Справа № 235/1323/21

Справа № 235/1323/21
Провадження № 4-с/226/4/2021
У Х В А Л А

07 липня 2021 року м. Мирноград

Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Петуніна І. В.,

заявник (боржник): ОСОБА_1

представник заявника: ОСОБА_2

стягувач: ОСОБА_3

державний виконавець: Філатова В. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу боржника: ОСОБА_1 , стягувач: ОСОБА_4 на дії державних виконавців Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Колесника О. В. та ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії державних виконавців Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (далі за текстом ВДВС) Колесника О. В. та ОСОБА_5 .

Зазначає, що на виконанні Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) знаходиться виконавче провадження ВП № 13866740 з виконання рішення Димитровського міського суду Донецької області від 15.08.2008 у справі про стягнення з нього на користь ОСОБА_4 на утримання дітей ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частки, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до повноліття. Під час ознайомлення з матеріалами справи, а саме 19.02.2021 виявилося, що ВДВС накладені наступні постанови: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 12.02.2016; постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 23.02.2018.

Вважає їх незаконними з наступних підстав. В порушення ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», який діяв на момент прийняття цих постанов, взагалі не було обчислено розмір заборгованості у нього за вищезазначеним листом. Не було прийнято до уваги квитанції, які долучалися за допомогою поштового відправлення. Матеріали виконавчого провадження не містять сукупний розмір заборгованості по аліментам станом на час прийняття постанов. Також, при винесенні постанови від 12.02.2016, порушена ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», чинного на час винесення постанови, оскільки арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Однак ВДВС отримало витяг про відсутність у нього будь-якого рухомого чи нерухомого майна.

Крім того, зміни в законодавстві, визначені у ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», можуть бути застосовані до тих випадків, що будуть виникати після 28.08.2018. На заборгованість по сплаті аліментів, яка існувала у боржника до 28.08.2018, її розмір та тривалість накопичення, вказана новація законодавства не розповсюджується. Існуюча станом на 28.08.2018 заборгованість не може впливати і враховуватися при визначенні підстав для застосування державним виконавцем положень ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Просить суд визнати неправомірними постанови державних виконавців Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Колесника О. В. від 12.02.2016 та ОСОБА_5 від 23.02.2018. Зобов`язати ВДВС поновити порушене право боржника шляхом винесення постанови про скасування обмеження про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, шляхом винесення постанови про зняття арешту з майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Відомості про нього як боржника виключити з Єдиного реєстру боржників.

Заявник ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 до суду не з`явилися, надали заяву про розгляд справи без їх участі, на задоволенні скарги наполягають.

Заінтересована особа стягувач ОСОБА_3 до судового засідання не з`явилася, надавши судові заяву про розгляд скарги без її участі.

Державний виконавець Філатова В. М. до суду не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини і відповідні ним правовідносини.

За приписами ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Постановою державного виконавця від 12.02.2016 за виконавчим провадженням № 13866740 накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно та заборонено здійснення відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 лише в межах суми боргу (а. с. 5).

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.06.2016, відомості про наявність у ОСОБА_1 нерухомого майна відсутні (а. с. 6).

Постановою державного виконавця від 23.02.2018 за виконавчим провадженням № 13866740, тимчасово обмежено право користування транспортними засобами до виконання зобов`язань, покладених виконавчим документом, боржника ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 7).

Згідно ч. 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999, який діяв на час прийняття постанови державного виконавця від 12.02.2016, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до абз.абз. 4, 6 ч. 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999, арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

За змістом ч. 3 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999, постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження.

Як вбачається з матеріалів справи, станом на 12.06.2016 у державного виконавця були відсутні відомості про наявність у боржника нерухомого чи рухомого майна, таким чином реального забезпечення виконання рішення при прийнятті постанови від 12.02.2016 не було, що є порушенням ч. 1, абз. 6 ч. 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999. Крім цього, в порушення ч. 3 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999, в постанові від 12.02.2016 не зазначена сума боргу. Тому суд вважає, що постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 12.02.2016 є неправомірною.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності, тощо (ч. 1 ст. 2 Закону).

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (ч. 1 ст. 5 Закону).

За змістом абз. 2 ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції станом на 23.02.2018, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець виносить вмотивовані постанови, зокрема, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі. Частина 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» викладена у вищевказаній редакції на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів» від 07.12.2017, який набрав чинності з 06.02.2018.

Згідно довідки державного виконавця, заборгованість боржника станом на лютий 2018 року, складає 75408,96 грн.

Тому суд не приймає доводи боржника про застосування ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» щодо встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами тільки після 28.08.2018, не ґрунтуються на законі, а постанова державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами від 23.02.2018, є правомірною.

Відповідно до ч. 7 ст. 9 Закону України «Про виконавче провадження», відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону або повернення виконавчого документа до суду на підставі статті 38 цього Закону чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.

Оскільки згідно довідки державного виконавця, станом на травень 2021 року заборгованість боржника зі сплати аліментів складає 80917,63 грн, а жодних доказів погашення боргу боржником не надано, підстав для виключення ОСОБА_1 як боржника з Єдиного реєстру боржників, немає.

На підставі викладеного, ст.ст. 1, 2, 39 Закону України «Про виконавче провадження», керуючись ст.ст. 447-451 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Скаргу боржника: ОСОБА_1 , стягувач: ОСОБА_4 на дії державних виконавців Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Колесника О. В. та ОСОБА_5 , задовольнити частково.

Визнати постанову державного виконавця Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Колесника О. В. від 12.02.2016 за виконавчим провадженням № 13866740 про арешт всього рухомого та нерухомого майна та заборони відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 лише в межах суми боргу, неправомірною та зобов`язати державного виконавця винести постанову про зняття арешту з всього рухомого та нерухомого майна та заборони відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , яке було накладене на підставі постанови державного виконавця Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Колесника О. В. від 12.02.2016 за виконавчим провадженням № 13866740.

В задоволенні іншої частини вимог скарги відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Донецького апеляційного суду протягом 15 днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 12.07.2021.

Суддя І. В. Петунін