Дата документу 09.07.2021
Справа № 937/2920/21
Провадження № 2/937/2212/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2021 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі: головуючого-судді Горбачової Ю.В.

з секретарем с/з - Мазуріною О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополь цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальності «Авентус Україна» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до ТОВ «Авентус Україна» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору, в якому просить визнати недійсним кредитний договір № 3053627 від 14.10.2020 року та на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнити його від сплати судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, 14.10.2020 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Авентус Україна» було укладено Договір про надання споживчого кредиту №3053627. Згідно п. 1.2. Договору на умовах, встановлених Договором, Товариство надає Споживачу кредит у гривні, а Споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Відповідно до п. 1.3. Кредитного договору сума кредиту (загальний розмір) складає 8500,00 гривень. Тип кредиту - кредит. Відповідно до п. 1.4. Кредитного договору строк кредиту 30 днів. Дата повернення кредиту вказується в Графіку платежів, що є Додатком №1 до цього Договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього Договору.

Позивач вказує, що з Інтернет ресурсу сайту https://creditplus.ua вбачається, що кредит оформлюється наступним чином: 1 Сума і термін. Оберіть термін та суму кредиту за допомогою кредитного калькулятора та натисніть кнопку «Отримати гроші» 2. Оформлення заявки. Зареєструватись та заповнити онлайн заявку вказати банківську карту для отримання грошей. 3. Отримання грошей. Після позитивного рішення підпишіть індивідуальну частину за допомогою SMS-коду та отримайте гроші на картковий рахунок.

Позивач вважає, що відповідачем, не було дотримано та грубо порушено імперативні вимоги ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», що є істотними і необхідними для даного виду договорів, зокрема відповідач не надав її повної, всебічної, об`єктивної та достовірної інформації про умови кредиту перед укладенням та під час укладення договору про надання споживчого кредиту.

Крім того, позивач зазначає, що ТОВ «Авентус Україна» надано фінансову послугу з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ОСОБА_1 шляхом обрання форми укладення Договору №3053627 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи. Позивач вважає, що оскільки застосування позичальником Логіну і Паролю відбувається щоразу при входженні до Особистого кабінету, їх не може бути визнано одноразовим ідентифікатором, так як нівелюється ознака одноразовості, тобто дійсності до використання один раз. В порушенні ст. 639 ЦПК України відповідачем не направлено позивачу як споживачу належну пропозицію укласти електронний договір (оферту), що містить істотні умови договору, що не відповідає частині п`ятій статті 11 Закону. Таким чином, ТОВ «Авентус Україна» надано фінансову послугу ОСОБА_1 з не дотриманням порядку укладення електронного договору, встановленого статтею 11 Закону, договір є таким, що не прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі .

Також позивач вважає, що відповідачем порушено норм встановлені п.п.8,9 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а саме розділ 7 оскаржуваного договору не містить умов про відповідальність Кредитодавця, таким чином, відсутність у кредитному договорі умови про припинення дії договору, відповідальності Відповідача є підставою для визнання такого договору недійсним.

У зв`язку із викладеним, позивач вважає, що при укладенні договору було порушено ряд норм встановлених ЗУ «Про захист прав споживачів», ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ЗУ «Про захист персональних даних», а тому є всі підстави для визнання договору судом недійсним в цілому.

Ухвалою від 09.04.2021 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

25.05.2021 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову повністю, та зазначає, що перед подачею заявки на отримання кредиту, клієнт повинен ознайомитись з обов`язковою інформацією про Товариство, про порядок та умови надання фінансових послуг з Послугами, та відповідними примірниками Кредитного договору, що розміщенні на Веб-сайті, у тому числі з інформацією, викладених у цих правилах, при цьому він повинен підтвердити, що ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил, проставляючи відповідну відмітку в чек-боксі інформаційо-реєструючої електронної системи відповідача, за допомогою якої здійснюється оформлення кредитів, без такого підтвердження у позивача була б відсутня технічна можливість перейти на інші сторінку/вкладку, тому обставини викладені в позові є не обґрунтованими. Зазначає, що 14.10.2020 між сторонами було укладено письмовий договір в електронній формі №3053627 про надання коштів у позику на у мовах споживчого кредиту, згідно умов якого позивачу було надано кошти у розмірі 8 500, 00 грн. на умова встановлених, а позивач (споживач) зобов`язувався одержати та повернути кошти кредиту. Переказ коштів, здійснено 14.10.2020 року шляхом перерахування на банківську карту клієнта № НОМЕР_1 , відкриту в АТ «ПУМБ», яку було вказано особисто позивачем в заяві на отримання кредиту. Сторонами було погоджено в Договорі строк, термін дії договору та кінцеву дату повернення коштів. Заявка на отримання кредиту подається Клієнтом через Особистий кабінет. Перед поданням Заявки, Клієнт обирає бажані умови отримання Кредиту (у тому числі суму та строк) та підтверджує їх шляхом надсилання Заявки на розгляд Товариству. У разі прийняття позитивного рішення, Товариство робить Клієнту в його Особистому кабінеті пропозицію укласти електронний договір (оферту) у формі Кредитного договору, що містить усі істотні умови та підписаний зі сторони Товариства. При цьому. Клієнт, ознайомившись із його текстом, може прийняти пропозицію укласти Договір позики або відмовитися від неї. У випадку готовності Клієнта прийняти пропозицію (оферту), Клієнт натискає кнопку «погоджуюсь/согласен» у Особистому кабінеті, після чого Товариство надсилає Клієнту засобами зв`язку Одноразовий ідентифікатор у вигляді СМС-коду. У момент введення коду на веб-сайті Товариства, Клієнт направляє Товариству електронне повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції (оферти), що підписується одноразовим ідентифікатором згідно до Закону України «Про електронну комерцію». Оскільки Кредитним договором встановлені гарантії кредитора стосовно належного виконання Позичальником своїх зобов`язань, що закріплюються ЦК України, позбавлення відповідача в цілому права на забезпечення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань за Кредитним договором є неможливим. Крім того, у разі незгоди з умовами Кредитного договору, позивач не був позбавлений можливості скористатися своїм правом, визначеним статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» і відповідно, протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладання договору. Натомість таких дій позивач не вчинив. Та зазначив, що позивач являється клієнтому товариства з 17.06.2020 року та після оспорюваного кредитного договору уклав ще один кредитний договір 04.01.2021 року.

У судове засідання позивач не з`явився одночасно з позовом подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує і просить задовольнити.

У судове засідання представник відповідача не з`явився, у відзиві просив розгляд справи проводити без його участі та просить відмовити в задоволені позову у повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 14.10.2020 року між ТОВ «АВЕНТУС Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання коштів споживчого кредиту (надалі - Договір), відповідно до якого відповідач зобов`язується надати позивачу грошові кошти в загальній сумі 8 500,00 (вісім тисяч) грн. 00 коп., на умовах строковості, зворотності, платності, а позивач зобов`язується повернути кошти кредиту та сплатити проценти за користування ними. Сторони погодили, що строк кредиту становить 30 днів. Дата повернення кредиту вказується у графіку платежів, що є Додатком № 1 до цього договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених у розділі 4 цього Договору. Сторони погодили наступну фіксовану процентну ставку за користування коштами кредиту: Знижена процентна ставка становить 0,57 % в день від суми кредиту за кожен день користування кредитом у межах строку надання кредиту, зазначеного в пункті 1.4 цього Договору. 1.5.2. Стандартна процента ставка складає 1,90 % в день від суми кредиту застосовується у межах строку надання кредиту зазначеного в п. 1.4 Цього договору, якщо споживач не виконав умови зазначені в п.п.1.5.1 Договору для застосування зниженої процентної ставки.(п.п. 4.1 - 4.6. цього Договору).

Згідно п. 1.6. вказаного договору зазначено, мета отримання кредиту це споживчі потреби.

Пунктом 1.7. Договору визначено, що орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладання договору складає: за зниженою ставкою 208,62% річних, за стандартною ставкою 695,40% річних.

Відповідно до п. 1.8. орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладання Договору складає за зниженою ставкою складає 9 953,50 грн., а за стандартною ставкою 13 345,00 грн..

Згідно п. 2.1. Кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної карти № НОМЕР_2 або іншої платіжної карти, реквізити якої надані Споживачем Товариству з метою отримання кредиту.

У розділі 10 договору «Реквізити та підписи сторін» вказано прізвище, ім`я та по-батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків, дані паспорта, та адреса реєстрації позивача та його контактний номер телефонів, а також зазначено, що договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором М441646, 14.10.2020 12:38:22.

Згідно Додатку № 1 до Договору про надання споживчого кредиту №3053627 від 14.10.2020 року позивач, зобов`язувався повернути суму кредиту та сплати нарахованих процентів 13.11.2020 року, у загальній сумі 9 953,50 грн. на вказані реквізити відповідача.

Як вбачається із вищезазначеного договору, між позивачем та відповідачем було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору. Даним договором чітко визначені зобов`язання сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 2 вказаної статті визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Згідно положень ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

Приписами ч. 1 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За положеннями ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В силу вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

За результатами заповнення Реєстраційної форми для реєстрації на сайті відповідача в ІТС-Товариства відображена інформація, яка підтверджує, що саме позивач вводив вказані дані, оскільки відображено його особиста інформація.

З матеріалів справи вбачається, що при ознайомленні з пропозицією (офертою) та готовність прийняття пропозиції (оферти) позивачем свідчить натиснута кнопка у особистому кабінеті «Погоджуюсь» після чого відповідачем було надіслана позивачу засобами Одноразової ідентифікації у вигляді коду, у момент введення позивачем одноразового ідентифікатора на сайті Товариства цим самим позивач направив товариству електронне повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції (оферти), підписане одноразовим ідентифікатором та підписав договір, дія відбулася 14.10.2020 12:38:22. Дані відомості підтверджують, що спірний договір укладено шляхом використання позичальником (позивачем) електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який було надіслано на його мобільний телефон смс-повідомленням.

У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частина 5 ст. 11 цього Закону передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідно до ч. 6 ст. 11 Закону Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Статтею 12 цього Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису згідно Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, вказане положення закону передбачає альтернативні дії, які свідчать про підписання електронного договору, серед яких його підписання одноразовим ідентифікатором.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Беручи до уваги вищенаведене, суд вважає, що оскільки кредитний договір підписаний позивачем, шляхом застосування електронного підпису одноразового ідентифікатора, тому він укладений з додержанням письмової форми, визначеної законом та з додержанням процедури, визначеної Законом України «Про електронну комерцію».

За таких обставин передчасними є твердження позивача про те, що кредитний договір не був підписаний за допомогою одноразового ідентифікатора та відповідно є підстави вважати його недійсним.

Згідно п. 2.1. Кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної карти НОМЕР_2 або іншої платіжної карти, реквізити якої надані Споживачем Товариству з метою отримання кредиту.

Зі змісту листа ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 20.05.2021 р. №4788-ВП вбачається, що 14.10.2020 року позивач ОСОБА_1 на картковий рахунок НОМЕР_3 , отримав грошові кошти 85000 грн.

Окрім того, з листа ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» від 20.05.2021 року №4788-ВП, вбачається, що відповідно до договору ВП-200417-1 від 20.04.17 товариством було здійснено за доручення ТОВ «Авентус Україна» наступні успішні перекази коштів на картки клієнтів: 14.10.2020 на суму 8 500 грн., маска картки НОМЕР_3 , код авторизації 705922 (а.с. 44).

Частиною 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

За статтею 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Як передбачено п.п. 7.4. договору у випадку невиконання та/або неналежного виконання Клієнтом зобов`язання щодо повернення суми кредитку та/або сплати процентів за користування кредитом, Споживач зобов`язаний сплатити Товариству штраф: у розмірі 408,00 грн. на 4-й день такого невиконання та/або неналежного виконня та у розмірі 102,00 грн., починаючи з 5 (п`ятого) дня за кожний день невиконання або неналежного виконання. Штрафи за Договором нараховуються в момент сплати, але в будь-якому випадку граничний розмір сукупної суми неустойки (штрафів), нарахованої за порушення Споживачем зобов`язань за цим Договором, не може перевищувати 50% суми, одержаної Споживачем за цим Договором, і становить: 4 250,00 грн.

Оскільки пунктом 7.4. Договору встановлені гарантії кредитора стосовно належного виконання Позичальником своїх зобов`язань, що закріплюються ЦК України, позбавлення відповідача в цілому права на забезпечення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань за Кредитним договором є неможливим.

Крім того, у разі незгоди з умовами Кредитного договору, позивач не була позбавлена можливості скористатися своїм правом, визначеним статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» і відповідно, протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладання договору.

Ч. 3 ст. 12 ЦК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом із тим, судом не встановлено жодних обставин, які б свідчили про порушення прав позивача вказаним договором.

Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 629 ЦК України передбачено обов`язковість договору до виконання сторонами. Ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону.

При вирішенні спору про визнання кредитного договору недійсним, судом враховувалися вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину, зокрема вимоги статей 203, 215, 1054 ЦК України. Судом також враховувалися вимоги статей 536, 638 ЦК України з приводу того, чи було досягнуто між сторонами кредитного договору згоди щодо усіх істотних умов договору.

Інші наведені позивачем обставини необхідності визнання договору недійсним не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, не обґрунтовують необхідність задоволення позову.

Згідно висновків Європейського суду з прав людини зазначеного у рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 року №303А, п.2958 - суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються, Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий,що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Відтак, суд не знаходить за доцільне спростувати у вказаному рішенні кожний аргумент позивача, оскільки підстав для задоволення позову немає.

Таким чином, позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні під час розгляду справи.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

На підставі викладено та керуючись ст. 16, 203, 207, 215, 546, 549, 626, 627, 638, 1047, 1054 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про електронну комерцію», ст. 3-5, 7-13, 17, 43, 49, 60, 76-81, 211, 223, 258, 263, 264, 265, 268, 352 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальності «Авентус Україна» про захист прав споживачів та визнання недійсним кредитного договору - відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

СУДДЯ: Ю.В. Горбачова