РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2021 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Гашук К.В., за участі секретаря судового засідання Жукової В.Е., розглянувши у порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

30.12.2020 до суду надійшов позов Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 09.08.2018, яка станом на 28.10.2020 становить 10 442 грн. 54 коп., і складається з наступного: 7038,96 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 447,48 грн. - заборгованість за простроченими відсоткам; 2956,10 - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, та витрат по сплаті судового збору у сумі 2 102 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав заяву б/н від 09.08.2018, згідно якої відповідачеві було надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку, який у подальшому збільшився до 1500 грн.

При підписанні анкети-заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складають між ним та Банком договір про надання банківських послуг, він був повністю проінформований про умови кредитування, що підтверджується підписом у заяві. Проте, наразі відповідач не виконує взятих на себе зобов`язань по сплаті кредиту та відсотків, що підтверджується розрахунком, у зв`язку із чим станом на 28.10.2020 має заборгованість перед позивачем у розмірі 10 442 грн. 54 коп., яку у добровільному порядку сплатити не бажає, що спонукало АТ КБ «ПриватБанк» звернутися до суду з відповідним позовом.

Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06.01.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) учасників справи у судове засідання, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

24.02.2021 від відповідача ОСОБА_1 надійшла зустрічна позовна заява до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору з клопотанням про поновлення строку на подання зустрічної позовної заяви.

Ухвалою суду від 13.04.2021 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення процесуального строку на подання зустрічної позовної заяви, та повернуто ОСОБА_1 його зустрічну позовну заяву.

24.02.2021 від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого він позовні вимоги не визнає та просить відмовити у їх задоволенні. Як зазначено у відзиві, із наданої Банком анкети-заяви про приєднання до мов та Правил надання банківських послуг неможливо встановити, якою саме послугою банку ОСОБА_1 виявив бажання скористатись, оскільки навпроти даних, яку послугу бажає замовити відповідач, нічого не зазначено, бажаний кредитний ліміт не вказаний, позначення про отримання відповідачем пам`ятки клієнта також відсутні. Отже, неможливо встановити яку саме картку отримав позивач та за якими тарифами необхідно робити розрахунок заборгованості. Крім того, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що саме відповідачем підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Зміст анкети-заяви не містить типу платіжної картки та умов отримання кредиту, процентна ставка не зазначена, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Поняття «прострочене тіло кредиту» в Умовах та правилах надання банківських послуг відсутнє, а тому є незрозумілим яким чином було вираховано заборгованість за простроченим тілом кредиту і чим саме вона відрізняється від заборгованості за тілом кредиту, яка дорівнює 0,00 грн.

24.03.2021 до суду надійшла відповідь АТ КБ «ПриватБанк» на відзив відповідача, у якій представник банку зазначив, що договір був укладений із відповідачем відповідно до ст. 634 ЦК України, позичальник був ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами Банку. Відповідач був ознайомлений із Умовами кредитування у повному обсязі, про що свідчить його підпис на анкеті-заяві, згідно якої ОСОБА_1 висловив свою згоду на укладення договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна». Крім того, до позову долучено Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна 55 днів пільгового періоду», з якого чітко убачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 3,6% (43,2% на рік), вказано розміри комісій та штрафів. Крім того, 09.08.2018 відповідачем було підписано паспорт споживчого кредиту. У договорі прописана валюта кредитування, відсоткова ставка, винагороди, розмір платежу, відповідальність, права та обов`язки сторін договору та ін. Тобто, сторонами при укладенні договору були обговорені усі істотні умови кредитування. Доводи відповідача про те, що він кредитну картку не отримував спростовується наданими суду доказами укладання договору, а також випискою Банку, з якої убачається активне списання з кредитної картки відповідача грошових коштів, тобто користування наданими Банком грошовими коштами.

Крім того, відповідачу Банком було також підключено послугу за сервісом «Миттєва розстрочка», яка надається держателям платіжних карток «Універсальна» та «Універсальна Голд» на умовах терміновості, платності та зворотності. З виписки по рахункам установлено, що відповідач скористався послугою «Миттєва розстрочка» після чого були оформлені переноси заборгованості з карти універсальної за допомогою вищевказаного сервісу. Скориставшись даною послугою, відповідач «обнулив» свою заборгованість за використаний кредитний ліміт, а саме встановлений кредитний ліміт став доступним до використання відповідачем. Однак, скориставшись даною послугою, у відповідача виникло зобов`язання у рамках сервісу «Миттєва розстрочка», зі здійсненням регулярних платежів для погашення перенесеної заборгованості.

З виписки по рахункам убачається, що відповідач активно користувався послугами банку, здійснював погашення заборгованості протягом тривалого часу, у тому числі після підключення до послуги «Миттєва розстрочка», яка не є окремим кредитним договором, а є тільки додатковою послугою для власників кредитних карт і підписання окремого кредитного договору у цьому випадку не вимагається.

З огляду на викладені обставини, позивач наполягає на задоволенні позовних вимог та стягненні простроченої заборгованості за кредитним договором, яка утворилася внаслідок несвоєчасного та не у повному обсязі погашення заборгованості за тілом кредиту.

Представник АТ КБ «ПриватБанк» у судове засідання не з`явився, разом із позовною заявою подав суду клопотання про розгляд справи за відсутності позивача.

У останнє судове засідання, що було призначено на 22.06.2021, відповідач та його представник не з`явилися. Від адвоката Плюта О.А. надійшла заява про розгляд справи у відсутність відповідача та його представника, проти позовних вимог заперечують у повному обсязі.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників справи, на підставі наявних у справі доказів.

Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини.

09.08.2018 між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 шляхом підписання анкети-заяви № б/н від 09.08.2018 було укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідачеві було видано кредитну картку та надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку.

Належних та допустимих доказів того, що вказана анкета-заява була підписана не ОСОБА_1 і що кредитну картку він не отримував, відповідач та його представник суду не надали, натомість Банком долучено до позовної заяви окрім анкети-заяви, де підписантом від імені позичальника є саме ОСОБА_1 , копії його паспорту завірені представником Банку у день підписання анкети-заяви, 09.08.2018, а також фотокартку ОСОБА_1 у приміщенні Банку із виданою йому кредитною карткою, на якій хоча і не видно номер карткового рахунку, разом із тим, у сукупності з іншими доказами, які надані позивачем, та не спростовані відповідачем, суд знаходить доведеними доводи АТ КБ «ПриватБанк» про видачу ОСОБА_1 кредитної картки, на підставі його анкети-заяви, на яку Банком було встановлено кредитний ліміт.

Відповідно до розрахунку, який долучено до позовної заяви, внаслідок невиконання відповідачем умов кредитного договору у нього станом на 28.10.2020 утворилась заборгованість у загальному розмірі 10 442 грн. 54 коп., яка складається з наступного: 7038,96 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита; 447,48 грн. - заборгованість за простроченими відсоткам; 2956,10 - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частина друга статті 1054 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Як встановлено судом, анкета-заява про приєднання відповідача до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, не містить умов щодо розміру процентної ставки за користування кредитними коштами, у тому числі і процентами за ст. 625 ЦК України, строку повернення кредиту (користування ним), тощо.

Умови договорів приєднання розробляються банком, а тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам банківських послуг та доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці Умови і Правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» і що з ними був ознайомлений позичальник.

Разом з тим, матеріали справи не містять підтвердження, що саме з доданими банком до позовної заяви Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» ознайомився та погодився відповідач, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що саме зазначені документи містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, і саме у тих розмірах, які застосовані банком у наданому ним розрахунку заборгованості.

Доданий до позовної заяви витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» також не містить підпису відповідача про ознайомлення із його змістом.

За відсутності підтвердження щодо конкретно запропонованих відповідачу Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» та витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися банком.

Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» та Витяг з Тарифів не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати, як складову кредитного договору, укладеного між сторонами 09.08.2018 шляхом підписання анкети-заяви. Зважаючи на наведене, відсутні підстави вважати, що сторони у письмовому вигляді обумовили розмір процентної ставки, порядок її зміни та відповідальність позичальника у вигляді неустойки (пені та штрафу) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Зазначена правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

З наведених підстав суд відхиляє доводи, зазначені представником позивача у відповіді на відзив стосовно того, що підписання відповідачем анкети-заяви є достатнім доказом того, що ОСОБА_1 у повному обсязі був ознайомлений з Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку, і погодився з ними.

Суд звертає увагу, що у анкеті-заяві відсутні відомості про картку, яку виявив бажання оформити на своє ім`я ОСОБА_1 , відомості щодо встановлення кредитного ліміту та умови надання кредитних коштів позивачем.

Крім того, як вже зазначено вище, витяг з тарифів, долучений АТ КБ «ПриватБанк» до позовної заяви, також не підписаний відповідачем, та він містить умови користування кредитними коштами за різними видами тарифів, а саме: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold».

А відтак, доводи представника позивача про те, що ОСОБА_1 підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» у якій сторонами погоджено умови кредитування, не відповідає матеріалам справи.

АТ КБ «ПриватБанк» до позовної заяви додало копію паспорту споживчого кредитування з підписом ОСОБА_1 , яку суд не приймає до уваги на підтвердження тих обставин, що відповідач підписав умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», виходячи з наступного.

Паспорт споживчого кредиту, який підписано відповідачем 09 серпня 2018 року в електронному вигляді, містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача.

Як вже було зазначено, анкета-заява не містить відомостей про те, яку саме картку отримав відповідач, кредитний ліміт, тоді як паспорт споживчого кредиту містить умови щодо кредитування кредитного продукту «Універсальна» та «Універсальна Голд».

Крім того, паспорт споживчого кредиту містить зауваження, що інформація, яка зазначена у паспорті зберігає чинність та є актуальною з 09 серпня 2018 року по 24 серпня 2018 року. При цьому, АТ КБ «ПриватБанк» звернулось з позовом про стягнення заборгованості яка, згідно розрахунку заборгованості, виникла за період з 23 листопада 2018 року по 28 жовтня 2020 року. Більш того, зі змісту цього паспорту слідує, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому Паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо.

У розділі 4 вказаного Паспорту зазначено, що реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит.

Таким чином, враховуючи, що матеріали справи не містять відомостей про те, які саме із зазначених у Паспорті умов були прийняті позичальником, інформація наведена у ньому була актуальною лише в період з 09 серпня 2018 року по 24 серпня 2018 року, наведена у ньому інформація не може бути взята судом до уваги як доказ підтвердження конкретних умов кредитування.

Відтак, у даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів (довідку) та Умови у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Отже, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що відповідач ознайомився зі змінами до п.2.1.1.2.12. Умов та Правил надання банківських послуг від 01.03.2019 року щодо нарахування відсотків за ч. 2 ст. 625 ЦК України в розмірі: 86,4% - для картки «Універсальна», 84,0% - для картки «Універсальна голд» та доказів того, що між позивачем та відповідачем досягнуто згоди щодо розміру і порядку нарахування вказаних відсотків.

При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана ОСОБА_1 і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає, щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії», заява № 28342/95, § 61). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення від 29 листопада 2016 року у справі «Парафія греко-католицької церкви в м. Люпені та інші проти Румунії», заява № 76943/11, § 123).

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у ст. 8 Конституції України.

Відповідно до ч. 4 ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з ч. 1 ст. 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у ст. 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У ч.ч. 1, 3 ст.509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (ч. 1 ст. 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).

Згідно з п. 22 ч.1 ст. 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У п. 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, слід зауважити, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді онкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Зважаючи на наведене, на підставі наданих позивачем доказів, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «Приватбанк» дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону № 1023-XII про належне повідомлення споживача про умови кредитування та узгодив зі споживачем саме ті умови, про які зазначав при подачі позову.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Вищевказана позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц.

Крім того, у постанові Верховного Суду по справі справа № 306/486/17 (провадження № 61-34520св18) від 10 жовтня 2019 року Верховний Суд в оцінці поведінки та способу ведення справ позивачем зазначив, що банк є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання певних правил та процедур, які є традиційними у цій сфері послуг, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ позивачем є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного усі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах.

За таких обставин, досліджені судом докази, у своїй сукупності дають підстави встановити факт отримання та користування ОСОБА_1 кредитними коштами, отриманими у АТ КБ «ПриватБанк».

Разом з тим, дослідивши виписку по рахунку ОСОБА_1 встановлено, що в ній відображені операції, у тому числі, з автоматичного списання відсотків за використання кредитного ліміту за ставкою 3,6 відсотка, нарахування відсотків відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, пені, які не можуть бути враховані при визначенні розміру заборгованості, оскільки позивачем не надано належних доказів погодження таких умов.

У постанові від 23 січня 2018 року (справа № 755/7704/15-ц, провадження № 61-283 св 18) Верховним Судом зазначено, що належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц зазначено, що враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погодилась із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Враховуючи вищенаведене та обов`язок ОСОБА_1 повернути АТ КБ «ПриватБанк» суму фактично отриманих кредитних коштів, вирішуючи питання про розмір заборгованості за тілом кредиту, який підлягає стягненню з відповідача, суд встановив, що різниця між сумою отриманих (шляхом їх зняття готівкою та шляхом розрахунку у магазинах) відповідачем грошових коштів від Банку, та сумою грошових коштів, повернутою ОСОБА_1 становить 1 399,35 грн. (5540,75 грн.-4141,40 грн.=1 399,35 грн.).

Крім того, з виписки по рахунку, яка надана Банком, встановлено, що відповідач використовував не тільки кредитний ліміт, а і користувався послугами ПриватБанку «Миттєва розстрочка», яка додатково встановлена Банком на картку відповідача. З аналізу вказаної виписки по рахунку, встановлено, що відповідачем 16 разів було використано послугу «Миттєва розстрочка» і кожен із цих платежів дорівнював 201,24 грн., тобто на загальну суму 3 219,84 грн.

З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку, що позов АТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню і з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за укладеним 09.08.2018 договором у сумі 4 619,19 грн. (1 399,35 грн.+ 3 219,84 грн. = 4 619,19 грн.).

Крім того, згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 03.11.2020 позивачем сплачено судовий збір в сумі 2 102 грн. за подання позовної заяви, що підтверджується платіжним дорученням № PROM3B6SV2.

Таким чином, враховуючи пропорційність розміру задоволених позовних (44,23%), із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню судові витрати, понесені у зв`язку із зверненням до суду з позовом у розмірі 929,71 грн. (2102 грн.х44,23%).

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 19, 23, 76-83, 89, 141, 247, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (, адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) заборгованість за договором від 09 серпня 2018 року у розмірі 4 619 (чотири тисячі шістсот дев`ятнадцять) гривень 19 коп.

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (, адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) судовий збір у розмірі 929 (дев`ятсот двадцять дев`ять) грн. 71 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його складання.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя К.В. Гашук