволочиськ вул..Д.Галицького, 80, про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Мукачівським МВ УМВС в Закарпатській області, батьківських прав стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1200 гривень щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати з 13 листопада 2020 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судові витрати в розмірі 840,80 грн.

Рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліментів в межах суми платежу за 1 місяць допустити до негайного виконання.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя - підпис

з оригіналом згідно:

Суддя Підволочиського районного суду

Тернопільської області Сташків Н.Б.