Справа № 490/6904/20
Центральний районний суд м. Миколаєва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2021 року м. Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Саламатіна О.В., за участю секретаря судового засідання Ковальової Л.В., розглянувши у підготовчому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, -

ВСТАНОВИВ:

16.10.2020 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна.

В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що 17 лютого 2007 року між ним та відповідачкою , було зареєстровано шлюб в міському відділі реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №103 (свідоцтво про шлюб НОМЕР_1 ). Рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 11.09.2019 року по цивільній справі №490/3336/19, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження НОМЕР_2 ) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження НОМЕР_3 ).

В період шлюбу, до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення введення спільного господарства, за спільні кошти, подружжям було придбано майно: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 (загальною площею 60,4 кв.м., житловою площею 44,3 кв.м.) на підставі договору купівлі-продажу реєстровий номер 387 від 24.04.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Грудницькою Іриною Миколаївною, зареєстрованого в реєстрі речових прав на нерухоме майно 24.04.2018 року, індексний номер 40779883.

Позивач вказує, що він не може дійти згоди з колишньою дружиною, щодо поділу вказаного майна. Посилається на приписи статтей 60, 61, 63, 65, 69-71 Сімейного кодексу України, статті 82, 364 ЦК України.

Просить визнати трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 (загальною площею 60,4 кв.м., житловою площею 44,3 кв.м.) спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на 1/2 частку трикімнатної квартири АДРЕСА_1 (загальною площею 60,4 кв.м., житловою площею 44,3 кв.м.).

Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Чулупа О.С. від 04.11.2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі за вказаним позовом.

На підставі розпорядження керівника апарату Центрального районного суду м. Миколаєва Мізюна Р.І. від 12.02.2021 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.02.2021 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В.

18.02.2021 року матеріали справи передано судді Саламатіну О.В.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 19.02.2021 року справу прийнято до свого провадження суддею Саламатіним О.В. та постановлено справу розглядати в порядку загального позовного провадження.

В підготовче судове засідання представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Бєлова Р.В. надала заяву про розгляд справи без участі сторін, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити.

Відповідачка, в підготовче судове засідання не з`явилася, 02.07.2021 року надала суду заяву від 07.06.2021 року, в якій позовні вимоги визнала в повному обсязі та не заперечувала проти їх задоволення, просила судове засідання проводити без її участі та без участі її представниці.

Частинами 3 та 4 статі 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 206 ЦПК України встановлено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

При цьому, частинами 2, 4 та 5 статті 206 ЦПК України передбачено, що до ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

17 лютого 2007 року, між сторонами було зареєстровано шлюб в Міському відділі реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №103 (свідоцтво про шлюб НОМЕР_1 ).

Рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 11.09.2019 року по цивільній справі №490/3336/19, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано.

В період шлюбу, до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства, за спільні кошти, подружжям було придбано майно: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 (загальною площею 60,4 кв.м., житловою площею 44,3 кв.м.) на підставі договору купівлі-продажу реєстровий номер 387 від 24.04.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Грудницькою Іриною Миколаївною, зареєстрованого в реєстрі речових прав на нерухоме майно 24.04.2018 року, індексний номер 40779883.

За правилами статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості, і це є її процесуальним обов`язком.

Згідно з п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до правових висновків, висловлених Верховним Судом України в справах N 6-79цс13, N 6-2641цс15, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Разом з тим належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи вказані норми та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: час набуття такого майна, кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя.

Приведені норми закону та досліджені обставини дають підстави зробити висновок про те, що квартира АДРЕСА_1 , була придбана під час шлюбу подружжя та є їх спільним сумісним майном.

Таким чином, як позивачу так і відповідачу належить право власності на 1/2 частини вказаної квартири.

Також, суд на виконання вимог статей 200 та 206 ЦПК України враховуючи наявність письмової заяви відповідачки про визнання позову, встановив, що визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

За таких обставин, суд доходить до висновку, що обставини справи, викладені у позовній заяві знайшли своє підтвердження в письмових матеріалах справи, а отже позов підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною першою статті 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Враховуючи те, що відповідачка до початку розгляду справи по суті визнала позов у повному обсязі, 50 % судового збору слід повернути позивачу з державного бюджету, а саме 1532,50 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1-13, 76-83, 142, 200, 206, 247, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_3 ) про поділ майна - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 ), право власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 .

Повернути ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) з Державного бюджету України 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, у розмірі 1532 гривень (одна тисяча п`ятсот тридцять дві) грн. 50 коп.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м. Миколаєва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Саламатін