ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«12» липня 2021 року

м. Харків

справа № 642/6531/17

провадження № 22ц/818/3063/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Дмитренко А.Ю.,

учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 , представниця відповідача - ОСОБА_3 ,

третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 27 січня 2021 року в складі судді Проценко Л.Г.

в с т а н о в и в:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав, який в подальшому уточнила.

Позовна заява мотивована тим, що з 27 липня 2002 року по 03 жовтня 2012 року вона з ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилися двоє дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зазначила, що шлюбні відносини фактично припинені з початку 2010 року, а 17 листопада 2010 року відповідач забрав особисті речі, кошти у розмірі 8000,00 грн і після цього жодного разу не відвідував дітей та вимагав, щоб вона зняла з реєстрації старшу дочку з місця реєстрації відповідача, який за цим місцем реєстрації ніколи не проживав.

Вказала, що відповідач життям дітей не цікавиться, обов`язки щодо піклування про здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток дітей не виконує, участі у вихованні не бере, у додаткових витратах на лікування молодшої дочки - інваліда дитинства по зору участі не приймає.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 25 липня 2012 року встановлено розмір виплати аліментів 1/3 частини усіх видів заробітку, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, до досягнення повноліття старшою дочкою.

Посилалася на те, що відповідач тривалий час надавав виконавчій службі недостовірні дані щодо свого місця роботи, у зв`язку з чим вона не могла можливості отримати грошові виплати на утримання дітей. Наразі відповідач сплачує їй кошти в розмірі 1000,00 грн на обох дітей.

Просила позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно дочок ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; стягнути з ОСОБА_2 на її користь судові витрати в розмірі 650,00 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 27 січня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи судове рішення, неповно з`ясував обставини у справі, не звернув увагу на те, що станом на 01 листопада 2019 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів становить 117 514,61 грн. Зазначила, що відповідач не бере участь у вихованні своїх дітей, їхнім життя не цікавиться. Крім того, Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його дочок. З`ясувати ставлення ОСОБА_2 щодо позбавлення його батьківських прав не вбачається можливим, оскільки він не з`явився та ніяких доказів щодо виконання ним батьківських обов`язків не надав. Зазначила, що матеріали справи містять докази щодо ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дочок та/або забезпечення здобуття ними повної загальної середньої освіти. Вважала, що доказом свідомого нехтування ОСОБА_2 своїми обов`язками та відсутністю його інтересу до дітей є та обставина, що відповідач не прибув на засідання комісії з розгляду питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача. Посилалася на відсутність доказів того, що висновок про доцільність позбавлення батьківських прав є недостатньо обґрунтованим та суперечить інтересам дітей. Зазначила, що суд першої інстанції не врахував обставин, що встановлені в судовому рішенні у справі № 2024/3575/2012, зокрема, того, що малолітні діти залишились мешкати із нею і повністю перебувають на її утриманні, а відповідач перестав приймати участь у вихованні дітей та надавати матеріальну допомогу на їх утримання. Вказала, що судом першої інстанції не було враховано свідчення ОСОБА_4 та взагалі не були враховані її найкращі інтереси, на яких вона наполягала під час розгляду справи.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції від ОСОБА_1 надійшло клопотання про витребування доказів, яке залишено без задоволення на підставі частини 3 статті 367 ЦПК України. Також, вона надала письмові пояснення, в яких акцентувала увагу на тому, що ОСОБА_2 протягом 10 років проживав окремо від дітей, не робив жодних спроб щодо відновлення контакту з дітьми та не звертався до Служби у справах дітей для організації доступу та порядку спілкування з дітьми.

До суду апеляційної інстанції надійшли пояснення від дочки ОСОБА_4 , якій виповнилося 18 років, в яких вона та її молодша сестра наполягали на позбавленні батька батьківських прав.

До суду апеляційної інстанції від представниці ОСОБА_2 надійшла копія податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 , яку просила витребувати ОСОБА_1 та яку долучено до матеріалів справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково, рішення суду - змінити.

Рішення суду першої інстанції мотивовано відсутністю підстав для застосування до відповідача такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав щодо дітей.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що з 27 липня 2002 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7,9,10 том 1).

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є дитиною-інвалід та її мати ОСОБА_1 отримує державну соціальну допомогу для дітей з інвалідністю в розмірі 1021,90 грн (а. с.11 том 1).

Як вбачається з корінця медичного висновку № 58 від 01 листопада 2016 року, який дійсний до 01 листопада 2021 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , страждає на амплобію дисбінакулярну, гіпермітропію високого ступеню обох очей, ізотропію (а.с.48 том 1).

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2012 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (а.с.43 том 1).

До суду першої інстанції від старшої дочки сторін, ОСОБА_4 , надійшло доповнення до позовної заяви, в якому вона підтримує позов своєї матері (а.с.38-39 том 1).

Судовим рішенням Апеляційного суду Харківської області від 25 липня 2012 року у справі № 2024/3575/2012 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку відповідача, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 03 травня 2012 року до досягнення повноліття найстаршою дитиною.

На виконання вказаного судового рішення Ленінським районним судом м. Харкова 24 вересня 2012 року видано виконавчий лист (а.с.46 том 1).

Згідно інформації з Єдиного реєстру боржників від 06 квітня 2018 року ОСОБА_2 є боржником по стягненню аліментів за виконавчим провадженням №№ 41509117 та 38848275 (а.с.47 том 1).

Матеріали справи містять копії фіскальних чеків про часткову сплату ОСОБА_6 аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей (а.с.78-145 том 1, а.с.33-53, 84-89 том 2).

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 07 травня 2013 року у справі № 2/642/23/13 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на неповнолітніх дітей - залишено без задоволення (а.с.144-145 том 2).

Як вбачається з довідки про склад зареєстрованих у житловому приміщенні та забезпеченість житловою площею, виданою дільницею № 62 Комунального підприємства «Жилкомсервіс» від 05 квітня 2018 року за адресою: АДРЕСА_1 , дана квартира приватизована, трикімнатна, в якій зареєстровані та проживають ОСОБА_1 - власник, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - дочка, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - дочка, ОСОБА_7 - мати, ОСОБА_8 - батько (а.с.51 том 1).

ОСОБА_1 має медичну довідку про проходження обов`язкового попереднього та періодичного психіатричного огляду, за якою психіатричні показання відсутні (а.с.49 том 1).

ОСОБА_1 працює сестрою медичного стаціонару ДУ «Національний інститут терапії ім. Л.Т. Малої НАМНУ» з 2005 року, де характеризується виключно позитивно та її дохід з вересня 2017 року по лютий 2018 року складає 27 899,90 грн (а.с.50,52,64,65,164 том 1).

За характеристикою КЗ «Харківський спеціальний навчально-виховний комплекс ім. В.Г. Короленка» від 20 березня 2018 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ученицею 3-А класу. Діагноз: амплобія дисбінакулярна, гіперметропія високого ступеню обох очей, езотропія, VOD=0,01 з кор. 0,06, VOS=0,01 з кор. 0,06. Дитина дисциплінована, спокійна, весела, засвоює навчальний матеріал відповідно до своїх фізичних можливостей, активна, грамотно викладає свої думки, швидко запам`ятовує, навчається у музичній школі з класу домбри. Олександра проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 , сестрою ОСОБА_4 (2003 року народження), бабою та дідом, атмосфера в родині дружелюбна, тепла. Мати та баба є активними помічниками дитині в навчанні, беруть активну участь у житті класу та школи. Батько не бере участь у вихованні доньки, не цікавиться успіхами у навчанні, не відвідує батьківські збори. (а.с.53,67,165 том 1).

Як вбачається з характеристики Харківської спеціалізованої школи № 108 І-ІІІ ступенів Харківської міської ради Харківської області ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ученицею 9-А класу, володіє навчальним матеріалом на достатньому та високому рівні, має добру пам`ять, логічне мислення, вміє висловити та обґрунтовувати свою думку, виявляє схильність до точних та пригодницьких наук, займається у студії естрадно-спортивних танців. Мати ОСОБА_1 багато уваги приділяє вихованню, цікавиться навчанням дитини, відповідально ставиться до своїх батьківських обов`язків. Батько ОСОБА_2 не приділяє вихованню ОСОБА_4 належної уваги, школу не відвідує, успіхами та шкільним життям дівчини не цікавиться. (а.с.54,68, 165 зворот том 1).

Як вбачається з відповіді КЗОЗ «Харківська міська дитяча клінічна лікарня № 19» від 05 квітня 2018 року № 01-10/20, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають за адресою: АДРЕСА_1 , перебувають під наглядом ХМДКЛ № 19 з народження. За медичною допомогою в поліклініку звертаються часто. На прийом з дітьми приходить мати ОСОБА_1 . При викликах лікаря додому з приводу захворювань з дітьми знаходиться мати. Рекомендації лікарів виконуються в повному обсязі, мати опікується дітьми добре. Батько дітей станом їх здоров`я не цікавиться, в поліклініку з дітьми не звертався (а.с.66,166 том 1).

Із акту обстеження умов проживання, складеного 20 квітня 2018 року за заявою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 вбачається, що житло складається з трьох кімнат; квартира ізольована з усіма зручностями; для виховання та розвитку дітей є окрема кімната з меблями; в наявності окремі спальні місця, місце для приготування уроків, дозвілля, одяг, взуття, харчування. В квартирі проживають ОСОБА_1 - мати, ОСОБА_5 - дочка, ОСОБА_4 - дочка, ОСОБА_7 - баба, ОСОБА_8 - дід. Батьки дітей розлучені з 2012 року. Діти мешкають в родині матері, батько мешкає окремо від родини та дітей, вихованням та утриманням дітей не займається, стосунки з дочками не підтримує. Діти навчаються в школі. Мати має постійну роботу, утримує дітей. Матір`ю створені всі умови для проживання та виховання двох дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.69,163 том 1).

Із висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради № 303 від 16 травня 2018 року вбачається, що Департамент вважав за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також, у цьому висновку зазначено, що батько дітей станом їх здоров`я не цікавиться, до поліклініки разом з дітьми не звертався, з приводу встановлення йому порядку участі у вихованні дочок ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та щодо усунення перешкод у спілкуванні з ними з боку матері дітей, ОСОБА_1 , до Департаменту служб у справах дітей не звертався і будь яких доказів щодо виконання ним батьківських обов`язків не надав. Питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , додатково розглянуто на Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради. З`ясувати ставлення ОСОБА_2 щодо позбавлення його батьківських прав не вбачається можливим. Він був запрошений на засідання Комісії, але не з`явився та ніяких доказів щодо виконання ним батьківських обов`язків не надав (а.с.62-63 том 1).

ОСОБА_2 з 04 червня 2012 року по 10 грудня 2012 року працював охоронцем в ПП «Ліон служба безпеки», з 08 листопада 2013 року по 19 травня 2016 року - контролером на контрольно-пропускному пункті у відділі охорони та режиму в ПАТ «Харківський тракторний завод ім. С. Орджонікідзе», де за час роботи отримав дохід за листопад-грудень 2013 року в розмірі 2867,61 грн, за 2014 рік - 22 861,85 грн, за 2015 рік - 30 360,68 грн, за січень-травень 2016 року в розмірі 13 718,92 грн (а.с.146,148-150 том 1).

ОСОБА_2 має ще одну дитину, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від ОСОБА_11 (а.с.147 том 1).

ОСОБА_2 має відповідний сертифікат про проходження профілактичного наркологічного огляду від 24 травня 2018 року (а.с.154 том 1)

Із відповіді КЗОЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги селища Пісочин Харківського району» від 12 квітня 2018 року № 171 вбачається, що ОСОБА_2 обслуговується згідно заяви від 28 березня 2014 року, неодноразово звертався за медичною допомогою в амбулаторію ЗПСМ з приводу негоспітальної лівобічної пневмонії, остеохондрозу поперекового-крижового відділу хребта з люмбоішалгією. Обстеження КТ хребта - ознаки поширеного остеохондрозу хребта з протрузією диска L4- L5 (а.с.153 том 1).

За розрахунком заборгованості за аліментами, складеного 23 серпня 2019 року Міжрайонним відділом державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області заборгованість ОСОБА_2 станом на 30 червня 2019 року становить 68 927, 32 грн (а.с.143 том 2).

За розрахунком заборгованості за аліментами, складеного державним виконавцем 31 жовтня 2019 року, розрахованому з розміру середньої заробітної плати Харківського району Харківської області за даними ГУС в Харківській області заборгованість ОСОБА_2 станом на 01 листопада 2019 року становить 117 514,61 грн (а.с.155 том 2).

За розрахунком заборгованості за аліментами, складеного державним виконавцем 14 листопада 2019 року, розрахованому з розміру середньої заробітної плати Харківського району Харківської області за даними ГУС в Харківській області заборгованість ОСОБА_2 станом на 01 листопада 2019 року становить 110 114,61 грн (а.с.154 том 2).

Частиною 1 статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Стаття 5 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачає, що держави-учасниці поважають відповідальність, права і обов`язки батьків і у відповідних випадках членів розширеної сім`ї чи общини, як це передбачено місцевим звичаєм, опікунів чи інших осіб, що за законом відповідають за дитину, належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення визнаних цією Конвенцією прав і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються.

Відповідно до пунктів 1-3 статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору.

Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Згідно з пунктом 1 статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Як зазначив Європейський суд з прав людини в рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Як Суд зазначив у рішенні у справі «Нойлінґер та Шурук проти Швейцарії» (Neulinger and Shuruk v. Switzerland), ([ВП], заява № 41615/07, ЄСПЛ 2010 року): «136. Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю [рішення у справі «Гнахоре проти Франції» (Gnahore v. France), заява № 40031/98, п. 59, ЄСПЛ 2000-ІХ]. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Ельсхольц проти Німеччини» (Elsholz v. Germany), [ВП], заява № 25735/94, п. 50, ЄСПЛ 2000-VIII, та у справі «Марсалек проти Чехії» (Marsalek v. the Czech Republic), заява № 8153/04, п. 71, від 4 квітня 2006 року)».

У рішенні по справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35-36, п. 90), і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні по справі «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року Суд повторює, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" (McMichael v. the United Kingdom) від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п. 87).

Визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", Суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (див., наприклад, справи "Кутцнер проти Німеччини" (Kutzner v. Germany), N 46544/99 п. 65, ЄСПЛ 2002-I, та "Зоммерфельд проти Німеччини" (Sommerfeld v. Germany), [GC],N 31871/96, п. 66, ЄСПЛ 2003-VIII).

Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з частиною 1 статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків, виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.

Дитина має право на отримання інформації про відсутніх батьків, якщо це не завдає шкоди її психічному і фізичному здоров`ю.

Відповідно до частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини і водночас, санкція (відповідальність) за протиправну винну поведінку матері або батька.

Згідно пунктів 15, 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків та саме ухилення від здійснення своїх батьківських обов`язків.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів дійшов правильного висновку про те, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам щодо дітей на їх виховання, захист їх інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дітьми, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи позивачкою не доведено.

Належних і допустимих доказів винного свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення його батьківських прав, ОСОБА_1 не надано.

Саме по собі невідвідування відповідачем навчального закладу дітей та закладу охорони здоров`я, де вони перебувають під наглядом, не є належним доказом його свідомого навмисного ухилення від виконання батьківських обов`язків.

Факт стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дітей також не може свідчити про його свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків по утриманню дітей, оскільки це є одним із способів захисту прав дітей на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дітям належного утримання.

Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 05 березня 2018 року, справа № 523/20084/14-ц, провадження № 61-4802св18; від 25 жовтня 2018 року, справа № 522/7992/15-ц, провадження № 61-30611св18; від 16 січня 2019 року, справа № 199/5032/16-ц, провадження № 61-33806св18; від 28 березня 2019 року, справа № 559/1553/16-ц, провадження № 61-2322св19; у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 вересня 2019 року, справа №317/4102/17, провадження №61-7875св19; від 19 вересня 2019 року, справа № 459/1736/16-ц, провадження № 61-33492св18.

Встановивши, що ОСОБА_1 не надано належних і допустимих доказів умисного невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків без поважних причин, винної поведінки ОСОБА_2 щодо ухилення від виховання дітей і свідомого нехтування ним своїми обов`язками, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про відсутність підстав для застосування до нього такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав.

Із висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав не вбачається, що його складено з врахуванням всіх обставин, а саме не зазначено, чи з`ясовувалась думка ОСОБА_2 про позбавлення його батьківських прав та чи проводилась органом опіки та піклування робота з відповідачем щодо врегулювання конфлікту. Тобто, вказаний висновок не містить належного обґрунтування доцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав. Висновок зроблений без спілкування з ОСОБА_2 .

Вказаний висновок має рекомендаційний характер, не є обов`язковим для суду та суперечить інтересам дітей.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, надав системну оцінку зібраним у справі доказам, висновку органу опіки та піклування, поясненням сторін у справі.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 наполягала на задоволенні її позову та надала клопотання про витребування доказів щодо доходів відповідача, пояснивши, що таке клопотання вона в суді першої інстанції не заявляла, однак, не навела причин, які перешкоджали їй заявити таке клопотання в суді першої інстанції, тому його залишено без задоволення. ОСОБА_1 не спростувала висновок суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення її позову.

В свою чергу ОСОБА_2 та його представниця пояснили, що ОСОБА_2 має іншу сім`ю, тому, можливо не в повній мірі здійснює свій батьківський обов`язок щодо виховання дітей від першого шлюбу. Він працює, отримує дохід, що підтверджується копією податкової декларації, однак, має заборгованість по аліментам. Зобов`язався змінити ставлення до дітей.

Враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Виходячи з встановлених судом обставин справи, судова колегія вважає за доцільне попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , поклавши на Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради як орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

У разі небажання відповідача змінити своє ставлення до виконання батьківських обов`язків, позивачка не позбавлена права повторно звернутися до суду з позовом про позбавлення його батьківських прав.

Що стосується ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , колегія суддів зазначає, що наразі їй виповнилося 18 років, тобто вона є повнолітньою, у зв`язку з чим підстави для попередження її батька про необхідність зміни ставлення до виховання відсутні.

За таких умов, оскаржуване рішення суду в частині вимог про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав необхідно змінити, доповнивши його резолютивну частину абзацом вищевказаного змісту.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу по суті залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 27 січня 2021 року - змінити, доповнивши його резолютивну частину наступного змісту.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , поклавши на Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради як орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 14 липня 2021 року.