ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2021 року

м. Харків

Справа № 641/8603/20

Провадження № 22-ц/818/1658/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Кругової С.С.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.

Учасники справи :

Позивач: Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі»,

Відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 8 грудня 2020 року, ухвалене суддею Колодяжною І.М., -

встановив :

У жовтні 2020 року КП "Харківські теплові мережі" звернулось до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до відповідачів , в якому просить стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання , з урахуванням інфляції та 3% річних в сумі 126281,55 грн., та судовий збір в сумі 2102 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що відповідачі є споживачами послуг з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання. Однак в порушення приписів чинного законодавства свого обов`язку щодо проведення оплати за комунальні послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання не здійснюють, внаслідок чого у відповідачів перед позивачем утворилась заборгованість за період з 01.06.2018 року по 30.09.2020 року у сумі 118350,18 грн. В зв`язку з наявністю заборгованості на прострочену суму позивачем також нараховано 4506,39 грн. інфляційних витрат та 3424,98 грн. 3% річних.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 8 грудня 2020 року позовні вимоги Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» заборгованість за послуги з теплопостачання у розмірі 118 350 грн. 18 коп.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» інфляційні витрати в розмірі 3424 грн. 98 коп., три відсотки річних в розмірі 4506 грн. 39 коп. та судові витрати у розмірі 2102 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що жодних прострочених боргових зобов`язань відповідачі перед позивачем ніколи не мали та не мають. Крім того, до справи не була залучена ОСОБА_3 , яка є власником квартири.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Матеріали справи свідчать, що КП «Харківські теплові мережі» надає послуги з теплопостачання. Відповідачі користуються вказаними послугами з теплопостачання, чим підтвердили свою згоду на отримання вказаних послуг, що і призвело до виникнення між ними та позивачем договірних відносин, які регулюються цивільним законодавством.

Згідно відомостей з Реєстру територіальної громади міста Харкова відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачі є споживачами послуг опалення та гарячої води шляхом відкриття абонентського особового рахунку № НОМЕР_1 .

На підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 23.12.1998 р. № 1407 комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» є виконавцем послуг з централізованого теплопостачання та підігріву гарячої води в житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Харкова.

З боку відповідачів за надані послуги з теплопостачання за адресою: АДРЕСА_1 , нарахована плата не сплачувалась, внаслідок чого нарахована заборгованість за період з 01.06.2018 р. по 30.09.2020 р. у розмірі 118350,18 грн.

Нарахування проведені у відповідності до «Норм та вказівок по нормуванню витрат палива та теплової енергії на опалення житлових та громадських споруд, а також на господарсько-побутові потреби в Україні» КТМ 204 України 344-94 з урахуванням теплового навантаження.

На спростування доводів апеляційної скарги колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії, які регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (даліЗакон) та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630(надаліПравила).

Пунком 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до п.18 «Правил надання послуг з центрального опалення, постачання холодної води і водовідведення», затвердженихпостановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Частиною 1 ст.26 Закону встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені у встановленому законом чи договором розмірах.

Така ж відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за надання послуг з теплопостачання встановлена і в п.23 Правил, положення якого мають юридично обов`язковий характер і підлягають застосуванню незалежно від того, включені вони до конкретного договору чи ні.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачі несвоєчасно та не в повному обсязі оплачують послуги з теплопостачання, у зв`язку з чим за ними утворився борг.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Згідност. 64 ЖК України наймачі несуть рівні обов`язки по сплаті комунальних послуг, повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги (надалі за текстом Закон України № 2189-УІІІ), споживачем комунальних послуг є фізична особа ,яка отримує житлово-комунальну послугу.

Плата за комунальні послуги ( водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами ( ст.67 ЖК України).

Частина 3 ст.156 ЖК України покладає на членів сім`ї власника будинку (квартири)обов`язок дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири) та брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Отже відповідно до зазначеної норми та за змістом Закону України № 2189- VIII, зареєстровані у квартирі споживачі комунальних послуг зобов`язані вносити плату за їх використання. Дієздатні особи ,які проживають та/ або зареєстровані у житлі споживача користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг ( пункт 3 ст.9 Закону України № 2189-УІІІ).

Споживач має право: на не оплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку)за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів ,за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг (пункт 6 ч.1 статті 7 Закону України № 2189-УШ).

Зі змісту довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб (а.с. 2), відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 та відповідно є споживачами комунальних послуг.

З розрахунку, наданого позивачем, вбачається, що заборгованість відповідачів за послуги з теплопостачання з 01.06.2018 р. по 30.09.2020 р. становить - 118350,18 грн. (а.с.3-4)

Доказів на спростування наданого розрахунку матеріали справи не містять.

Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно відомості нарахування інфляційних втрат та 3% річних здійснювалось, виходячи із заборгованості за період з червня 2018 р. по вересень 2020 року. (а.с. 5).

Отже, враховуючи вищевикладене з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за послуги опалення та гарячої води за період з 01.06.2018 р. по 30.09.2020 р.. в розмірі 118350,18 грн, 3% річних в розмірі 3424,98 грн. та інфляційні витрати в розмірі 4506,39 грн.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що між ним та власником квартири ОСОБА_3 було укладено договір про реструктуризацію заборгованості за послуги з теплопостачання, предметом якого була сума заборгованості 118 829, 20 грн. Договір укладено на два роки до 02.07.2022 року. На виконання вказаного договору ОСОБА_1 було здійснено повне погашення боргу 07.12.2020 року. Тому жодних прострочених боргових зобов`язань відповідачі перед позивачем не мають.

Однак, вказані доводи колегія суддів не приймає до уваги, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів на спростування розміру заборгованості відповідачами суду не надано, доказів погашення заборгованості матеріали справи також не містять.

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Що стосується доводів апеляційної скарги, не залучення в якості третьої особи власника квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_3 , колегія суддів зазначає наступне.

За приписами п. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Жодних доказів неможливості подання документів на підтвердження права власності квартири за ОСОБА_3 до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , апелянтом не надано.

Таким чином, висновок суду відповідає наявним у справі доказам.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом першої інстанції відповідно до ст.ст. 89, 263 ЦПК України правильно досліджені і оцінені обставини по справі, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги цього висновку не спростували, то відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до частини 1, 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У зв`язку з тим, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для перерозподілу судових витрат, зокрема для задоволення заяви про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст.367,368,375,381,382,383,384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 8 грудня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук