22-ц/804/1747/21
237/3636/20

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„ 06 липня 2021 року місто Маріуполь Донецької області
Єдиний унікальний номер 237/3636/20
Номер провадження 22-ц/804/1747/21
Донецький апеляційний суд у складі:
головуючого: Зайцевої С.А.
суддів: Биліни Т.І., Пономарьової О.М.
за участю секретаря: Лазаренко Д.Т.
учасники справи :
позивач АТ КБ «ПриватБанк»
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 13 квітня 2021 року головуючого судді Сметаняка О.Я. зі складанням повного тексту судового рішення 13 квітня 2021 року по цивільній справі про стягнення заборгованості,-
8 701,03 грн - заборгованість за кредитом; 3691,61 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 87,01 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Просили стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості у розмірі 12 479,65 грн та 2102 грн судових витрат.
Заочним рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 13 квітня 2021 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 29 січня 2007 року в розмірі 8 701,03 грн, яка складається із заборгованості за кредитом 8 701,03 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1465,55 грн. В іншій частині вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати заочне рішення в частині відмовлених позовних вимог про стягнення процентів та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, в іншій частині рішення залишити без змін, посилаючись на неповне дослідження всіх обставин справи, неналежну оцінку доказів по справі, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що з моменту підписання фізичною особою заяви, між банком та клієнтом був укладений договір в порядку ч.1 ст. 634 ЦК України шляхом приєднання клієнта до запропонованого банком договору. Відповідач особистим підписом в анкеті-заяві, яка була надана суду, засвідчив, що підписанням даної анкети-заяви, згідно з ст. 634 ЦК України, він в повному обсязі приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг, з якими він ознайомився в письмовому вигляді та які разом з пам`яткою клієнта та тарифами складають договір банківського обслуговування. Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 08 липня 2019 року у справі № 923/760/18 жодного підпису відповідача під публічно розміщеними Умовами та правилами закон не вимагає, аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 642/5533/15-ц, в постанові від 19 вересня 2019 року у справі № 127/7543/17, у постанові від 23 грудня 2019 року у справі № 375/250/18. Таким чином, відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору, позаяк суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них.
Крім того, безпосередньо в анкеті-заяві від 29 січня 2007 року, що підписана відповідачем вказано наступні умови: тип кредитного ліміту: фінансовий; валюта карти гривня; сума кредитного ліміту (початкова) 1500 грн (довідка про зміну кредитного ліміту додана до матеріалів справи); базова відсоткова ставка за користування кредитом 3 % в місяць (36 % річних); номер карти і дата відкриття рахунку (довідка про строк дії картки додана до матеріалів справи); порядок погашення заборгованості за кредитним лімітом. Також, в анкеті-заяві клієнт підтвердив власним підписом дату і факт отримання карти і пін коду до неї, що підтверджує його ознайомлення та згоду з умовами договору. Тому, вважають, що відповідач був належним чином повідомлений про умови кредитування, у тому числі щодо сплати відсотків та штрафу.
Також, зазначено, що відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку «Універсальна» № НОМЕР_1 із встановленим кредитним лімітом. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 3.2, 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Після отримання картки за умовами укладеного з банком договору відповідач здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи, що свідчить про укладення сторонами кредитного договору. Вказані обставини підтверджуються, зокрема, наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості та паспортом споживчого кредиту, випискою по рахункам відповідача, довідкою про видані картки та довідкою про зміну умов кредитування. Зауважено, що банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженим наказом Мін`юсту від 12 квітня 2012 року № 578/5. У виписці по руху коштів чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, а також факти використання відповідачем грошей, отримання ним коштів через банкомати, а отже й отримання кредитної картки, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Із виписки вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором та знову користувався кредитними коштами. Відповідач користувався кредитними коштами, а тому зобов`язаний повернути суму отриманих кредитних коштів та сплатити проценти за користування ними. Тому вважають, що в даній справі не може бути прийнято до уваги позицію Верховного Суду, висловлену Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, оскільки вона висловлена в іншій конкретній справі за інших правовідносин сторін, коли відповідачем заперечувалися такі умови договору як погоджені між сторонами у належний спосіб, а в підписаних відповідачем документах умови кредитування не містилися. Натомість в даній справі умови кредитування належним чином погоджені із відповідачем, що підтверджується підписаною відповідачем анкетою-заявою від 29 січня 2007 року.
Також, зазначено, що судом першої інстанції всупереч вимогам ст. 263 ЦПК України при ухваленні рішення не враховано подібні висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 04 грудня 2019 року по справі № 750/6058/17-ц, не враховано висновок щодо застосування норми права, викладений у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 382/327/18-ц, та аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 358/384/19.
Зауважено, що відповідач не спростував жодними належними та допустимими доказами факт укладення кредитного договору та ознайомлення з його умовами, а з матеріалів справи такі обставини не вбачаються.
Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
У судове засідання апеляційного суду представник АТ КБ «ПриватБанк» не з*явився , належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання . Представник АТ КБ « ПриватБанк» Шишелова Н.В. електронною поштою надала суду заяву про підтримання апеляційної скарги та про можливість розгляду справи без участі представника (а.с. 107,114-115).
У судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 не з*явився, належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання шляхом отримання судової повістки, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.117), також шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.113).
Суд прийняв вичерпні заходи для повідомлення учасників справи про день та час розгляду справи, забезпечивши можливість з`явитися до суду і захистити свої права. Між тим, з урахуванням належного повідомлення всіх учасників справи про дату,час і місце розгляду справи,в тому числі і відповідача ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції не вбачає перешкод для розгляду справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи ,фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось (ч.2 ст.247 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки рішення суду в частині задоволення вимог про стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 8701,03 грн та в частині відмови стягнення суми пені у розмірі 87,01 грн ніким із сторін не оскаржується, тому апеляційним судом законність та обґрунтованість рішення у вказаній частині не перевіряється .
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав .
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до витягу зі Статуту банку, погодженого НБУ 06 вересня 2019 року, позивач є правонаступником публічного акціонерного товариства КБ "ПриватБанк" (а.с. 30-31).
Згідно із фотокопією заяви, 29 січня 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № б/н . Зі змісту заяви вбачається ,що заявник погоджується з тим, що дана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді (а.с. 14).
За розрахунком банку та згідно позову, заборгованість відповідача по кредиту станом на 30 червня 2020 року становить 12 479,65 грн і складається з наступного: - 8701,03 грн - заборгованість за кредитом; - 3691,61 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 0,00 грн - заборгованість за комісією; - 87,01 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором (а.с. 4-11).
Із розрахунку заборгованості вбачається, що нарахування процентів за користування кредитом проводилося наступним чином: з 26 лютого 2007 року 36 % на рік; з 20 червня 2019 року 0 % на рік (а.с. 4-11). З довідки про видачу кредитних карт відповідачу ОСОБА_1 надавалися відповідні картки (а.с. 12).
З виписки по кредитним рахункам відповідача за період 26 лютого 2007 року по 07 листопада 2019 року вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами банку, зокрема, шляхом зняття грошей, погашав заборгованість, поповнював готівкою свою картку, розраховувався за надані послуги, починаючи з 05 березня 2007 року по 26 квітня 2018 року (а.с. 32-39).
З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування картки відповідача вбачається, що ОСОБА_1 26 лютого 2007 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 1 500 грн, який з 27 грудня 2007 року збільшено до 3 000 грн, з 26 вересня 2008 року збільшено до 8 000 грн, з 28 жовтня 2008 року зменшено до 3 000 грн, з 25 березня 2009 року збільшено до 5 000 грн, з 26 січня 2010 року зменшено до 1 790 грн, з 22 лютого 2010 року до 1 790 грн; з 15 вересня 2010 року збільшено до 3 000 грн; з 28 вересня 2010 року збільшено до 13 000 грн; з 29 вересня 2010 року зменшено кредитний ліміт до 13 000 грн; з 10 грудня 2012 року зменшено до 11 650 грн; 19 лютого 2013 року зменшено до 10 300 грн; з 04 квітня 2013 року зменшено до 9 570 грн; з 11 грудня 2013 року зменшено до 8 770 грн (а.с. 13).
Задовольняючи позовні вимоги частково і відмовляючи у стягненні процентів за користування кредитним ресурсом, суд першої інстанції виходив з того, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, комісії, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Також,суд врахував ,що відповідач зареєстрований та постійно проживав в населеному пункті,де проводилась антитерористична операція,на підставі ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції «, штрафні санкції за укладеним ним кредитним договором нараховувати заборонено,а тому в задоволенні позову в частині стягнення суми пені у розмірі 87,01 грн,яка нарахована після 14 квітня 2014 року,відмовлено.
З такими висновками суду повністю погодитись не можна з огляду на наступне .
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України).
Відповідно до ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Згідно статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Апеляційний суд не погоджується із рішенням суду першої інстанції, яким відмовлено у стягненні з позичальника процентів за користування кредитними коштами виходячи з такого.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд першої інстанції не звернув уваги на анкету-заяву відповідача від 29 січня 2007 року (а.с. 14), де зазначено : персональні дані,адреса проживання,та інша додаткова інформація, тип карти,валюта -гривня, тип кредитного ліміту: фінансовий; сума кредитного ліміту (початкова) 1500 грн ; базова відсоткова ставка за користування кредитом 3 % в місяць (36 % річних); номер карти НОМЕР_1 , і дата відкриття рахунку 29 січня 2007 року; порядок погашення заборгованості за кредитним лімітом. Також, в анкеті-заяві клієнт підтвердив власним підписом дату і факт отримання карти і пін коду до неї. Також з копії анкети-заяви вбачається,що відповідач висловив згоду про укладення договору та особистим підписом засвідчив ,що « згоден з тим,що ця заява,разом з Пам*яткою клієнта,Умовами та Правилами надання банківських послуг,а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг,а також Тарифами банку,які були надані у письмовому вигляді. Крім того ,в підписаній відповідачем анкеті-заяві від 29 січня 2007 року, зазначена базова відсоткова ставка за користування кредитом 3 % в місяць,з розрахунку 360 днів в році , що в сенсі ст. 628 ЦК України є обов`язковим до виконання ОСОБА_1 .
Отже, апеляційний суд вважає, що підписана відповідачем заява, в якій зокрема, сторони погодили проценти за користуванням кредитом у розмірі 36 % річних, свідчать про його обізнаність щодо умов кредитування та узгодження з ним саме тих умов, які вважав узгодженими банк, а відтак становлять у своїй сукупності кредитний договір, який має виконуватись.
У свою чергу, висновки суду, що у заяві позичальника від 29 січня 2007 року процентна ставка не зазначена, а отже, відсутня домовленість щодо даної істотної умови договору, є помилковими. З матеріалів справи вбачається, що саме за даним кредитним договором відповідач був активним користувачем грошових коштів позивача, що підтверджується випискою по картковому рахунку (а.с.32-39).
Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог банку про стягнення відсотків, не вбачаючи у зазначеному документі домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитом.
З розрахунку заборгованості (а.с. 4-11), даних по руху коштів по картковому рахунку (а.с. 32-39 ), вбачається об`єктивно підтверджена заборгованість по процентам за користування кредитними коштами. Також, згідно наданої виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 вбачається, що відповідач активно користувався картками, здійснював зняття кредитних коштів через банкомат, поповнення рахунку готівкою в терміналі самообслуговування. У свою чергу, належність даних доказів відповідачем не спростована.
За таких обставин, апеляційний суд вважає , що позивачем надані підтвердження про конкретні запропоновані відповідачу умови оплати процентів за користування кредитними коштами, а тому, документи, які наявні в матеріалах даної справи та містить підпис відповідача, можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 29 січня 2007 року шляхом підписання заяви-анкети.
Отже, ці обставини дають апеляційному суду підстави для висновку про те, що вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 процентів за користування кредитними коштами підтверджені позивачем шляхом надання відповідних письмових доказів.
Зважаючи на викладене, вимоги банку про стягнення заборгованості за процентами у розмірі 3691,61 грн , підлягають задоволенню , виходячи з підписаної анкети-заяви ОСОБА_1 , де останній ознайомлений з відсотковою ставкою,яка становить 3 % на місяць,що є 36% річних. З позичальника ОСОБА_1 належить до стягнення на користь кредитора АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 29 січня 2007 року у розмірі 12 392,64 грн ,яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 8701,03 грн та заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 3691,61 грн .
Суд апеляційної інстанції не може погодитися з висновками суду про відмову у позові з посиланням на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 щодо відсутності підстав для стягнення з боржника процентів за кредитним договором.Встановлено, що правовідносини, які були предметом перегляду суду касаційної інстанції дійсно тотожні справі, яка розглядалася судом за позовом до ОСОБА_1 , однак обставини справи не є ідентичними.
Крім того, матеріали справи у справі, що переглядається, свідчать про те, що ОСОБА_1 було повідомлено про розмір процентної ставки за умовами кредитування, оскільки 29 січня 2007 року ним підписана анкета-заява ,із зазначенням базової процентної ставки 3 % на місяць .
Такі обставини не були встановлені при перегляді справи № 342/180/17, а тому, висновки Верховного Суду у справі, яка переглядається, потребували відповідної оцінки судом першої інстанції при розгляді вимог до ОСОБА_1 .
Враховуючи ухвалення оскаржуваного рішення внаслідок невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права в частині вирішення вимог про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитним ресурсом, таке рішення у відповідній частині згідно із п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у відповідній частині про задоволення вказаних вимог згідно із вищенаведеним мотивуванням.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки рішення суду першої інстанції скасовано в частині стягнення суми заборгованості і за новим рішенням стягується заборгованість по процентам, то підлягає і скасуванню присуджений розмір судового збору з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» в пропорції до задоволених позовних вимог : заявлено позивачем позов з ціною 12 479,65 грн. або 100%; задоволено позов банку за наслідками розгляду справи судом першої і апеляційної інстанції на загальну суму 12 392,64 грн. ( 8 701,03+ 3 691,61 = 12 392,64 грн) або 99,30%) ; судовий збір, що підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 за подання позовної заяви банком, становить 2087,29 грн (99,30% від сплаченого судового збору за подання позовної заяви 2102 грн.(а.с.1)); за наслідками апеляційного розгляду з відповідача підлягає стягненню на користь позивача АТ КБ «ПриватБанк» частково витрати по оплаті судового збору за подачу апеляційної скарги 3153 грн.(а.с.88) в пропорційному розмірі, що становить 3130,93 грн.
Керуючись ст.ст. 374,376,381,382 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку « ПриватБанк » задовольнити.
Заочне рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 13 квітня 2021 року в частині стягнення суми заборгованості та судових витрат скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складений 12 липня 2021 року.

Судді: