КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кулікова С.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 755/17908/17

01 липня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Заришняк Г.М.

- Рубан С.М.

при секретарі - Климчук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Хомича Івана Олександровича на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 10 березня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Чех Н.А., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Купреєва Світлана Петрівна про визнання заповіту недійсним, об`єднаний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Купреєва Світлана Петрівна про встановлення факту, що має юридичне значення,-

в с т а н о в и в:

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаними позовними заявами, посилаючись на те, що вона - ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_2 ) є дочкою ОСОБА_6 , яка ІНФОРМАЦІЯ_1 померла. Після смерті матері вона звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, при цьому їй стало відомо про заповіт матері від 11.06.2017 року, відповідно до якого мати заповіла ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 , яка належала померлій на праві приватної власності. Вважає, що при складанні зазначеного заповіту волевиявлення матері не було вільним та не відповідало її волі, виходячи з її фізичного та психологічного стану. Останні роки мати важко хворіла на хронічні захворювання та приймала лікарські засоби й медичні препарати, які впливали на її розумовий та психічний стан. У зв`язку з чим вона не могла повною мірою керувати своїми діями, надавати їм належну оцінку через загострення хвороби. Поруч з цими підставами вважати, що мати не усвідомлювала свої дії, роблячи заповіт в інтересах сторонньої особи - ОСОБА_3 , є те, що у неї є донька (позивач), яка є її єдиною спадкоємицею за законом та з якою хороші відносини. Незважаючи на те, що вона (позивач) проживала за кордоном, вона постійно підтримувала зв`язок зі своєю матір`ю через різні засоби комунікації. Дане свідчить, що у матері були відсутні підстави усувати свою єдину доньку від права на спадкування після своєї смерті, тому є об`єктивні підстави сумніватися у вільному волевиявленні матері щодо заповіту від 11.06.2017 року в інтересах ОСОБА_3 . Враховуючи вказані обставини, з метою захисту своїх прав звернулася до суду з даним позовом та просила суд визнати недійсним спірний заповіт на підставі ст.225 ЦК України.

По об`єднаному в одне провадження позову позивач просила суд встановити юридичний факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є однією і тією ж особою. Вказану позову вимогу обгрунтувала тим, що вона протягом тривалого часу не приїздила на територію України, відповідно українські документи (паспорти) втратили свою дійсність, і як наслідок вона не змогла обміняти вказані вище документи з прізвищем « ОСОБА_2 » на нові у зв`язку із зміною прізвища після одруження на « ОСОБА_2 ». Дані обставини позбавляють її можливості реалізувати своє право на оформлення прав на спадщину після смерті матері.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 10 березня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Купреєва С.П. про визнання заповіту недійсним - залишено без задоволення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Купреєва С.П. про встановлення факту, що має юридичне значення - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_2 адвокат Хомич І.О. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 10 березня 2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначав, що судом порушено встановлені ст.. 89 ЦПК України правила оцінки доказів та не застосовано до спірних правовідносин положення ст.ст. 203, 235 ЦК України.

Так, суд не надав оцінки наявним у справі доказам та обставинам, які були встановлені під час розгляду справи, які свідчать про удаваність спірного заповіту ОСОБА_6 від 11.06.2017 року, який було вчинено для приховування договору довічного утримання, на укладення якого на час посвідчення заповіту була спрямована воля як ОСОБА_6 , так і відповідача, але який сторони не змогли офіційно (нотаріально) посвідчити за відсутності необхідних документів для відчуження квартири ОСОБА_6 . Обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_6 , складаючи оспорюваний заповіт на користь відповідача, мала на меті отримати певну вигоду, а саме отримати догляд та утримання, які їй погодилася та почала з травня 2017 року надавати відповідач, що нею не заперечувалося і було визнано під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Вважає, що виходячи з принципу правової визначеності, з доказів, які містяться в матеріалах справи, для захисту саме порушеного права позивача, необхідність якого випливає з положень ст.. 5 ЦПК України та ст.. 15 ЦК України, у суду були всі підстави для визнання недійсним заповіту як удаваного правочину, навіть незважаючи на не зазначення при поданні позову такої підстави позову, враховуючи правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 24.07.2019 у справі № 405/1820/17.

Вказував на те, що відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення, суд залишив поза увагою доводи позивача про те, що на момент смерті ОСОБА_6 , позивач по документам свого місця проживання обліковувалася по прізвищу свого чоловіка як ОСОБА_2 , а тому враховуючи цю обставину, справжність її підпису на заяві про прийняття спадщини після смерті матері було засвідчено публічним нотаріусом Вашингтон після встановлення особи позивача на підставі документів, виданих органами США. Позивач була позбавлена можливості подати заяву про прийняття спадщини після смерті матері як ОСОБА_2 , оскільки паспорт громадянина України для виїзду за кордон на прізвище ОСОБА_2 втратив свою дійсність, у зв`язку з чим справжність підпису на заяві позивача по прізвищу ОСОБА_2 про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 не могла б бути засвідчена уповноваженою особою за відсутності відповідних документів, що посвідчують особу.

Суд першої інстанції не надав значенню тій обставині, що документальне оформлення позивачем згідно встановленого законодавством України порядку факту переходу її з дівочого прізвища на прізвище чоловіка, про що йде мова у листі Міністерства закордонних справ України № 71/ВАВ/19-091-1242-19 від 28.02.2019, в часі буде значно пізніше за дату, коли позивач подавала заяву про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а відтак не зможе підтвердити факт, про встановлення якого позивач просила суд в своєму позові.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_3 просила суд закрити апеляційне провадження, оскільки апеляційну скаргу підписано особою, яка не має права її підписувати; апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 10 березня 2021 року - залишити без змін, посилаючись на те, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги вважає безпідставними.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_11 підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 проти доводів апеляційної скарги заперечувала та просила залишити її без задоволення.

Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., пояснення учасників справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 на підставі договору міни, зареєстрованого на Товарній біржі «Українська біржа Десятинна» 11.05.1998 року, № 3790-Б/1219, належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 .

11.06.2017 року ОСОБА_6 , усвідомлюючи значення своїх дій, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, діючи добровільно, за відсутності будь-якого примусу як фізичного, так і психічного, маючи необхідний обсяг цивільної дієздатності, на випадок своєї смерті зробила наступне розпорядження: заповіла належну їй квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_3 . Також цим заповітом поклала на ОСОБА_3 обов`язок поховати її шляхом кремації на Дарницькому кладовищі в місті Києві та підзахоронити урну з її прахом до місця поховання її чоловіка ОСОБА_12 . В заповіті зазначено, що ОСОБА_6 на момент підписання цього заповіту розуміє значення здійснюваних нею дій і в змозі керувати ними, не перебуває під впливом помилкового сприйняття здійснюваний дій, насильств, погроз, збігу тяжких обставин, а також стверджує, що в дієздатності не обмежена, під опікою, піклуванням не перебуває, а також не перебуває у алкогольному, токсичному чи наркотичному стані.

В заповіті зазначено і те, що нотаріусом роз`яснені ОСОБА_6 зміст вимог законодавства щодо поняття заповіту, права на заповіт, права на обов`язкову частку у спадщині, щодо призначення спадкоємця, права на скасування та зміну заповіту, щодо недійсності заповіту, права на відмову від спадщини, щодо нікчемності заповіту на майно, яке є предметом спадкового договору.

В заповіті зазначено, що у зв`язку з похилим віком ОСОБА_6 та за її проханням заповіт складено та посвідчено удома за адресою: АДРЕСА_2 о 12 годині 00 хвилин.

Заповіт містить підпис з написом вручну « ОСОБА_6 », а також вручну написаний текст «Цей заповіт на моє прохання записаний нотаріусом з моїх слів прочитаний мною уголос і підписаний мною власноручно відповідає моїй волі».

Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Купреєвою С.П. 11 червня 2017 року, записаний нотаріусом зі слів ОСОБА_6 , заповіт до підписання прочитаний уголос заповідачем ОСОБА_6 , власноручно підписаний ним у її (нотаріуса) присутності о 12 годині 00 хвилин, особу встановлено, дієздатність перевірено, у зв`язку з похилим віком ОСОБА_6 та на її прохання, заповіт складено та посвідчено удома за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровано в реєстрі за №466.

Згідно Витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) заповіт від 11.06.2017 року, складений ОСОБА_6 , посвідчений приватним нотаріусом Купреєвою С.П. зареєстрований в даному Реєстрі 11.06.2017 року 17:09.

З наданих нотаріусом документів слідує, що виклик нотаріуса Купреєвої С.П. був здійснений ОСОБА_6 11.06.2017 року о 09:10, що зафіксований в Журналі обліку викликів нотаріуса для вчинення нотаріальних дій поза приміщенням державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, приміщенням, яке є робочим місцем приватного нотаріуса. В журналі міститься підпис ОСОБА_6 на підтвердження здійснення нею виклику нотаріуса до дому та вказана причина - похилий вік та на прохання ОСОБА_6 . Для посвідчення заповіту нотаріусу були надані копія паспорта ОСОБА_6 , довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру ОСОБА_6 , довідка МСЕК ОСОБА_6., пенсійне посвідчення ОСОБА_6 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 померла (свідоцтво про смерть, видане 13.06.2017 року, серія НОМЕР_1 ).

Згідно Довідки про причину смерті, виданої 13.06.2017 року - причина смерті ОСОБА_6 ішемічна хвороба серця хронічна.

Згідно відповіді на запит суд від 17.12.2018 року Київська міська клінічна лікарня №3 повідомила, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка проживала за адресою: АДРЕСА_2 в період з 01.04.2017 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 року не зверталася до них за медичною допомогою, на стаціонарному лікуванні не перебувала.

Згідно відповіді за запит суду від 02.04.2019 року Комунальне некомерційне підприємство «Центр первинної медико-санітарної допомоги» «Русанівка» повідомили, що ОСОБА_6 знаходилась на обліку в їх Центрі з 1975 року. За останні п`ять років згідно виписки з медичної карти амбулаторного хворого мали місце записи лікарів в 2013 році - 4 рази, в 2014 році - 4 рази, в 2015 році - 5 разів, в 2016 році - 3 рази, в 2017 році - 4 рази, з яких останній це констатація смерті ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 року, час 20:00 за адресою: АДРЕСА_2 . В кожному записі зазначені діагнози ОСОБА_6 , серед яких постійними є: ішемічна хвороба серця, гіпертонічна хвороба ІІ с., атеросклеротичний кардіосклероз, ревматоїдний артрит важка форма. 13.05.2017 року було встановлено додаткові діагнози ОСОБА_6 - Бешиха, хронічна лімфовенозна недостатність, трофічна виразка правої нижньої кінцівки. Зазначено, що була госпіталізована до ревматологічного відділення КМКЛ №3.

Згідно Договору замовлення на надання ритуальних послуг від 12.06.2017 року, замовником є відповідач, сума до оплати 7 836 грн. Оплата вказаної суми підтверджена товарним чеком.

Відповідачем надано до справи Довідку на одержання праху №4.82813К (Рег.№6237-18792), згідно якої прийнято на кремацію ОСОБА_6 , дата оформлення 15.06.2017 року, дата одержання 21.06.2017 року, місце поховання урни: Дарницьке.

Стороною позивача надано до справи копію свідоцтва про укладення шлюбу, засвідченого офіційною особою суддею Дуглас Т.Сміт, округ церемонії Кінг, 13.03.2006 року, згідно якого укладено шлюб між ОСОБА_13 та ОСОБА_2 .

Відмовляючи у задоволенні позову в частині визнання недійсним заповіту, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні будь-які підстави, належні, допустимі, достатні докази для визнання спірного заповіту недійсним. Щодо позовної вимоги про встановлення юридичного факту, що вона - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є однією і тією ж особою, суд виходив з того, що така вимога є безпідставною, оскільки порядки видачі документів, відновлення прострочених за терміном документів, оформлення шлюбу, в тому числі в частині переходу жінки на прізвище чоловіка, визначені як законодавством України, так і законодавством інших держав, в даному випадку - США, тому така вимога задоволенню не підлягає.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Звертаючись до суду з позовом позивач просила визнати недійсним заповіт від 11.06.2017 року з підстав передбачених ст. 225 ЦК України, оскільки при складенні заповіту волевиявлення ОСОБА_6 не було вільним і не відповідало її волі, виходячи з її фізичного та психічного стану.

Відповідно до ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені статтею 203 ЦК України, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Згідно ст. 209 ЦК України , серед іншого, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії, шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису. Нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим статтею 203 цього Кодексу.

Згідно вимог ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом.

Відповідно до ст.211 ЦК України якщо у правочині не вказане місце його вчинення, то: 1) місцем вчинення одностороннього правочину є місце вираження волі сторони; 2) місце вчинення дво- або багатостороннього правочину встановлюється відповідно до статті 647 цього Кодексу.

Статтею 225 ЦК України визначено, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. У разі наступного визнання фізичної особи, яка вчинила правочин, недієздатною позов про визнання правочину недійсним може пред`явити її опікун. Сторона, яка знала про стан фізичної особи у момент вчинення правочину, зобов`язана відшкодувати їй моральну шкоду, завдану у зв`язку із вчиненням такого правочину.

Відповідно до положень ст.ст. 1233 1234, 1247, 1248 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним.

Судом встановлено та не спростовано позивачем, що заповіт було складено заповідачем ОСОБА_6 та оформлено нотаріусом у відповідності до вимог законодавства, будь-яких порушень, невідповідностей вимогам закону не було встановлено.

Судом також було встановлено, в тому числі з урахуванням показів свідків як сторони позивача так і сторони відповідача, що ОСОБА_6 розуміла свої дії та могла ними керувати.

При цьому, матеріали справи не містять жодного доказу того, що ОСОБА_6 в момент вчинення спірного заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла ними керувати, тоді як сторона позивача саме на ці обставини посилалася в позовній заяві, як на підставу для визнання заповіту недійсним.

Посилання сторони на те, що оспорюваний заповіт є недійсним, як удаваний правочин, оскільки ОСОБА_6 бажала укласти договір довічного утримання і не мала волевиявлення на безоплатну передачу майна - квартири відповідачу, суд першої інстанції обґрунтовано відхилив, пославшись на те, що будь-які докази обговорення, погодження сторонами істотних умов договору довічного утримання, вчинення будь-яких дій щодо виконання даних умов відсутні, а сам по собі факт зазначення відповідачем та покази свідків, що відповідач та ОСОБА_6 обговорювали намір укласти між собою договір довічного утримання, судом не можуть бути визнані як належний та достовірний доказ щодо визнання спірного заповіту удаваним.

Згідно вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для вирішення справи.

Статтями 77, 78, 79, 80 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази наявності підстав для визнання заповіту недійсним, як удаваного правочину, а також будь-які докази того, що ОСОБА_6 , будучи власником квартири, розуміючи значення своїх дій, маючи здатність керувати ними, на момент укладення спірного заповіту, не мала волевиялення укласти саме такий правочин як заповіт, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про визнання заповіту недійсним.

Враховуючи встановлені обставини, наявні у справі докази, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку як в їх сукупності так і кожному окремо, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що суд не надав оцінки наявним у справі доказам та обставинам, які були встановлені під час розгляду справи, які свідчать про удаваність спірного заповіту ОСОБА_6 від 11.06.2017 року, який було вчинено для приховування договору довічного утримання, на укладення якого на час посвідчення заповіту була спрямована воля як ОСОБА_6 , так і відповідача.

Щодо вимог позивача про встановлення юридичного факту що вона - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є однією і тією ж особою, встановлено наступне.

Відповідно до ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Заявляючи вимогу про встановлення юридичного факту, представник позивача посилався на те, що ОСОБА_2 тривалий час не приїжджала на територію України, відовідно паспорти український та закордонний втратили свою дійсність, і як наслідок вона не змогла обміняти вказані вище документи з прізвищем « ОСОБА_2 » на нові, у зв`язку зі зміною прізвища після одруження на « ОСОБА_2 ». Дане позбавляє її можливості реалізувати своє право на оформлення прав на спадщину після смерті матері ОСОБА_6 .

Оскільки встановлення юридичного факту у судовому порядку можливе лише якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення, тоді як порядки видачі документів, відновлення прострочених за терміном документів, оформлення шлюбу, в тому числі в частині переходу жінки на прізвище чоловіка, визначені як законодавством України, так і законодавством інших держав, в даному випадку - США, суд першої інстанції вірно вважав позовну вимогу про встановлення юридичного факту безпідставною, тому обґрунтовано відмовив у задоволенні такої вимоги.

Доводи апеляційної скарги в цій частині не спростовують такого висновку суду першої інстанції, тому колегія суддів вважає їх безпідставними.

Наведені у апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, рішення суду першої інстанції у даній справі ухвалено відповідно до вимог матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Хомича Івана Олександровича залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 10 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини постанови, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 08 липня 2021 року.

Головуючий: Судді: