ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 536/1338/19 Номер провадження 22-ц/814/666/21Головуючий у 1-й інстанції Колотієвський О. О. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі:

головуючого судді Абрамова П.С., суддів Бондаревської С.М., Пилипчук Л.І.,

при секретарі Зеленській О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в порядку спрощеного провадження з повідомленням учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 17 грудня 2020 року.

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відібрання малолітніх дітей ,-

ВСТАНОВИВ:

короткого змісту позовних вимог і рішення суду першої інстанції;

В вересні 2019 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_1 з вимогами про відібрання її малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 від ОСОБА_1 та передання їх їй - ОСОБА_2 .

Зазначала, що вона з відповідачем в зареєстрованому шлюбі не перебувала, в свідоцтві про народження дітей батьком був записаний ОСОБА_5 з її слів у порядку визначеному ст. 135 СК України.

З весни 2015 року вона проживає окремо від відповідача. За домовленістю їхні діти проживали разом з відповідачем. З червня 2018 року відповідач чинить їй перешкоди у спілкуванні з дітьми в зв`язку з чим просила задовольнити її позов.

Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 17 грудня 2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 -задоволено.

Відібрано малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від ОСОБА_1 та передано їх ОСОБА_2 .

Допущено негайне виконання рішення суду в частині відібрання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 768.40 грн.

короткого змісту вимог апеляційної скарги;

З даним рішенням не погодився ОСОБА_1 та оскаржив його в апеляційному порядку.

У своїй скарзі прохає, скасувати рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 17 грудня 2020 року.

узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу;

В апеляційні скарзі вказує, що ним в червні 2019 року було подано позов до Кременчуцького районного суду Полтавської області про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно їх малолітніх дітей, в зв`язку з тим, що 11.04.2015 року мати покинула місце проживання в с. Максимівка, а догляд за дітьми здійснювала бабуся ОСОБА_6 та батько- ОСОБА_1 .

Докази щодо проживання дітей з 11.04.2015 року з бабусею та батьком, акти обстеження щодо проживання, довідки з дитячого садочка та школи, які відвідують діти, додані до позовної заяви.

Також вказує, що після відкриття Кременчуцьким районним судом Полтавської області провадження в справі про відібрання малолітніх дітей, ОСОБА_1 було подано клопотання про зупинення провадження у справі до прийняття рішення Глобинським районним судом про позбавлення баьківських прав ОСОБА_2 , визнання батьківства ОСОБА_1 та визначення місця проживання дітей.

Апелянтом були додані документи, що свідчать про умови проживання та виховання дітей.

Вважає, що при розгляді судом справи про відібрання малолітніх дітей не з`ясовані обставини, чому діти протягом п`яти років проживають окремо від матері та не взятий до уваги той факт, що вона полишила дітей.

встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин; доводів, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції;

Судом встановлено, що сторони у справі проживали у фактичних шлюбних відносинах з 2012 по 2015 рік за адресою АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 народила сина ОСОБА_7 та ІНФОРМАЦІЯ_4 сина ОСОБА_8 .

В свідоцтвах про народження дітей запис про батьківство було зроблено у порядку визначеному ст. 135 СК України з слів ОСОБА_2 та батьком дітей записано ОСОБА_5 .

Восени 2015 року сторони спільне проживання припинили і позивачка повернулася разом з дітьми проживати до помешкання її матері за адресою: АДРЕСА_2 .

З а домовленістю між сторонами діти залишилися проживати разом з відповідачем ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 .

В цьому ж населеному пункті діти ходили в дошкільний заклад .

З червня 2018 року відповідач ОСОБА_1 відмовився повертати дітей матері - позивачці у справі.

Встановивши ,що матеріали справи не місять доказів про те, що відповідач ОСОБА_1 є батьком дітей , місцевий суд задовольнив позовні вимоги.

Відповідно до ст. 163 СК України Батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. 2. Батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду. 3. Суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини і переданні її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам.

Місцевий суд вірно встановив фактичні обставини справи, що позивачка у справі є матір`ю неповнолітніх дітей та має переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітні діти проживали разом з нею.

Матеріали справи не містять жодних доказів про те, що проживання малолітніх дітей разом з матір`ю буде суперечити їх інтересам.

Згідно ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

У відповідності з висновком органу опіки та піклування Кременчуцької районної державної адміністрації №47/159 від 27.01.2020 року, доцільно повернути малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від ОСОБА_1 до їх матері ОСОБА_2 та рекомендовано батьку дітей - ОСОБА_1 в установленому законодавством порядку визнати батьківство.

Вірно встановивши фактичні обставини справи та з характер правовідносин які виникли між сторонами місцевий суд дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог та відібрання дітей у ОСОБА_1 та передання їх матері - ОСОБА_2

мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу;

ОСОБА_1 в апеляційній сказі зазначає про те, що він є батьком дитини , та в даний час ним подано позов про визнання батьківства , який розглядається в Глобинському районному суді, справа №м 536/938/19.

Відповідно до вимог ст. 50 СК України Чоловік має право на батьківство.

Відповідно до вимог ст. 125-128 СК України Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається:

- за заявою матері та батька дитини;

- за рішенням суду.

Походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

За відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Як зазначено вище , в матеріалах спарви відсутні належні , достатні та допустимі докази на підтвердження батьківства відовідача у справі.

Факт проживання однією сімєю з відповдіачкою та народження в цей пеірод дітей , не свідчить про те, що відповідач є батьком дитини, до того часу , доки цей факт не буде встановлено судовим рішенням.

В даній справі суд не може встановити факт батьківства дитини.

ОСОБА_1 зазначає про те, що місцевий суд безпідставно не задовольнив його заяву про зупинення провадженя у справі до вирішення Глобинським районним судом справи № 536/938/19.

Разом з тим зі змісту апеляційної скарги не вбачається, що оскаржується ухвалу Кременчуцького районного суду від 18 травня 2020 року про відмову в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі. Апеляційна скарга не містить жодних посилань на незаконність зазначеної ухвали суду, та прохальна частина апеляційної скарги не містить вимог про скасування вказаної ухвали.

Не спростовують висновків місцевого суду і доводи апеляційної скарги , що протягом тривалого часу позивачка у справі не цікавилася життям дітей та не приймала участь в їх вихованні.

В позовній заяві позивачка зазначила про те, що відповідач чинив їй перешкоди у спілкуванні з дитиною. Як зазначено вище суд міг відмовити в задоволенні позовних вимог в тому випадку , якби було встановлено , що відібрання дітей суперечило б їх інтересам.

Як вбачається з матеріалів справи діти проживали разом з відповідачем та мали належні умови для свого виховання та розвитку, що підтверджується довідкою закладу дошкільної освіти « Веселка» від 3 жовтня 2019 року № 1 зі змісту якої слідує, що ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 є вихованцем даного закладу та ОСОБА_1 належним чином про нього піклується ( а .с. 57) , актом обстеження житлових мов за місцем проживання відповідача з якого вбачається , що умови в яких проживають діти є належними (а. с. 58), довідкою Максимовського ліцєю від 17.09.2019 року № 61 про те, що ОСОБА_3 09.11,2012 року там навчається.

Одночасно , у відповідності з актом обстеження житлово побутових умов позивачки у справі проведеного службою у справах дітей Глобинської РДА вбачається . що в матері дітей також створені належні побутові умови для проживання та виховання дітей ( а. с. 100)

Таким чином матеріали справи не містять доказів, що проживання дітей у матері- позивачки у справі буде суперечити їх інтересам.

Не спростовують висновки місцевого суду і доводи апеляційної скарги щодо порушення процесуального права фактом відмови у допиті свідків для підтвердження факту належного утримання та виховання дітей відповідачем у справі, оскільки цей факт ніким не оспорюється.

Згідно зі статтями 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до частини першої статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789- XII (далі - Конвенція про права дитини), зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

При розгляді справи місцевий суд релевантно застосував практику Європейського суду з прав людини , висловленої у справі « М.С проти України» рішення від 11.07.2017 року ( заява № 2091/13) « Мамчур проти України» рішення від 16.07.2015 року , заява № 10383/09 , та іншу судову практику.

Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Як зазначено вище , матеріали справи не містять доказів що перебування дітей разом з їх матір`ю буде суперечити їх інтересам.

У відповідності з вимогами ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

висновків за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

Згідно з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстави для зміни чи скасування рішення місцевого суду апеляційним судом не встановлено.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, судові витрати апелянта, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції компенсації не підлягають.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 374 , ст. 375, 380, 381, 382, 383,384 ЦПК України суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 17 грудня 2020 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя П.С. Абрамов

Судді С.М. Бондаревська

Л.І. Пилипчук