Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2021 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Чех Н.А.

за участю секретаря судових засідань - Кузьменко А.М.,

учасники справи:

представники позивача - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

представники відповідача - ОСОБА_52., ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кузьмік Юлія Євгеніївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кухтенко Тетяна Анатоліївна, про визнання заповіту недійсним, -

у с т а н о в и в :

Позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько - ОСОБА_6 . Після його похорон вона звернулася до приватного нотаріуса Кузьмик Ю.Є. із заявою про прийняття спадщини і від неї дізналася, що 07.05.2014 року її батько заповів усе своє майно, в тому числі належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 , вартістю 1 200 000 грн., до цього невідомій ні їй, ні іншим її та покійного батька родичам та знайомим громадянці ОСОБА_3 . На час складання заповіту її батько сильно хворів, впродовж декількох років перед смертю він страждав на тяжке онкологічне захворювання, яке стало причиною смерті. Він проходив лікування у відомих онкологічних клініках, звертався за допомогою до нетрадиційної медицини, він був готовий на будь-які вчинки, які давали надію на вихід із становища, в яке він потрапив. Вочевидь це онкологічне захворювання супроводжувалося змінами в психічному стані: порушився сон, з`явилась тривога, неспокій. Батько часто замикався у собі, з`явилась байдужість до близьких, різко знизився настрій. У березні 2014 року Українським науково-дослідним інститутом соціальної і судової психіатрії та наркології МОЗ України батьку був поставлений діагноз тяжкий депресивний епізод з психотичними симптомами, призначене медикаментозне лікування, госпіталізація. Це зумовило несприйняття батьком дійсних подій. Спроби поліпшити його психічний стан позитивного результату не дали. Стан батька не змінювався через його відмову від медикаментозного лікування. Цим станом батька скористалася відповідачка, яка увійшла в довіру до нього та використовуючи його вражений психічний стан, умовила скласти заповіт на його користь. Вважає, що заповіт був складений під впливом обману, помилки, або ж в момент його вчинення батько не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними. В судових засіданнях позивач, її представники підтримали позовні вимоги, обґрунтування позову, просили позов задовольнити. Просили врахувати висновок судової експертизи, покази свідків. Щодо висновку експертиз, проведених в рамках кримінального провадження, просили його не враховувати як належний та допустимий доказ, він поданий під час розгляду справи по суті. Крім того, вказаний висновок встановлює, що записи виконані пізніше зазначеного часу їх виконання, що в цілому не спростовує інформацію про стан психічного здоров`я ОСОБА_6 . Просили врахувати надані ними пояснення, покази свідків з їх сторони, висновок судово-психіатричної експертизи. Вважали, що ними доведено те, що ОСОБА_6 на час складання спірного заповіту не розумів значення своїх дій, не міг ними керувати. Представник просила приєднати та врахувати наданий нею письмовий виступ в дебатах.

Відповідач та її представник в судових засіданнях позовні вимоги не визнали, просили відмовити в їх задоволенні, оскільки вони є недоведені, безпідставні. Просили врахувати надані ними пояснення; покази свідків з їх сторони; висновок експертизи, проведеної в рамках кримінального провадження; рецензію професора ОСОБА_35., складену на медичну картку, виготовлену лікарем психіатром ОСОБА_7 . Просили врахувати, що ОСОБА_6 не був визнаний недієздатним; на обліку у лікаря-психіатра не перебував; записи, що містяться в медичній картці, оформленій лікарем ОСОБА_7 , на їх думку, є сфальсифіковані та не можуть враховуватися судом. Представники просили приєднати та врахувати їх промови в дебатах.

Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кузьмік Ю.Є. в судове засіданні не з`явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена відповідно до вимог ЦПК України.

Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кухтенко Т.А. в судове засідання не з`явилася, в попередніх судових засіданнях надавала пояснення по суті спору. Зазначила, що 07.05.2014 року вона посвідчувала заповіт ОСОБА_6 . День в день вона не посвідчує заповіти, спочатку вона консультує людину. ОСОБА_6 був інтелегентного вигляду, опрятний, казав що хворий раком, повідомив щоб не хвилювалася бо він лікар (стоматолог), розмовляв він спокійно, руки у нього не тремтіли. Вона з`ясовувала у нього які він приймає препарати, чи не має тих осіб, що мають право на обов`язкову долю. Повідомив, що має дочку, яка все вже отримала. Заповіт оформив на громадянську дружину. Спілкувалися десь хвилин 30-40, після чого ОСОБА_6 прочитав, підписав заповіт. ОСОБА_6 був у неї двічі, він був сам. Дієздатність особи вона встановлює проводячи бесіду, візуально. Перший раз ОСОБА_6 приходив до неї до травневих свят, думала, що він цікавився для когось із родичів про заповіт. Вони довго розмовляли, ОСОБА_6 нормальна людина. Нотаріатом вона займається з 1999 року.

Вислухавши пояснення позивача, її представників, відповідача, її представників, свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , експерта ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Позовна заява зареєстрована в суді 25.08.2015 року.

01.09.2015 року постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначення справи до судового засідання.

Відповідачем була подана апеляційна скарга на ухвалу від 01.09.2015 року, яка згідно ухвали Апеляційного суду міста Києва від 02.12.2015 року відхилена, ухвала від 01.09.2015 року залишена без змін.

25.12.2015 року постановлено ухвалу, відповідно якої було відмовлено представнику позивача в задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідачем подано заперечення проти позову.

Судом випробовувалися медичні документи, спадкова справа, інформації з медичних установ.

29.03.2016 року постановлено ухвалу про витребування доказів.

18.05.2016 року постановлено ухвалу про витребування доказів.

Ухвалою від 15.07.2016 року за клопотанням сторони позивача призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, провадження у справі зупинено.

19.10.2016 року матеріали повернулися з експертної установи з висновком експерта.

27.10.2016 року відновлено провадження у справі.

Ухвалою від 23.12.2016 року забезпечено позов.

02.02.2017 року відмовлено стороні відповідача у відводі головуючого у справі.

Ухвалою від 06.02.2017 року відмовлено стороні відповідача в задоволенні заяви про забезпечення доказів.

03.03.2017 року постановлено ухвалу про забезпечення доказів.

Ухвалою від 13.03.2017 року стороні відповідача відмовлено у відводі головуючого у справі.

22.03.2017 року стороні відповідача відмовлено в задоволенні клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи.

Ухвалою від 17.05.2017 року витребувано докази.

01.02.2018 року вилучено оригінал медичної карти на підставі ухвали Подільського районного суду м. Києва від 29.01.2018 року.

Ухвалою від 19.12.2018 року відвід головуючого у справи сторони відповідача визнано необґрунтованим, провадження у справі зупинено.

26.12.2018 року відмовлено відповідачу в задоволенні заяви про відвід головуючого у справі.

25.01.2019 року провадження у справі відновлено.

25.06.2019 року постановлено ухвалу про витребування доказів.

Ухвалою від 10.03.2020 року на ТОВ «Клініка Харизма» накладено штраф за невиконання вимоги суду.

Ухвалою від 10.03.2020 року на ОСОБА_26 накладено штраф за невиконання вимоги суду.

10.03.2020 року за клопотання сторони відповідача призначено повторну посмертну судово-психіатричну експертизу, провадження у справі зупинено.

Постановою Київського апеляційного суд від 28.05.2020 року ухвалу суду першої інстанції щодо призначення експертизи скасовано в частині експертної установи та визначено іншу експертну установу.

05.10.2020 року відповідач подала клопотання про поновлення провадження у справі, витребування матеріалів з експертної установи та призначення судового засідання.

22.10.2020 року матеріали справи надійшли з експертної установи.

24.10.2020 року відновлено провадження у справі.

В суді встановлено наступне.

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , її батьком є ОСОБА_6 , матір - ОСОБА_27 (а.с.5 т.1).

Відповідно до свідоцтва про смерть, серія НОМЕР_1 ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 49 років (а.с.7 т.1).

Згідно Виписки № із медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_6 , підписаної завідувачем консультативно-поліклінічним відділенням Українського науково-дослідного інституту соціальної і судової психіатрії та наркології МОЗ України ОСОБА_7, складеної 05.05.2014 року, вказано дати в амбулаторно-поліклінічному закладі: захворювання 14.03.2014; направлення на стаціонар 05.05.2014; повний діагноз: F.32.3 Тяжкий депресивний епізод з психотичними симптомами. В даній Виписці зазначено, що ОСОБА_6 вперше звернувся до інституту в березні 2014 року з дружиною через різкі зміни в психічному стані: порушився сон, з`явилася тривога, неспокій, поривався кудись іти, замикався в собі, з`явилась байдужість до близьких, різко знизився настрій. Зі слів дружини до онкологічного захворювання раціонально харчувався, займався фітнесом, взагалі не вживав хімічних сполук, любувався своїм зовнішнім видом, ретельно підбирав засоби по догляду за шкірою та тілом. Після операції почав соромитися свого виду, вважав, що всі звернули увагу на те, як він змінився, безпричинно виправдовувався перед знайомими за свій зовнішній вигляд. При об`єктивному огляді в клініці пацієнта на перший план виступили тривожно-депресивна симптоматика, з психотичними включеннями, що обумовлювали поведінку. При подальших зверненнях стан хворого не змінювався через відмову хворого від медикаментозного лікування, безрезультатно звертався за допомогою до нетрадиційної медицини, сподівався на «диво». При теперішньому огляді зберігається психотична симптоматика на фоні тяжкого депресивного стану. Рекомендовано стаціонарне лікування, дано направлення (а.с.6 т.1).

Згідно Договору №1441 від 28.04.2013 року, укладеного між ТОВ «Боріс» та ОСОБА_6 товариство взяло на себе обов`язок надавати ОСОБА_6 платні медичні послуги (а.с.112 т.1). До справи надано ряд замовлень у ТОВ «Борис» на надання медичної допомоги в період 2013 -2014 р.р.; консультативних заключень онколога за цей період, в яких зазначено номер телефону ОСОБА_6 НОМЕР_2 .

Відповідно до Висновку спеціаліста лікаря онколога, складеного відповідно до запиту ОСОБА_3 . Медичним центром «Інго» ТОВ «МЦ «Наша родина» 19.01.2016 року, підписаного лікарем-онкологом ОСОБА_28 (а.с.159 т.1), з наданих медичних документів встановлено, що хіміотерапія ОСОБА_6 проводилася, отже наявність у нього психічних захворювань є малоймовірною; лікарями клініки « Борис » пацієнту ОСОБА_6 жодного разу не було рекомендовано консультацію лікаря-психіатра та/або лікаря психолога.

Відповідно до Висновку лікаря-психіатра ОСОБА_29 від 19.01.2016 року, наданого у відповідь на запит ОСОБА_3 (а.с.170 т.1), в результаті оцінки наданих медичних документів жодних ознак розвитку та/або наявності у громадянина ОСОБА_6 психічних порушень, таких як тяжкий депресивний епізод з психотичними симптомами у період січень-жовтень 2014 року немає.

До справи надані відповідачем фотознімки (а.с.193-202 т.1) з зображеннями відповідача та ОСОБА_6 , з написом вручну дат їх виготовлення.

Згідно відповіді на запит суду від 17.02.2016 року Національний інститут раку повідомив, що ОСОБА_6 за період 2014-215 років у них не обстежувався та не лікувався, медична документація в інституті відсутня (а.с.238 т.1).

З матеріалів спадкової справи №1/2014 щодо померлого ОСОБА_6 (а.с.240-250 т.1, 1-200 т.2) встановлено, що 16.12.2014 року приватному нотаріусу КМНО Кузьмік Ю.С. була подана заява від ОСОБА_5 про прийняття спадщини після смерті її батька ОСОБА_6 , а 11.02.2015 року була подана заява ОСОБА_3 про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 за заповітом.

Згідно заповіту, складеного 07.05.2014 року о 13 год. 30 хв. ОСОБА_6 , записаного приватним нотаріусом КМНО Кухтенко Т.А., ОСОБА_6 на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: все його майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде йому належати за законом на день смерті, заповідає ОСОБА_3 . На заповіті міститься напис вручну ОСОБА_6 , що цей заповіт з його слів записаний вірно, відповідає його волі, ним вголос прочитаний. Даний заповіт зареєстровано в реєстрі за №1177 та внесений до спадкового реєстру (а.с.5-6 т.2).

Згідно Медичної карти стаціонарного хворого № 1441 Борис ОСОБА_6 в період з 28.04.2013 року по 06.05.2013 року перебував на лікуванні з діагнозом захворювання товстого кишківника. В період з 29.04.2013 року по 30.04.2013 року хворому призначалися лікарем наркотичні лікарські засоби. При первинному огляді було встановлено, що ОСОБА_6 страждає аденокарциномою товстої кишки з метастазами в печінку, лікувався в Ізраїлі, 25.01.2013 року почав курс хіміотерапії, який був перерваний у зв`язку з декомпенсацією хронічної кишкової непрохідності. Стан хворого важкий через водно-електролітні порушення, інтоксикацію. В свідомості, доступний контакту. Здійснено оперативне втручання, після якого хворий в свідомості, адекватний, орієнтований.

13.09.2014 року, 02.10.2014 року, 05.10.2014 року, 16.10.2014 року, 13.11.2014 року до ОСОБА_6 приїздила бригада невідкладної медичної допомоги Борис .

В період з 13.10.2014 року по 16.10.2014 року ОСОБА_6 перебував на стаціонарному лікуванні в Борис (медична карта № 3458), де йому проведено лапороцентез. При огляді був в свідомості, доступним до продуктивного контакту.

Договір № 3458 про надання медичних послуг (на користь третьої особи) - ОСОБА_6 , від 13.10.2014 року підписано ОСОБА_3 .

В період з 13.11.2014 року по 16.11.2014 року ОСОБА_6 перебував на стаціонарному лікуванні в Борис (медична карта № 3870), де йому було призначено наркотичні лікарські засоби у зв`язку із карциномою товстої кишки. При огляді був в свідомості, загальмований, доступним до продуктивного контакту. Виражена кахексія.

Договір № 3870 про надання медичних послуг (на користь третьої особи) - ОСОБА_6 , від 13.11.2014 року підписано ОСОБА_3 .

З консультативних висновків онколога слідує, що ОСОБА_6 спостерігався та лікувався в клініці Борис (а.с. 173-193 том 3).

В період з 02.10.2014 року по 06.10.2014 року ОСОБА_6 знаходився в клініці Борис на стаціонарному лікуванні, куди він поступив у важкому стані, де проведено інфузиозну гемостатичну протиязвову терапію, поповнено ОЦК, антибактеріальну та симптоматичну терапію, здійснено дренування плевральної порожнини (а.с. 229-240 том 3).

Згідно відповіді Київського міського клінічного онкологічного центу № 287 від 03.03.2016 року ОСОБА_6 перебував на диспансерному обліку з травня 2013 року по 17.11.2014 року. На стаціонарному лікуванні не перебував.

З Українського науково-дослідного інституту соціальної і судової психіатрії та наркології на вимогу суду надійшла медична карта амбулаторного хворого № 32/2014 ОСОБА_6 , де лікарем ОСОБА_31 зазначено, що 14.03.2014 року, 29.03.2014 року та 09.04.2014 року до нього звертався ОСОБА_6 . Лікарем встановлено діагноз F32.3. 14.03.2014 року зазначено, що пацієнт на прийомі вперше, звернувся самостійно. Жалівся на зміни психічного стану - більше двох місяців відчуває безсилля, безвихідь, страх смерті, тривожний сон з кошмарами, збільшилась слабкість, нудота. На протязі півроку після операції почував себе відносно добре за настановами «Цилителя», що живе під Києвом, відмовся від запропонованої терапії. Кинув плани на майбутнє. Стан став мінятися після Нового року, з появою слабкості, зниження настрою, порушенням сну. Періодично з`являлися приступи страху смерті. Діагноз: «тяжкий депресивний епізод, F32.3 ?». 29.03.2014 року ОСОБА_6 був на прийомі з дружиною, повідомив про зміну місця проживання. Стан без істотних змін, казав, що спить як в чорній ямі, вважає себе «источником заразы», хворобу вважає покаранням. Діагноз - F32.3. 09.04.2014 року ОСОБА_6 був на прийомі після запрошення. Стан погіршився, значно похудав, ходить сутулий, дивиться в підлогу, голос без емоційних фарб, страждає від свого стану. Казав, що «лікар мав вирізати хворобу, а вирізав все; не слухав лікаря про те, що без органів жити неможливо; вважає, що всередині нього нічого немає, одна оболонка». Діагноз: F32 .3. Рекомендовано госпіталізацію в психіатричне відділення стаціонару. В Журналі реєстрації амбулаторних хворих за 2013-2015 роки зазначено інформацію про первинний візит ОСОБА_6 14.03.2014 року (а.с. 211-219 том3).

З медичної карти амбулаторного хворого - ОСОБА_6 убачається, що він лікувався в КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги «Русанівка» Дніпровського району м. Києва» в жовтні-листопаді 2014 року, де йому призначалися наркотичні лікарські засоби у зв`язку із поставленим діагнозом - карцинома товстої кишки. Згідно Акту констатації смерті № 2032 ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 о 16.00 годині (а.с. 220-228, 241-242 том 3).

Після смерті ОСОБА_6 , його похованням займалась ОСОБА_3 , що підтверджено відповідними документами (а.с. 167-171 том 3).

20.04.2016 року до суду надійшли пояснення приватного нотаріуса КМНО Кухтенко Тетяни Анатоліївни, де вона зазначила, що нею 07.05.2014 року дійсно посвідчено заповіт від імені ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який з`явився до її офісу. Вона запам`ятала, що він мав охайний вигляд, одягнутий у брендовий одяг, був дуже спокійний, виглядав не на свої роки, а молодше, та сказав, що хоче зробити заповіт. Вона здивувалась, оскільки заповіт складають люди похилого віку, та запитала що його до цього спонукало, він сказав, що хворіє, і вона запитала чи приймає він ліки, які впливають на свідомість, він відповів, що розуміє суть запитання, сам є лікарем і розуміє що робить, та такі ліки він не приймає. Вона запитала чи є спадкоємці за законом, він відповів, що є матір і дочка, але з дочкою він вже давно не спілкується, мав погані стосунки і якщо його не стане, не хоче їй нічого залишати, все майно вирішив залишити своїй цивільній дружині, з якою разом проживає. З матір`ю у нього гарні стосунки і нехай потім сама вирішує приймати їй спадщину чи ні. Вона (нотаріус) встановила особу ОСОБА_6 та визначила обсяг цивільної дієздатності за паспортом громадянина України, дійсні наміри щодо оформлення заповіту та за допомогою загальнотехнічних засобів склала проект заповіту і спілкувалась з ним, запитала його думку про ситуацію, що склалася в країні (події на майдані і у владі, що було актуально на той момент), його було цікаво слухати, він був добре обізнаний і висловлював свою думку про те, чого слід очікувати далі. Потім заповіт був підписаний в її присутності. Його зовнішній вигляд та поведінка не були схожі на те, що він знаходиться у тяжкому депресивному стані як написано в позовній заяві, навпаки підтримував розмову, говорив чітко і спокійно, був в доброму гуморі та при здоровому глузді (а.с. 243 том 3).

В письмових поясненнях ОСОБА_32 зазначено, що ОСОБА_6 знає з 1981 року, він є його найкращим товаришем. Вони спілкувалися телефоном, переписувалися. В період з 2011 року по 2014 рік ОСОБА_6 тричі приїздив до нього в Ізраїль, в жовтні 2013 року він приїздив до ОСОБА_6 . В 2011 році ОСОБА_33 розповідав про розлучення з дружиною, судові спори, відсутність спілкування з донькою. В вересні 2012 року ОСОБА_33 лікувався в Ізраїлі. В квітні 2013 року дізнався, що у ОСОБА_6 тяжке онкологічне захворювання. Під час поїзди до Києва спілкувався з ОСОБА_34 , та продовжував спілкуватися до самої смерті. В період з початку 2014 року до осені 2014 року ОСОБА_33 був у здоровому розумі, веселим, живим повним життям (а.с. 43-48 том 4).

10.10.2016 року Українським науково-дослідним інститутом соціальної і судової психіатрії та наркології на виконання ухвали суду від 15.07.2016 року складено Висновок судово-психіатричної експертизи № 19, згідно якої ОСОБА_6 під час підписання заповіту від 07.05.2014 року виявляв ознаки афективних розладів з маячною симптоматикою, що при співставленні з діагностичними стандартами та діючою в Україні Міжнародною класифікацією психічних і поведінкових розладів 10-го перегляду відповідає діагнозу «Тяжкий депресивний епізод з психотичими симптомами» (F32.3.). Ступінь виразності наявного у підекспертного психічного розладу був таким, що позбавляв ОСОБА_6 здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Тобто, за своїм психічним станом ОСОБА_6 під час підписання заповіту від 07.05.2014 року не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с. 73-81 том 4).

В нотаріально посвідченій заяві ОСОБА_14 , яка є матір`ю ОСОБА_6 , зазначено, що про складання оспорюваного заповіту їй було відомо, так як він хотів отримати від неї пораду щодо можливих варіантів розподілу спадщини. До середини літа 2014 року син продовжував працювати у стоматологічній клініці, лікував своїх пацієнтів, спілкувався з ними та своїми колегами. Він привозив їй продукти, воду, постійно телефонував. Протягом першої половини 2014 року син вів активний спосіб життя, розповідав про успіхи в подоланні хвороби. 09.04.2014 року вона була в гостях у сина, який повернувся з клініки « Борис », де проводили його обстеження, розійшлися після 19.00 години. Останні місяці життя сина вона часто у нього бувала, вони вели розмови, він робив логічні висновки, демонстрував чудову пам`ять. Протягом всього його життя у нього ніколи не було проблем з психікою і він ніколи не звертався до психіатричних установ (а.с. 216-217 том 4).

На виконання ухвали суду від 03.03.2017 року ПрАТ «МТС Україна» надало роздруківку дзвінків абонентського номеру НОМЕР_4 та дзвінків терміналу з ІМЕІ НОМЕР_5 за 14.03.2014 року, 29.03.2014 року, 09.04.2014 року та 05.05.2014 року (а.с. 43-51, 78-82 том 5).

16.09.2019 року Доктором медичних наук, професором судово-психіатричним експертом Вищого кваліфікаційного класу ОСОБА_35 складено Рецензію на Висновок судово-психіатричного експерта № 19 від 10.10.2016 року стосовно ОСОБА_6 , складеного в Українському НДІ соціальної і судової експертизи психіатрії та наркології експертами ОСОБА_13 та ОСОБА_26 , згідно якої Висновок судово-психіатричного експерта № 19 від 10.10.2016 року містить фальсифікації, є не обґрунтованим належним чином, суперечить іншим викладеним в ньому матеріалам та викликає мотивовані сумніви в його правильності (а.с. 98-105 том 7).

В Рецензії на медичну карту № 32/2014 амбулаторного хворого ОСОБА_6 , складену завідувачем консультативно-поліклінічним відділенням Українського науково-дослідного інституту соціальної і судово-психіатрії та наркології МОЗ України ОСОБА_7., складеної Доктором медичних наук, професором судово-психіатричним експертом Вищого кваліфікаційного класу ОСОБА_35 , зазначено, що медична карта має наступні вади: відсутність даних анамнезу життя; відсутність об`єктивних даних щодо анамнезу життя та хвороби від третіх осіб (дружини); порушення ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» щодо презумпції психічного здоров`я; порушення вимог ст. 7 Закону України «Про психіатричну допомогу» щодо наявності усвідомленої згоди на лікування призначеного препарату, який становить підвищений ризик для здоров`я особи; порушення вимог ст. 26 Закону України «Про психіатричну допомогу» щодо права особи на інформацію та необхідність відповідних записів в медичній карті; порушення Наказу МОЗ України № 110 від 14.02.2012 року щодо заповнення Інформативної добровільної згоди на обробку персональних даних, форми № 003-6/0 «Інформована добровільна згода пацієнта на проведення діагностики, лікування та на проведення операції та знеболення», заповнення форм № 025/о та № 074/о; порушення тактики амбулаторного лікування депресивних хворих; протиріччя між тяжкістю встановленого діагнозу та обсягом адекватністю призначених лікувальних заходів; ігнорування рекомендацій Інструкцій щодо застосування мітразапіна; не забезпечення контролю за здійсненням лікувальних заходів, що за записом лікаря призвело до погіршення психічного стану; не забезпечення контролю за госпіталізацією пацієнта та за подальшим перебігом хвороби після останнього огляду 14.03.2014 року; фальсифікація записів в Журналі реєстрації амбулаторних хворих; фальсифікація змісту Виписки з медичної карти. Зазначені вади ставлять під обґрунтований сумнів не тільки встановлений діагноз, а і сам факт огляду ОСОБА_6 лікарем в зазначеній в медичній карті даті (а.с. 106-119 том 7).

20.08.2020 року Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз (проведеної в рамках кримінального провадження № 0002911 від 26.04.2016) складено висновок за результатами проведення комплексної судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи документів № 24820/24821/19-34/24822/24823/19-32/21103-21127/20-34, згідно якого: - Записи та підписи від імені ОСОБА_7 , датовані 14.03.2014 року, 29.03.2014 року, що містяться в медичній картці хворого ОСОБА_6 №32/2014, виконані пишучими приладами, спорядженим чорнилом синього та чорного кольору, встановити час нанесених вказаних записів та підписів від імені ОСОБА_7 не видається можливим у зв`язку з відсутністю у експертів впроваджених у судово-експертну практику України методик встановлення абсолютного часу нанесення штрихів рукописних записів та підписів, виконаних чорнилами. - Запис та підпис від імені ОСОБА_7 , датований 09.04.2014 року, що міститься в медичній картці хворого ОСОБА_6 №32/2014, та підпис від імені ОСОБА_7 , що міститься у виписці б/н, датованій 05.05.2014 року, виконані кульковою ручкою, спорядженою пастою синьо-фіолетового кольору, і вказані запис та підписи виконані пізніше липня 2014 року. - Встановити час виконання відтиску круглої печатки «Для довідок» від імені Українського науково-дослідного інституту соціальної і судової психіатрії та наркології міністерства охорони здоров`я, що міститься на лицьовій стороні виписки б/н, датованої 05.05.2014 року, не виявилось можливим у зв`язку із недостатньою кількістю наданих зразків порівняння з характерними ознаками експлуатаційного характеру (а.с. 6-36 том 8).

В судовому засіданні були допитані свідки зі сторони позивача та відповідача.

Свідок зі сторони позивача ОСОБА_8 - сестра ОСОБА_6 показала, що вона дізналася про заповіт брата недавно. З відповідачем брат її познайомив, коли був лежачий, в будинок її не пускали, в 2013 році брату робили операцію. Після розлучення з дружиною брат почав ходити до екстрасенсів, в церкву, на кладовище до померлих родичів. З осені 2013 року приблизно до 27-28.03.2014 року вона не бачилась з братом. Казав, що у нього вирізали лікарі що було і що боїться, що його на органи заберуть. Після операції брат став рідко їздити на роботу. На похоронах брата вона була, дочка брата (позивач) не була, її не повідомили. Як провів брат день 07.05.2014 року не знає, по телефону казав, що у нього крутиться голова, погано себе почуває, забув про день народження бабушки. Брат казав, що ОСОБА_36 це дівчина, яка допомагає по господарству. Їй відомо, що брат робив періодично хіміотерапію, не хотів приймати наркотичні ліки, був замкнутий, не розповідав про хвороби. Позивачку - дочку ОСОБА_6 також не впускали до житла батька. На дачу брат приїздив і на своєму авто, і хтось привозив його. В 2010 році їй стало відомо від дружини брата, що вони розлучилися, брат просив не спілкуватися з його дружиною та дочкою і вона (свідок) стала з ними спілкуватися мінімально. Знову почали спілкуватися після смерті брата. З 2010 року в квартирі брата вона (свідок) не була, догляд за братом не здійснювала, в лікарні у брата не бувала. Останній раз брата бачила 27.03.2014 року, а до цього - листопад 2013 року.

Свідок зі сторони позивача ОСОБА_9 показав, що він працював дільничним в РУГУ з 2012 року до 2015 року, до нього звертався чоловік, який казав, що його неправильно лікують, хочуть порізати на органи, прізвище чоловіка не пам`ятає, його повідомлення не фіксував у журналі, казав, що проживає на Микільсько-Слобідській вулиці. Паспорт його не перевіряв, чоловік казав, що хоче проконсультуватися, він бу неадекватний, оглядався.

Свідок зі сторони позивача ОСОБА_10 показала, що вона однокласниця ОСОБА_37 (мати позивача, колишня дружина ОСОБА_6 ). Останній раз ОСОБА_6 бачила в магазині в 2014 році, він вів себе дивно, казав щоб відійшла від нього, бо він заразний. Лікарям він не довіряв, казав, що в нього вирізали всі органи, від допомоги відмовився, сказав, що є людина - домогосподарка, казав, що його травлять. Знайома з ОСОБА_6 з 1984 року, спілкувалася з ними до розлучення - до 2011 року, постійно. Про дочку свою казав, що це його гріх, це було після розлучення. ОСОБА_27 їй розказувала, що до неї звертався ОСОБА_6 , казав, що за ним слідкують, що він боїться, вони їздили до психіатра, про це казав і ОСОБА_6 при їх (зі свідком) зустрічі в магазині. Після цього вони не бачилися, не спілкувалися, з відповідачкою вона не знайома. Зі слів позивачки знає, що остання намагалася додзвонитися до батька, але не виходило.

Свідок зі сторони позивача ОСОБА_11 показав, що він товаришував з ОСОБА_6 , знайомі з ним з 1993 року, познайомилися на дачі, часто зустрічалися, ходили в гості, здивувався, коли дізнався що ОСОБА_33 та ОСОБА_38 розлучилися, до їх розлучення вони зустрічалися часто, а потім - рідше. Останній раз бачив ОСОБА_6 в березні 2014 року, він був осунутий, схуд, волосся сиве, розповідав, що болить спина, що лікують не так, що хочуть мабуть органи вирізати. Потім ОСОБА_39 казала, що ОСОБА_33 хворий, що в нього онкологія, дивуватість, а потім дізнався, що він помер. На похоронах він не був, не знав. В 2013 році він зустрічав ОСОБА_6 кілька разів, це було біля його клініки. З розмов (2014 рік) йому відомо, що ОСОБА_6 живе десь на Русанівці з молодим чоловіком. Після того як дізнався, що у ОСОБА_6 онкологія, йому не телефонував, думав, що ОСОБА_33 більше собі допоможе, чим він (свідок), так як ОСОБА_33 працював в медицині. В 2012-2014 роках в клініку ОСОБА_6 він не заходив.

Свідок зі сторони позивача ОСОБА_12 показала, що вона є матір`ю позивача, колишньою дружиною ОСОБА_6 , який після відкриття клініки (2005 рік) змінився, став нетипово себе вести, дивно одягатися, вдома скандали, істерика, дивно розмовляв, з`явилися дівчата, в тому числі і відповідачка, яких він катав на автомобілях, возив в кафе, навіть розповідав про відношення з чоловіком. Вона (свідок) винить себе в тому, що тоді не звернула на це увагу, це був початок психічного розладу. В той період у нього виникло дивне відношення до людей; дивився на себе з дзеркало і казав собі який він; виникли підозри, що за ним слідкують, підглядають; мав в житті стресові ситуації. 14.03.2014 року він прийшов до неї, без дзвінка, це був шок, так як вони розсталися погано (тяжке розлучення, поділ майна, навіть документи, ключі передавали через адвокатів), приніс квитанцію про сплату боргу за квартиру. Почав розказувати, що у нього онкологія, лікувався в Борисі , щось про Ізраїль казав, говорив, що лікують його дивно, видалили якісь органи, у нього страх, переживання, лікарям не довіряє, був у екстрасенсів. Вона запропонувала з`їздити до психолога, на що він погодився. Прийшла дочка (позивач), яку попросили їх підвезти і вони поїхали в НДІ психіатрії, по дорозі в автомобілі ОСОБА_6 вів себе дивно, казав, що всі в зговорі, хочуть на органи порізати і «ОСОБА_3» з ними в зговорі. На питання хто така « ІНФОРМАЦІЯ_6 » відповів, що це дівчина, яку взяв прибирати. Звернулися до завідуючого, зайшли разом, на питання хто вона - відповіла, що колишня дружина, вона розповіла про дивності ОСОБА_6 , лікар запропонував госпіталізацію, від якої ОСОБА_6 відмовився, тоді було призначено ліки. Через два тижні треба було повторно іти до лікаря, у лікаря з`ясувалося, що ОСОБА_6 ліки не приймав, призначення викинув. Після відвідування лікаря він вів себе так же. 09.04.2014 року вони мали з`явитися знову до лікаря, однак ОСОБА_6 сказав, що спочатку заїде на кладовище до батька, потім сам приїде до лікаря. Він знову розмовляв з лікарем, розказував про розмову з екстрасенсом. Коли вона вийшла від лікаря - його не було, зустріла його біля будинку на лавці, ОСОБА_6 повідомив, що там погане місце, слідкують за ним, тому поїхав, щось повідомив про яд. Потім він не телефонував, про його смерть їх не повідомили. З мамою ОСОБА_6 у неї були гарні відносини, вона казала що у сина психічні розлади з дитинства, мати та син між собою не спілкувалися, матері завжди син був без різниці. З ОСОБА_32 чоловік разом навчалися, потім ОСОБА_32 виїхав до Ізраїлю, за все їх життя вони спілкувалися по телефону рази три. З дочкою (позивачем) ОСОБА_6 спілкувався, давав їй хворих для дисертації, дарував гарні подарунки, квіти. Останній раз ОСОБА_6 вона (свідок) бачила 09.04.2014 року. Виписку з медичної установи вона отримала 05.05.2014 року. Повідомила, що вона є лікарем стоматологом, терапевтом. У лікаря ОСОБА_7 були десь півгодини - хвилин 20; не пам`ятає чи питав лікар про якусь згоду. Другий прийом був більше, десь хвилин 40 - година. Адвоката позивача - ОСОБА_40 , знає, вона була адвокатом ОСОБА_6 при розлучені, поділі майна. ОСОБА_7 казав про госпіталізації, куди саме - не казав. 05.05.2014 року вона отримала виписку не для госпіталізації, а в поліклініку, оригінал виписки знаходиться у неї. Виписку забирала без ОСОБА_6 , в цей день лікар його не оглядав. Дочка не встановлювала пам`ятник батьку.

В судовому засіданні після отримання висновку експертизи, проведеної в рамках кримінального провадження, ОСОБА_12 була повторно допитана в якості свідка, надала аналогічні покази, зазначила, що лікар ОСОБА_7 двічі - 14.03.2014 року, 29.03.2014 року пропонував госпіталізацію. 05.05.2014 року вона вважала необхідним взяти виписку, яку їй видав лікар ОСОБА_7 . Доручення ОСОБА_6 не давав. Виписку хотіла віддати ОСОБА_6 , але віддала її в суд через адвоката Сидоренка по даній справі. Після 05.05.2014 року вона з лікарем ОСОБА_7 не зустрічалася. Дочка (позивач) до лікаря не заходила.

В суді був допитаний лікар ОСОБА_7 , який показав, що в 2014 році у нього на прийомі був пацієнт ОСОБА_6 . Він надав йому за усною згодою психіатричну допомогу. Все викладене в документації відповідає його підписам. Було звернення за усним проханням, чи давав ОСОБА_6 якісь документи - не може згадати. За персональну інформацію відповідальність несе він. Чому не надавав форму для заповнення - не пам`ятає, може втрачено, може відклеїлася. Направлення на госпіталізацію не має окремого журналу. У разі відмови на госпіталізацію - пацієнту не дають направлення. ОСОБА_6 прийшов, бо його турбував його стан здоров`я, без направлень. З ким приходив ОСОБА_6 не пам`ятає. Чому у картці вказано «був сам», а у виписці «з дружиною» - не пам`ятає. У людей, які приходять з пацієнтом, документи не перевіряють. Якщо у картці записано, що жінка, значить так сказав ОСОБА_6 . Про онкологію в картці записано зі слів ОСОБА_6 . В картці все записано зі слів ОСОБА_6 . До 2016 року психіатричний огляд проводився «на прохання», а з 2016 року «за усвідомленою згодою». Повідомив, що він працює в Науково-дослідному інституті МОЗу, є консультативним закладом, а не диспансерний, на облік пацієнтів не ставлять, не мають права звертатися до інших установ. Кому видав виписку не пам`ятає, мабуть ОСОБА_6 . Виписку він (лікар) підписував, видавав. Якщо запису в картці не має - значить огляду не було.

В судовому засіданні після отримання висновку експертизи, проведеної в рамках кримінального провадження, ОСОБА_7 був повторно допитаний в якості свідка, надав аналогічні покази, показав, що картка заповнювалася ним, коли - не пам`ятає. В журнал зобов`язаний записувати прийом усіх пацієнтів. Чи давав ОСОБА_6 згоду на обробку його даних - не пам`ятає. Не може стверджувати, що виписка і дата на виписці в той же день зроблені. Журнал реєстрації пацієнтів не надали, бо було залиття і була пошкоджена медична документація. Виписку він заповнював з даних медичної картки. Кому передавав виписку - не пам`ятає. ОСОБА_26 не має до нього ніякого відношення, спільних пацієнтів у них не може бути, ОСОБА_26 експерт, а він ( ОСОБА_7 ) лікар.

Експерт ОСОБА_13 в судовому засіданні повідомив, що він був головою комісії при складанні висновку експертизи. Станом на 2016 рік зона обслуговування по виготовленню експертиз - вся Україна, зараз цей порядок змінено. Експертиза була проведена згідно ухвали суду, що є обов`язковим. Оскільки експертиза посмертна, було прийнято рішення про проведення експертизи двома експертами, відповідальним був ОСОБА_26 . Висновки готували на підставі наявної у справі медичної документації, якої було достатньо. Висновок підтримав.

Свідок зі сторони відповідача ОСОБА_14 показала, що ОСОБА_6 її син, він ніколи не хворів психічними захворюваннями, була тільки онкологія. В 2009 році почався складний процес розлучення сина з ОСОБА_41 , після цього невістка ОСОБА_41 та онучка (позивачка) перестали спілкуватися з нею, ОСОБА_41 скандальна. Син приділяв багато уваги дочці, а потім дочка перестала з ним спілкуватися. Весною 2011 року син познайомив її (свідка) з другою дружиною ОСОБА_42 (відповідачем), вони жили дружно, гарно. 09.04.2014 року - був поминальний обід по смерті чоловіка (дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_7 ), вона (свідок) приїхала до сина, накрила стіл, а ОСОБА_33 з ОСОБА_42 їздили до лікарні, а потім повернулися, всі були за столом, потім ОСОБА_33 поїхав на роботу. На похоронах її чоловіка (батька ОСОБА_6 ) ні ОСОБА_41 , ні онучки не було. В 2013 році син зробив операцію, тоді сказав їй про онкологію. Весь тягар по догляду за сином ліг на ОСОБА_43 (відповідачку). Останні півтора місяці син був поганий, а до цього - їздив на роботу, був активний. В травні місяці син зачитав заповіт, питав у неї (свідка) чи потрібно щось їй. В період березень-травень 2014 року вона спілкувалася з сином двічі на день по телефону. Векслер Борис є товаришем сина з дитинства. Син не був у цілителів. Проблем з психікою у сина не було ні в дитинстві, ні потім. Останні півтора місяці син з квартири не виходив, за останній місяць схуд. До цього син приймав ліки, їздив на роботу, консультував людей. Останні місяці син хотів оформити шлюб з ОСОБА_42 , але ОСОБА_44 не хотіла, щоб ОСОБА_33 не знав, що помирає.

Свідок зі сторони відповідача ОСОБА_15 показала, що вона є дружиною рідного дядька ОСОБА_6 . До 2011 року зустрічі були нечастими, а після цього почалося близьке спілкування. В 2011 році у неї з чоловіком було золоте весілля, ОСОБА_6 був з відповідачкою. У 2014 році ОСОБА_6 знайшов лікаря її (свідка) чоловіку, возив його на перев`язки, вітав їх із святами, він був чудовий син, про хворобу не любив говорити, телефонував їм до останнього, часто їздив до мами, з якою були стосунки просто ідеальні. В 2014 році ОСОБА_6 не спілкувався з донькою (позивачем), вона до нього не приходила, доглядали його мати та відповідачка. Знає, що він їздив до Ізраїлю на консультацію, про хворобу дізналася в 2013 році. ОСОБА_6 їздив за кермом, ніколи не скаржився на депресію, дратівливості та плаксивості не було. Він був, навпаки, спокійний, їх заспокоював, давав їм поради що і як вживати, ходив в спортзал. На похоронах ОСОБА_6 була.

Свідок зі сторони відповідача ОСОБА_16 показала, що вона є подругою відповідачки, вчилися разом, з ОСОБА_6 познайомилися в 2010 році - її син лікував у нього зуби. В 2012 році народила дочку, яку хрестила відповідачка. ІНФОРМАЦІЯ_10 року, ІНФОРМАЦІЯ_8 бачила їх на днях народження, на Пасху. 28.06.2014 року відповідачка приїжджала з ОСОБА_6 на день народження її чоловіка. ОСОБА_6 розповідав, що з дочкою вони не спілкувалися п`ять років, що у неї є корисливе відношення. Зі своєю мамою ОСОБА_6 часто підтримував відношення. В березні вони відмічали в ресторані чийсь із них день народження. ОСОБА_6 сам керував автомобілем, завжди вмів підтримати; у неї двоє дітей, які обожнювали ОСОБА_6 . Останній раз бачилися 28.06.2014 року, тільки у вересні дізналися про онкологію.

Свідок зі сторони відповідача ОСОБА_17 показав, що він знає ОСОБА_6 з 2004 року, працювали разом, їздили разом відпочивати. В 2004 році створили клініку, в якій він (свідок) директор, ОСОБА_6 - головний лікар, бачились практично кожен день. До смерті ОСОБА_6 робота в клініці йшла нормально, закупка препаратів була обов`язком ОСОБА_6 , 1-2 рази на місяць відбувалися збори. Помилок в діях ОСОБА_6 він не бачив, скарг на нього не надходило. Знає ОСОБА_45 , що у них був складний процес розлучення. Про відносини з дочкою не знає. Він з ОСОБА_6 захоплювалися спортом, музика, книжки. Він працював в звичному режимі, останній рік працював як лікар ортопед, справлявся з роботою, працював до середини серпня. Різниці і його поведінці в 2014 році та в 2010 році не було, не було тремтіння рук, ступору. На роботу ОСОБА_6 їздив на автомобілі. Бачив його в середині серпня, він схуд, голос хриплий. В 2013 році ОСОБА_6 не було на роботі приблизно 1,5 місяців, а в 2014 році тривалого періоду його відсутності в клініці не було. Він швидко утомлювався, зарплату отримував до кінця життя. На даний час він (свідок) в клініці не працює.

Свідок зі сторони відповідача ОСОБА_18 показав, що він є братом відповідачки. З 2008 року знайомий з ОСОБА_6 і з того часу до смерті спілкувалися. В 2009 році сестра переїхала на Лівобережку на орендовану квартиру, а з 2010 року вони (сестра та ОСОБА_6 ) почали жити разом, розписані не були, в 2013 році вони їздили в Ізраїль, в квітні 2013 року ОСОБА_6 прооперували в клініці Борис , після операції вони їздили в Хорватію. Ніколи за замічав у ОСОБА_6 ні агресії, ні змін в поведінці, завжди спокійний. ІНФОРМАЦІЯ_9 у його та відповідачки мами був день народження, всі разом їздили її поздоровляти, ОСОБА_6 був за кермом. В серпні було вже видно, що ОСОБА_6 схуд. Про заповіт на сестру дізнався коли була справа в суді.

Свідок зі сторони відповідача ОСОБА_19 , яка є представником відповідачки, показала, що в 2011 році в юридичну консультацію прийшов ОСОБА_6 , були справи про розлучення, де був він сам, та про поділ майна, де була і вона (свідок), вона була його представником з 2011 року по 01.08.2014 року. Було поділено маймо, потім 08.05.2014 року було розглянуто заяву про зняття арешту. ОСОБА_6 приніс квитанцію про сплату боргу та ключі від квартири. 14.03.2014 року особисто вона (свідок) передала квитанцію про оплату боргу, яку позивач приєднала до справи, ОСОБА_46 . 26.03.2014 року ОСОБА_6 був за кермом, підвозив її (свідка), розказував, що з дочкою відношення не налагоджені та що дочка з його мамою не спілкується. Тоді він був схудший, була сивина, обговорювала про Ізраїль, про Майдан. Ще зустрілася з ним 15.05.2014 року, передала йому ухвалу про зняття арешту і разом відвозили її у виконавчу службу. З ОСОБА_47 вони не спілкувалися, всі питання вирішувала вона (свідок).

Свідок зі сторони відповідача ОСОБА_20 показала, що вона знайома відповідачки, з ОСОБА_6 знайома з 2006 року, консультувала по бухгалтерії, десь раз в місяць в лікарні Хоризма. Вона та її сім`я лікували у них зуби. В травні 2014 року була у нього у зв`язку з запаленням зубів, запитувала про відбілювання зубів, огляд здійснював ОСОБА_6 . Вигляд його не змінився на той час, завжди він виважений, спокійний, гарно одягнутий; ніякого бреду, марення не було. Останній раз бачилась з ОСОБА_6 в серпні 2014 року, возила в податкову. ОСОБА_6 самостійно складав декларації, в квітні 2014 року здавали звітність за квартал, в жовтні 2014 року ОСОБА_6 телефонував їй, питав суми податків, чи не змінилися реквізити. Про онкологію у ОСОБА_48 нічого не знала. У серпні 2014 року були питання з приводу ліценції лікарні Харизма, їздили до її знайомого юриста в центр, їхали на автомобілі, за кермом був ОСОБА_6 . Разом були тоді десь три години, психічно ОСОБА_6 нормальна людина.

Свідок зі сторони відповідача ОСОБА_21 показала, що влітку 2006 року її взяв на роботу в клініку Харизма ОСОБА_6 лікарем терапевтом. ОСОБА_6 був єдиним лікарем протезистом. Бачились регулярно. В березні, квітні, травні 2014 року бачилися з ним як завжди, у нього трошки зменшився обсяг робіт, коли він хворів. Різниці в його поведінці не було, якість його робіт не змінилася, тільки рідше стали проводитися збори. Істерика не була йому притаманна, тремтіння рук не бачила, на депресію не скаржився, не був дратівливим, не плакав, не казав, що заразний, що у нього вирізали внутрішні органи. Останній раз бачила ОСОБА_6 в 2014 році коли йшла у відпустку, в липні 2014 року спілкувалася з ним по телефону, він був нормальний. Лікарі працювали позмінно, а ОСОБА_6 - під запис.

Свідок зі сторони відповідача ОСОБА_22 показала, що вона з 2007 року по 2016 рік працювала у фірмі Харизма. ОСОБА_6 був співвласником даної фірми та головним лікарем, лікарем ортопедом. Він був активний, змін розумових не було, він навпаки в кінці став мудрий, більше спокійний, його любили пацієнти, не пам`ятає щоб на нього були скарги чи щоб була неякісна робота. В 2014 році якість роботи у нього не упала, упала активність - менше було у нього пацієнтів. Ні тремтіння рук у ОСОБА_6 , ні ступору, нікого бреду, здвигу не помічала, не було; ніколи не говорив, що у нього вирізали органи, що він заразний. Останній раз його бачила на роботі в кінці літа 2014 року. Дочка його в клініці Харизма не працювала. Дружину ОСОБА_6 бачила, але щоб вона приводила клієнтів у клініку - такого не було.

Свідок зі сторони відповідача ОСОБА_23 показав, що з ОСОБА_6 він працював разом в клініці. ОСОБА_6 був спокійний, врівноважений, інтелігентний, ніколи не скандалив, голос не підвищував, ніяких змін в його поведінці в 2014 році не було, ніякого бреду, депресії у нього не було. В квітні-травні 2014 року ОСОБА_6 допомагав йому в питаннях з придбанням нерухомості. ОСОБА_6 був на роботі кожен день, був лікарем ортопедом, головним лікарем, а він (свідок) зубним техніком. ОСОБА_6 вів прийом, був на роботі кожен день, до травня 2014 року точно. В квітні-травні разом з ОСОБА_6 протезували його (свідка) знайомого. ОСОБА_6 їздив на автомобілі. Останній раз бачився з ОСОБА_6 , в кінці травня 2014 року.

Свідок зі сторони відповідача ОСОБА_24 показала, що вона подруга відповідачки, разом працювали. З ОСОБА_6 познайомилися в 2007 році, її знайомі зверталися до нього, він здійснював протезування. Вона бувала у них ( ОСОБА_6 та відповідачки) дома на Лівобережній, спілкувалися. В лютому, березні, квітні 2014 року вона приїжджала до них дуже часто, ОСОБА_6 гарний психолог. Бачилися і влітку 2014 року, ОСОБА_6 розповідав, що має дочку дорослу, що відношення у них не склалися. В березні 2014 року відмічали їх дні народження. ОСОБА_6 ніколи ні на що не скаржився.

Свідок зі сторони відповідача ОСОБА_25 показав, що він є лікар онколог, ОСОБА_6 був його пацієнтом, лікувався у нього в період 2013- 2014 років, мав діагноз - рак товстої кишки, були метостази в печінку, госпіталізували, прооперували, отримав курс хіміотерапії. Вперше зустрівся з ОСОБА_6 приблизно квітень-травень 2013 року. За час лікування не було знижено його здібностей, він добре розумів про своє захворювання, консультувався в Ізраїлі. Підозр до психічного стану ОСОБА_6 у нього (свідка) не було. Пригніченість, депресія у нього були, це завжди у онкохворих. ОСОБА_6 приходив з ОСОБА_42 , він (свідок) сприймав її як дружину. Всі його записи в медичній документації (зміст, дати) відповідають реальності, запис за 2014 рік, що ОСОБА_6 адекватний, свідчить про те, що він розумів що відбувається. Бреду, марень у ОСОБА_6 не було, не чув від нього, що йому вирізали органи. Повідомив, що у нього стаж більше 25 років, в лікарні Борис він один онколог, психіатр у них є, психолог - приходящий. Направляти ОСОБА_6 до психіатра не було причин, підстав. Пригніченість у ОСОБА_6 була, але він все розумів, був адекватний, він все знав про хворобу. Після хіміотерапії стан ОСОБА_6 покращився, але згодом процес став прогресувати. У квітні-червні 2014 року він гірше виглядав.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка - відповідач ОСОБА_3 показала, що Лікар ОСОБА_7 дав неправдиву довідку, складену після смерті ОСОБА_6 , останній ніколи не звертався до психіатра, підтверджено роздруківкою про телефонні дзвінки, місцезнаходження телефону в дні, коли ніби приходив до психіатра, а саме: 14.03.2014 року ОСОБА_6 поїхав на роботу в клініку Харизма, а в 13.02 год. телефон його зафіксований по Броварському проспекту. 29.03.2014 року була субота, всі вихідні вони з ним проводили разом і у психіатра він не міг бути, в цей день вони їздили до церкви в п.г.т. Іванково. 09.04.2014 року він був на обстежені перед хіміотерапією, а потім разом з його мамою, яка приготувала обід, були всі разом (це був день смерті батька ОСОБА_6 ). Знайома з ОСОБА_6 з липня 2005 року, коли прийшла в його клініку адміністратором. З 2010 року почали жити разом у неї, в 2011 році вона познайомилася з мамою, дядьком ОСОБА_6 . Позивачка з батьком не спілкувалася з 2010 року, відомо це з розмов ОСОБА_6 , казав, що це рішення доньки. Єдиний друг ОСОБА_6 - ОСОБА_49 , з яким він спілкувався. З 2007 року 4 рази їздили за кордон, в Одесу, Крим, їздили до Ізраїлю. ОСОБА_6 півтора роки лікувався у лікарів. Вона працювала, на утриманні у ОСОБА_6 не була, помічником по господарству також не була, у них була сім`я. Жодних рекомендацій на другу операцію не було, ніяких знахарів не було. Після хвороби ОСОБА_6 більше часу проводив з нею (свідком), мамою, був на роботі, якій присвятив життя, лікував пацієнтів. У серпні 2014 року їздив на роботу кілька разів, а у вересні 2014 року був лежачий. У нього не було бажання залишити щось дочці. У ОСОБА_6 був один номер телефону, яким він завжди користувався. Рівень розумових здібностей у нього не змінився після хвороби, він став більш мудріший, розсудливий. Сонливості, марень у нього не було, агресії також не було, він був витриманий. ОСОБА_6 сам вибирав лікарів, лікарні і сам приймав рішення. Самостійно їздив на автомобілі. Про заповіт вона дізналася десь у березні 2014 року, а його мати знала раніше.

Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Відповідно до ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 225 ЦК України визначено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. У разі наступного визнання фізичної особи, яка вчинила правочин, недієздатною позов про визнання правочину недійсним може пред`явити її опікун. Сторона, яка знала про стан фізичної особи у момент вчинення правочину, зобов`язана відшкодувати їй моральну шкоду, завдану у зв`язку із вчиненням такого правочину.

Відповідно до ст.229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. У разі визнання правочину недійсним особа, яка помилилася в результаті її власного недбальства, зобов`язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Сторона, яка своєю необережною поведінкою сприяла помилці, зобов`язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки.

Відповідно до ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину.

Підставою для визнання правочину недійсним за ст. 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України№ 6-1531цс16 від 28 вересня 2016 року, № 6-9цс12 від 29 лютого 2012 року.

В правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 13 березня 2017 року у справі №6-2833цс16, встановлено, що для визначення наявності стану, в якому громадянин не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння та ін.) на момент укладення угоди, суд призначає судово-психіатричну експертизу. Вимоги про визнання угоди недійсною з цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент укладення угоди особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

Призначення експертизи у разі заявлення клопотання про її призначення хоча б однією зі сторін, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи згідно з вимогами п. 2 ч. 1 статті 145 ЦПК України є обов`язковим.

Незважаючи на те, що висновок експерта не є беззаперечним доказом і повинен оцінюватися судом у сукупності з іншими доказами, на практиці він відіграє вирішальну роль при встановленні судом недійсності заповіту.

Зазначені в позовній заяві підстави до позовних вимог - помилка, обман, в результаті чого був складений ОСОБА_6 спірний заповіт, стороною позивача не були доведені жодним доказом, що в свою чергу свідчить про відсутність підстав для визнання заповіту недійсним згідно ст.ст.229, 230 ЦК України.

Щодо підстави - ст.225 ЦК України (складання заповіту у момент, коли ОСОБА_6 не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними), за результатами розгляду справи суд приходить до наступного.

Висновок судово-психіатричної експертизи, складений Українським науково-дослідним інститутом соціальної і судової психіатрії та наркології, від 10.10.2016 року, як встановлено зі змісту даного висновку та пояснень в судовому засіданні експерта ОСОБА_13 , робився на підставі медичної документації, серед якої основною та єдиною, в якій була інформація щодо психічного стану ОСОБА_6 , була документація складена лікарем-психіатром ОСОБА_7. Суд неодноразово викликав в судове засідання експерта ОСОБА_26 , який приймав участь в складанні Висновку судово-психіатричної експертизи, однак останній до суду не з`являвся, суд накладав на нього штраф. Крім питань, пов`язаних з висновком, у експерта ОСОБА_26 мали з`ясувати і питання щодо наявності/відсутності його співпраці з лікарем психіатром ОСОБА_7 , оскільки в матеріалах справи є аркуш журналу прийому пацієнтів за 2013-2015 р., в якому зазначено, що вони разом надавали психіатричну допомогу третій особі (не сторона справі).

Висновок комплексної судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи документів, складений Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз від 20.08.2020 року (проведені в рамках кримінального провадження № 0002911 від 26.04.2016), дає інформацію про те, що записи, виконані лікарем-психіатром ОСОБА_7 щодо ОСОБА_6 , одні складені не в указані в записах дати, а значно пізніше; інші - дати встановити неможливо; а що стосується виписки від 05.05.2014 року - вона складена пізніше липня 2014 року.

Вказаний Висновок комплексної судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи документів від 20.08.2020 року дає підстави суду не приймати як належний та допустимий доказ до позовних вимог Висновок судово-психіатричної експертизи від 10.10.2016 року. Враховуючи те, що записи у картці (частина) та інформація у Виписці, що складалися лікарем ОСОБА_7 , і які бралися за основу (всі, що були) у Висновку судово- психіатричної експертизи, були складені пізніше липня 2014 року (вже після складання спірного заповіту), суд не може визнати дані документи достовірними доказами.

З цих же підстав суд критично відноситься до показів свідків лікаря-психіатра ОСОБА_7 , ОСОБА_12 та поясненням позивача. Згідно висновку експертиз лікар-психіатр ОСОБА_7. не міг оформити Виписку 05.05.2014 року, відповідно ОСОБА_50 не могла її отримати в цей день та наступні (мінімум) пару місяців. Записи в медкарті частково та ВІиписка зроблені згідно висновку експертів після складання спірного заповіту.

З цих же підстав суд критично ставиться до записів про психічний стан ОСОБА_6 , викладених в медичній картці, Виписці лікарем-психіатром ОСОБА_7. Також судом звертається увага на те, що вказана виписка була передана лікарем психіатром ОСОБА_7 ОСОБА_12 , що було повідомлено останньою, при тому, що відсутні законні підстави отримувати медичні документи щодо хворого стороннім особам. Суд не отримав належних доказів (журналів реєстрації прийому пацієнтів, журнали реєстрації видачі медичних документів), що підтверджують прихід ОСОБА_6 до лікаря-психіатра ОСОБА_7 в усі вказані в медичній картці дати, видачу Виписки ОСОБА_12 .. Медична документація складена лікарем психіатром ОСОБА_7 не містить даних про те, що ОСОБА_6 надавав згоду на лікування, огляд його. Відсутні докази видачі і реєстрації у відповідному журналі «направлення на госпіталізацію» ОСОБА_7 .

Заява сторони позивача щодо визнання Висновку комплексної судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи документів від 20.08.2020 року недопустимим доказом та прохання не брати його до уваги (подані під час розгляду справи по суті), на думку суду, не може бути задоволена, оскільки стороною відповідача ще на стадії розгляду клопотань повідомлялося про наміри в подальшому заявляти клопотання про призначення експертиз, про кримінальне провадження. Крім цього, вказаний Висновок складений на підставі оригіналів медичних документів, що були вилучені слідчим з матеріалів даної цивільної справи для можливості проведення експертизи в рамках кримінального провадження. Прийняття доказів на стадії розгляду справи по суті не є порушенням вимог ЦПК України, і даний документ був складений в серпні 2020 року, що свідчить про неможливість подачі даного доказу раніше, до початку розгляду справи по суті. Слід зазначити і те, що суд неодноразово направляв слідчому запити щодо можливості повернення оригіналів медичних документів для можливості призначення експертизи в рамках цивільної справи або щодо надання інформації та відповідних документів, при їх наявності, щодо результатів експертиз, призначених в рамках кримінального провадження. Висновок комплексної судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи документів від 20.08.2020 року містить інформацію щодо предмету спору в даній цивільній справі і тому приймається як належний, допустимий доказ.

Стосовно доказів, наданих сторонами - показів свідків, суд приходить до того, що покази свідків як сторони позивача, так і сторони відповідача, щодо психічного стану ОСОБА_6 судом не приймаються до уваги як належні та допустимі докази. Психічний стан особи може визначити лише спеціаліст.

Жодних належних, достовірних показів з приводу того, що в день складання спірного заповіту, хтось із свідків, окрім відповідача, нотаріуса, бачився, проводив час, спілкувався із ОСОБА_6 , не було надано. Суд критично відноситься до показів свідка ОСОБА_12 , яка давала різні покази при первинному та повторному допиті, що стосується Виписки, наданої їй лікарем психіатром ОСОБА_7 , та подальшої долі цієї Виписки, а саме: передала її дочці - позивачці по справі, в подальшому повідомила, що передала її адвокату.

Надані стороною відповідача фотознімки судом не враховуються, оскільки вони не містять ніякої інформації, що стосується предмету спору.

Роздруківки дзвінків абонентського номеру, отримані судом згідно ухвали про витребування доказів, не можуть бути визнані судом достовірними доказами на підтвердження місця перебування ОСОБА_6 в зазначені у роздруківці дні. В даному випадку мова іде про місце знаходження телефонного апарату, що належить ОСОБА_6 , а не місцезнаходження самого ОСОБА_6 .

Судом враховуються пояснення нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кухтенко Т.А., яка посвідчувала спірний заповіт, мала тривалу розмову з ОСОБА_6 , яка впевнилася в тому, що заповіт ОСОБА_6 складає, маючи на це волю, розуміючи, що робить.

Враховуються покази свідка ОСОБА_51 - лікаря онколога клініки «Борис», який значний час займався хворим ОСОБА_6 , бачив його стан, спілкувався з ним.

Судом враховуються медичні документи, складені в клініці Борис , згідно яких слідує, що лікарі, які лікували, оглядали тривалий час (з 2013 року до смерті) хворого ОСОБА_6 , не вбачали необхідності за станом здоров`я ОСОБА_6 огляду чи консультації з лікарем психіатром, психологом.

Жодного належного, достовірного, допустимого доказу того, що спірний заповіт ОСОБА_6 був складений всупереч його волі, бажанню, що він перебував в такому стані, що не розумів значення своїх дій під час складання заповіту та/або не міг керувати ними, стороною позивача не було надано. Позивачем не було надано доказів того, що вона взагалі бачилася, спілкувалася з батьком ОСОБА_6 в період складання спірного заповіту, чи до цього, після цього, що цікавилася його життям, здоров`ям, що телефонувала йому.

Статтями 77, 78, 79, 80 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.9 ст.158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 76-78, 81, 89, 141, 158, 258, 259, 263, 264, 265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кузьмік Юлія Євгеніївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кухтенко Тетяна Анатоліївна, про визнання заповіту недійсним - залишити без задоволення.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 23.12.2016 року та зняти арешти з: - квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.09.2015 року; - нежилих приміщень з №1 по № 16 (групи приміщень №76) (в літері А), загальною площею 189,7 кв.м. в АДРЕСА_2 , що належать ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27.05.2015 року; - земельної ділянки площею 0,15 га, розташованої в АДРЕСА_3 , кадастровий номер :01:009:0069, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що належить ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.09.2015 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання повного судового рішення - 09.07.2021 року.

Суддя: