Справа № 309/654/21
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді Бисага Т.Ю.

суддів: Кожух О.А., Кондор Р.Ю.,

за участі секретаря: Микуляк Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника АТ «КРЕДОБАНК» - Павленко С.В. на ухвалу Хустського районного суду Закарпатської області від 05 березня 2021 року, головуючий суддя Довжанин М.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «КРЕДОБАНК», треті особи: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христина Миколаївна, приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Роман Роман Михайлович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до АТ «КРЕДОБАНК», треті особи: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М., приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Роман Р.М., в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 20 січня 2021 року, який зареєстрований приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христиною Миколаївною в реєстрі за № 147, на підставі якого звернено стягнення на майно ОСОБА_1 в рахунок погашення боргу в сумі 315543,27 гривень перед Акціонерним товариством «КРЕДОБАНК».

Одночасно з позовом до суду подано заяву, у якій ОСОБА_1 просить суд забезпечити поданий нею позов про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Х.М. за реєстровим номером 147 від 20.01.2021 року за виконавчим провадженням № 64605022, яке відкрито 22.02.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Роман Р.М.

Ухвалою Хустського районного суду Закарпатської області від 05 березня 2021 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.

Зупинено стягнення на підставі виконавчого документа виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Барбуляк Христиною Миколаївною за реєстровим номером 147 від 20.01.2021 року за виконавчим провадженням № 64605022, яке відкрито 22.02.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Роман Романом Михайловичем.

Не погоджуючись з даною ухвалою суду АТ «КРЕДОБАНК» подало апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нову, якою в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Сторони подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія приходить до наступного висновку.

У відповідності до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити в майбутньому або зробити неможливим виконання рішення по справі, оскільки в заяві наявні відомості щодо можливого в майбутньому спору та ініціативи заявника звернутись із відповідним позовом до суду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до частини першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі.

Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Мета забезпечення позову це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

При встановленні відповідності заходів забезпечення позову позовним вимогам слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS № 005 (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

При цьому ЄСПЛ у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» ЄСПЛ зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні ЄСПЛ, ефективний засіб це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, держава Україна несе обов`язок перед заінтересованими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

На це вказується, зокрема, і в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004, в якому зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.

Крім того, Конституційний Суд України у пункті 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

ЄСПЛ у рішенні від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України» вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 27 листопада

2019 року у справі № 331/3944/18 (провадження № 61-11311св19), і підстав відступати від якого колегія суддів не вбачає.

З матеріалів справи вбачається, що 22.02.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Роман Р.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 64605022 щодо примусового виконання виконавчого напису № 147 від 20.01.2020 року щодо звернення стягнення на рухоме майно, а саме транспортний засіб марки «Nissan», модель «Juke», дата випуску 2019 рік, № шасі НОМЕР_1 , об`єм двигуна 1598, колір червоний, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 , за рахунок коштів, отриманих від реалізації транспортного засобу, задовольнити вимоги АТ «Кредобанк» в сумі 326664,03 грн.

02.03.2021 року приватним виконавцем Роман Р.М. на підставі виконавчого документу - виконавчого напису № 147 від 20.01.2021 винесено постанову про опис та арешт майна боржника, описано та накладено арешт на вказаний транспортний засіб.

ОСОБА_1 оскаржує такий виконавчий напис в судовому порядку шляхом подання позову про визнання його таким, що не підлягає виконанню, через те, що вважає, що такий виконавчий напис здійснено з порушенням норм чинного законодавства та існує реальна загроза, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно утруднити чи унеможливити ефективний захист або поновлення її прав (у разі задоволення позову), за захистом якого він має намір звернутися.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що в даному випадку між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Також слід зазначити, що 01.06.2021 року по справі ухвалено рішення, яким позов ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задоволено. Рішення не набуло законної сили.

Підсумовуючи зазначене вище, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги, оскільки суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала підлягає залишенню без змін, оскільки постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника АТ «КРЕДОБАНК» Павленко С.В. залишити без задоволення.

Ухвалу Хустського районного суду Закарпатської області від 05 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 14 липня 2021 року.

Головуючий

Судді