Провадження № 2/641/598/2021 Справа № 641/9063/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2021 року

Комінтернівський районний суд міста Харкова

у складі : головуючого - судді: Чайка І.В.,

за участю секретаря судового засідання: Дрокіної С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 641/9063/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди , заподіяної внаслідок ДТП,-

ВСТАНОВИВ:

В провадження Комінтернівського районного суду м. Харкова надійшов цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в якому вона просить стягнути з відповідача в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 65 404,34 грн. , в рахунок відшкодування моральної шкоди 30 000,00 грн. , та стягнути судові витрати , які понесла позивач у зв`язку з розглядом справи.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила , що 18.11.2017 року між автомобілем ГАЗ 33022 , державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобілем BMW , державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 (на час подання позовної заяви ОСОБА_1 ) , відбулася дорожньо-транспортна пригода , внаслідок чого належний позивачу автомобіль зазнав шкоди. Постановою Київського районного суду м. Харкова від 02.03.2018 року провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП закрито , але зі змісту вказаної постанови вбачається , що вина ОСОБА_2 була встановлена. Згідно висновку спеціаліста , складеному оцінювачем , вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових частин належних до заміни запчастин автомобіля BMW , складає 165404,34 грн. МТСБУ була виплачена позивачу сума страхового відшкодування в розмірі 100 000 грн.

Таким чином позивач просить стягнути різницю між встановленими експертом витратами та сумою страхового відшкодування в розмірі 65 404,34 грн.

Крім того , позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 30 000 грн. посилаючись на те , що внаслідок пошкодження автомобіля і тимчасового приведення у стан , що зробив неможливою його експлуатацію , спосіб життя позивача суттєво змінився і значно погіршився , позивач була вимушена витрачати багато часу на те , щоб привести ушкоджене майно у належний стан , а також фінансових можливостей дістатися до необхідних по роботі місць та вирішення сімейних питань , у зв`язку з чим змінився робочій графік та особисте і сімейне життя , що викликало додаткове психологічне навантаження. Тому позивач просить стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 30 000 грн.

Також позивач просить стягнути понесені нею витрати по сплаті судового збору в розмірі 954,10 грн.

Ухвалою суду від 19.11.2020 року провадження по вказаній справі відкрито та розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження у підготовче засідання.

08.02.2021 року від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву , в якому він заперечує проти позовної заяви , вважає що позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтовані та не підтверджуються належними доказами , тому просив відмовити в їх задоволені в повному обсязі. Відповідач зазначає , що ОСОБА_1 не надала належних та допустимих доказів , які б підтверджували факт оплати проведеного ремонту та його вартості , тому встановити фактичний розмір шкоди не можливо. Також відповідач вказує на те , що наданий позивачем звіт про оцінку вартості відновлювального ремонту не є первинним розрахунковим документом , він не свідчить про обставину фактичної оплати позивачем грошових коштів і фактичного їх зарахування на рахунок суб`єкта господарювання , який здійснив ремонт транспортного засобу. Таким чином вважає , що позивачем не надано розрахункових документів понесених витрат. Щодо відшкодування моральної шкоди , відповідач зазначає , що розмір моральної шкоди не обґрунтований взагалі , незрозуміло саме з яких міркувань позивач виходить , визначаючи розмір шкоди саме у 30 000 грн. та на надано доказів саме такої шкоди.

Ухвалою суду від 11.03.2021 року закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до судового розгляду.

В судове засідання представник позивача не з`явився , надав до суду заяву , в якій просив розглядати справу за його відсутністю.

Відповідач в судове засідання не з`явився про день та час розгляду справи повідомлявся в установлений законом спосіб , причини своєї неявки суду не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтями 77, 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.4 ст. 77 ЦПК України суд не бере до розгляду докази, що не стосується предмета доказування.

Приписами ч.ч. 1, 4 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, що постановою Київського районного суду м. Харова від 02.03.2018 року провадження у адміністративній справі стосовно ОСОБА_2 закрито на підставі ст. 38 КУпАП , однак з тексту цієї постанови вбачається , що в діях ОСОБА_2 міститься склад адміністративного правопорушення , передбаченого ст. 124 КУпАП , тобто порушення правил дорожнього руху , що спричинило пошкодження транспортних засобів (а.с.8-10).

Згідно звіту № 1385 від 27.12.2017 року , складеному суб`єктом оціночної діяльності №777/16 від 13.10.2016 року , вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових частин належних до заміни автомобіля BMW , державний номерний знак НОМЕР_2 , складає 165404,34 грн. (а.с.11-19).

Як вбачається з повідомлення МТСБУ від 10.05.2018 року , було прийнято рішення про виплату позивачу в рахунок відшкодування шкоди суми 100 000 грн. , яку позивач ОСОБА_1 отримала , як зазначено у позовній заяві.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Норма ст.1187 ЦК України встановлює особливого суб`єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, яким є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду , оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Пунктом 1 частини 1 статті 1188 ЦК України передбачено , що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

Відповідно до ч. 2 п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 р. № 6 «Про практику розгляду судами справ за позовами про відшкодування шкоди» під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Так, згідно зазначеного пункту , якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (п.2.2 Правил дорожнього руху України).

Враховуючи , що ДТП сталося на справному транспортному засобі , та постановою Київського районного суду м. Харкова від 02.03.2018 року , встановлена вина відповідача ОСОБА_2 в ДТП , то суд вважає , що позовні вимоги в частині стягнення з останнього на користь позивача ОСОБА_1 різниці між сумою встановленою суб`єктом оціночної діяльності та сумою виплаченою МТСБУ страхового відшкодування , обґрунтовані та знайшли своє підтвердження під час розгляду справи.

Виходячи з вищезазначеного , враховуючи виплачену МТСБУ суму страхового відшкодування в розмірі 100 000 грн. , встановлення вини ОСОБА_2 у скоєні ДТП суд вважає , що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкода в розмірі 65 404,34 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 моральної шкоди суд зазначає наступне.

Відповідно до п 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно роз`яснень, наданих у п.п. 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

У відповідності зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до п. п. 4, 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013, обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди).

Цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану діяльністю, що є джерелом підвищеної небезпеки, настає у разі її цілеспрямованості (наприклад, використання транспортних засобів за їх цільовим призначенням), а також при мимовільному проявленні шкідливих властивостей об`єктів, що використовуються в цій діяльності (наприклад, у випадку завдання шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля).

Отже, у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки, яким завдано шкоди, та третіми особами, яким володілець джерела підвищеної небезпеки завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця цього джерела незалежно від його вини.

Зазначене узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 10 січня 2019 року у справі № 274/4882/17-ц (провадження № 61-38295св18).

У п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27 березня 1992 року, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. При заподіянні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на його володільця не може бути покладено обов`язок по її відшкодуванню, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а у випадках, передбачених спеціальним законом, - тільки умислу потерпілого. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, коли іншого не встановлено законом, розмір належного з володільця джерела підвищеної небезпеки відшкодування має бути зменшений або у відшкодуванні шкоди має бути відмовлено.

Врахувавши наведені обставини та норми матеріального права, суд вважає, що ОСОБА_2 , як особа, яка керувала джерелом підвищеної небезпеки, повинен нести відповідальність за моральну шкоду, завдану таким джерелом, незалежно від наявності його вини.

В той же час судом при визначанні розміру моральної шкоди враховано наступне.

Згідно роз`яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Оцінюючи в сукупності встановлені обставини справи, а саме: характер правопорушення, відсутність доказів , істотність вимушених змін у способі життя позивача, пов`язаного з ДТП, виходячи із принципів розумності і справедливості, суд доходить до висновку, що стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача 3000 грн у відшкодування завданої моральної шкоди внаслідок ДТП яка сталася 18.11.2017 року , та буде адекватною компенсацією її душевних страждань.

Враховуючи викладене , суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10,11, 60,88, 209, 212-215, 218 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди , заподіяної внаслідок ДТП задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 65404 (шістдесят п`ять тисяч чотириста чотири) гривні 34 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 3000 (три тисячі) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 954 (дев`ятсот п`ятдесят чотири) гривні 10 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення через Комінтернівський районний суд м. Харкова.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання : АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Повний текст рішення складено 13 липня 2021 року.

Суддя: І. В. Чайка