Справа № 595/566/18
Провадження № 8/595/2/2021
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2021

Бучацький районний суд Тернопільської області

одноособово суддею Федорончуком В.Б.,

при секретарі Тарчинській Л.Я.,

з участю відповідача ОСОБА_1 ,

його представника ОСОБА_2 ,

представника позивача та третьої особи ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Бучач заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд рішенняБучацького районного суду від 25 січня 2019 року у зв`язку з нововиявленими обставинами в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 та третьої особи ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

Відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, в якій просив скасувати рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 25.01.2019 року в справі №595/566/18 та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. В обгрунтування заяви зазначив, що рішенням від 25.01.2019 року задоволено частково позов ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно за законом, що залишилось після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме, визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями та Ѕ частину земельної частки (паю). В результаті розгляду кримінального провадження відносно секретаря Цвітівської сільської ради Бучацького району Біди Г.М., 10 листопада 2020 року винесено ухвалу щодо звільнення останньої від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.366 КК України, на підставі ст.45 КК України, у зв`язку з дійовим каяттям. Згідно вищезазначеної ухвали, 06.03.2018 року в секретаря Цвітівської сільської ради Біди Г.М., яка відповідно до ч.3 ст.18 КК України і примітки 1 до ст.364 КК України, є службовою особою у зв`язку із постійним здійсненням функцій представника місцевого самоврядування, виник злочинний умисел, спрямований на складення службовою особою завідомо неправдивого офіційного документу, а саме, довідки №102 від 06.03.2018 року.Отже, ухвалою Бучацького районного суду від 10 листопада 2020 року визнано довідку №102 від 06.03.2018 року фальшивою, зміст якої не відповідає дійсності.Вищевказана довідка була єдиним доказом у справі №595/566/18, що підтверджувала факт спільного проживання ОСОБА_4 з ОСОБА_6 і, на підставі якої суд частково задовольнив позовні вимоги ОСОБА_4 . Останній не проживав спільно з ОСОБА_6 , а тому не прийняв спадщину згідно ст.1268 ЦК України.Вищезазначений факт має вирішальне значення для вирішення справи і є істотним для постановлення правильного рішення у справі, так як на його підставі можна зробити висновок про відсутність у ОСОБА_4 права на спадкове майно.

24 травня 2021 року представник позивача ОСОБА_4 ОСОБА_3 подав до суду відзив на заяву про перегляд рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, згідно якого просив відмовити в задоволенні заяви про перегляд рішення від 25.01.2019 року та залишити рішення в силі, оскільки рішення є законним, обгрунтованим і таким, що прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права. ОСОБА_4 являється спадкоємцем за правом представлення, після смерті свого батька - спадкоємця за законом першої черги. Вказану спадщину прийняв ОСОБА_4 , оскільки проживав та був зареєстрований на час смерті з ОСОБА_6 . Вказана обставина була підтверджена довідкою №102 від 06.03.2018 року, виданою Цвітівською сільською радою. Зазначена обставина не спростована стороною відповідача належними та допустимими доказами. Посилання відповідача на ту обставину, що ОСОБА_4 на час смерті ОСОБА_6 проживав в Республіці Італія, є надуманими і такими що не підтверджуються жодними належними доказами. Висловлюючи таку позицію, відповідач хоче усунути ОСОБА_4 від права на спадщину після смерті баби, на яку ОСОБА_4 має право. ОСОБА_4 не заперечує того факту, що неодноразово виїжджав на заробітки до Республіки Італія. Проте дані виїзди були пов`язані з роботою, а не зі зміною місця проживання. ОСОБА_4 не мав іншого житла, окрім того, в якому був зареєстрований. Крім того, ОСОБА_4 не було позбавлено права на користування вказаним житлом, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .Суд апеляційної інстанції констатував, що ОСОБА_4 народився і проживав разом з бабою, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 і, який перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 з 02 червня 1990 року, в житловому будинку по АДРЕСА_1 , усі проживали єдиною сім`єю, вели спільний побут та господарство, і на день смерті баби ОСОБА_6 . ОСОБА_4 був зареєстрований за вказаною адресою.Ці обставини визнав і відповідач ОСОБА_1 , який у своєму відзиві на позовну заяву просив визнати за ним право власності на 1/2 частину спірного спадкового майна, яке належало на праві власності його матері (а.с.37). Відповідач проживає в іншому населеному пункті, в селі Трибухівці Бучацького району, де на праві власності має житловий будинок, земельні ділянки для обслуговування житловому будинку і ведення селянського сільського господарства і успадкував житловий будинок АДРЕСА_2 . Відповідач не надав належних, допустимих та безспірних доказів щодо ухилення ОСОБА_4 від надання спадкодавцеві допомоги, потреби такої допомоги саме від ОСОБА_4 і з такими позовними вимогами про усунення його від права на спадкування за законом не звертався в судовому порядку. Сторона відповідача не довела належними та допустимими доказами ту обставину, що ОСОБА_4 не прийняв спадщини після смерті спадкодавця, на яку вона посилається, як на підставу своїх заперечень.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 заяву, з наведених у ній підстав, підтримали.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 та третьої особи ОСОБА_5 - ОСОБА_3 заяву не визнав, просив суд відмовити в задоволенні заяви.

На підставі доказів в справі №595/566/18 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 та третьої особи ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно судом були встановлені наступні обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_3 в м.Бучач Тернопільської області помер ОСОБА_7 , який є батьком позивача ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_4 в с.Цвітова Бучацького району Тернопільської області померла баба позивача ОСОБА_6 , яка була матір`ю батька позивача.

Після смерті ОСОБА_6 залишилося спадкове майно у виді житлового будинку АДРЕСА_1 , а також земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах 2,51, що знаходиться у селянській спілці «Урожай», яке належало їй на праві власності.

На день смерті ОСОБА_6 у житловому будинку по АДРЕСА_1 були зареєстровані та проживали ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Після смерті спадкодавця спадщина відкрилася за законом.

Позивач ОСОБА_4 після смерті батька ОСОБА_7 за правом представлення є спадкоємцем спадщини, яка відкрилася після смерті баби ОСОБА_6 .

За встановлених обставин та визначених відповідно до них правовідносин, рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 25 січня 2019 року в справі №595/566/18 позов ОСОБА_4 задоволено частково, визнано за ОСОБА_4 право власності на спадкове майно за законом, що залишилось після смерті баби ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме, на Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1 , та Ѕ частину земельної частки (паю) розміром 2,51 га, що знаходиться в селянській спілці «Урожай».

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 25 квітня 2019 року апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_8 залишено без задоволення та рішення суду від 25 січня 2019 року - без змін.

Вислухавши учасників справи, дослідивши докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.423 ЦПК України рішення суду, яким закінчено розгляд справи, що набрало законної сили, може бути переглянуте за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі.

Відповідач ОСОБА_1 , порушивши питання про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, у заяві вказує на те, що ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрала законної сили, встановлено фальшивість письмового доказу, а саме, довідки №102 від 06.03.2018 року, яка була у справі №595/566/18 єдиним доказом обставини спільного проживання ОСОБА_4 з ОСОБА_6 , що призвело до ухвалення незаконного рішення у справі.

Під час розгляду справи по суті, а також апеляційного розгляду, відповідач ОСОБА_1 стверджував, що ОСОБА_4 на час смерті ОСОБА_6 постійно проживав в Республіці Італія, а позивач ОСОБА_4 , в свою чергу, не заперечував факту неодноразово виїзду на заробітки до Республіки Італія.

Судами першої та апеляційної інстанцій було встановлено, що ОСОБА_4 народився і проживав разом з бабою ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , і матір`ю ОСОБА_5 в житловому будинку по АДРЕСА_1 . Проживали вони однією сім`єю, мали спільний побут, вели спільне господарство. На день смерті баби ОСОБА_6 . ОСОБА_4 був зареєстрований за вказаною адресою, іншого житла не мав.

Згідно ч.3 ст.1268 ЦК Україниспадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Тривалість спільного проживання спадкодавця із спадкоємцем законом не визначена та необхідно розрізняти місце проживання та місце перебування особи. Місце проживання підтверджується реєстрацією, яка в даній справі і у спадкодавця і у спадкоємця однакова. Місцем перебування може вважатися перебування в іншій місцевості на роботі, перебування у відрядженні, перебування у місцях позбавлення волі, перебування на лікуванні у медичному закладі.

Як зазначено у главі 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мін`юсту України від 22.02.2012 №296/5, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем (п.п.3.21,3.22).

Таким чином, ОСОБА_4 був таким, що на час відкриття спадщини постійно проживав з спадкодавцем.

Ухвала Бучацького районного суду Тернопільської області від 10 листопада 2020 року про закриття кримінального провадження та звільнення ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.366 КК України, на підставі ст.45 КК України, у зв`язку з дійовим каяттям, не є нововиявленою обставиною, а є новим доказом, на який посилається відповідач на підтвердження тієї обставини, що позивач не проживав з спадкодавцем, а тому не прийняв спадщину. Однак, дана обставина існувала на час розгляду справи по суті, на дану обставину посилався відповідач під час розгляду справи, а також під час подачі апеляційної скарги.

Відповідно до ч.4 ст. 423 ЦПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи та докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

У п.п.3-6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» роз`яснено, що нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається. Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Неподання стороною або особою, яка бере учать у справі, доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду у прийнятті доказів не є підставами для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Аналізуючи зміст заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, суд доходить висновку, що вона зводиться до незгоди заявника з ухваленим по суті справи рішенням cуду першої інстанції та непогодженням заявника з рішенням вищестоящого суду, ухваленим за результатами апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції.

Розглядаючи заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, важливо не порушувати балансу між можливістю переглянути судове рішення за нововиявленими обставинами і принципом юридичної визначеності, який є складовою верховенства права. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Відхилення від цього принципу можна виправдати лише наявністю обставин суттєвого і непереборного характеру. Європейський суд з прав людини допускає можливість судового перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами, але лише у межах, що не порушують принципу юридичної визначеності (справа «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-IX).

Аналогічні висновки мають місце і в рішенні ЄСПЛ від 09 червня 2011 року у справі "Желтяков проти України" ("Zheltyakov v. Ukraine", заява № 4994/04, § 42-43).

Проаналізувавши обставини справи у їх сукупності, суд вважає, що вказана заявником в заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами та обставина, що ухвалою Бучацького районного суду Тернопільської області від 10 листопада 2020 року встановлено факт фальшивості довідки №102 від 06.03.2018 року, що спростовує обставину спільного проживання спадкодавця з спадкоємцем на час відкриття спадщини, не є нововиявленою у розумінні п.1 ч.2 ст.423ЦПК України, оскільки цій обставині суд дав оцінку під час розгляду справи по суті, і даний факт не призвів до ухвалення незаконного рішення у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 та третьої особи ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно. Рішеннясуду в даній справі від 25 січня 2019 року ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Твердження відповідача, що довідка №102 від 06.03.2018 року була єдиним доказом обставини спільного проживання ОСОБА_4 з ОСОБА_6 , є необґрунтованим.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З підстав, наведених вище, в задоволенні заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 та третьої особи ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкового майна, слід відмовити.

Керуючись ст.ст.263-265,268,423,429 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про перегляд рішенняБучацького районного суду від 25 січня 2019 року у зв`язку з нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 та третьої особи ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно -відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного тексту ухвали 09 липня 2021 року.

Суддя: В. Б. Федорончук