Провадження № 2/752/2388/21
Заочне Р І Ш Е Н Н Я
03 березня 2021 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Плахотнюк К.Г.
за участі секретаря судового засідання Бродюк Л.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням, -
29.05.2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачкою зазначено, що їй належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_1 . На житловій площі зазначеної квартири зареєстровано проживання відповідача ОСОБА_2 .. Починаючи з квітня 2015 року, відповідач не проживає в спірній квартирі та не несе жодних витрат по її утриманню. Реєстрація місця проживання відповідача в належній їй квартирі ставить її в скрутне фінансове становище, оскільки у зв`язку з цим вона несе додаткові витрати на утримання квартири. Будь-яких перешкод у проживанні відповідачу в спірній квартирі не чинила, його місцезнаходження їй невідоме. Факт реєстрації відповідача в її житловому приміщенні, створює для неї перешкоди у вільному володінні, користуванні та розпорядженні майном, у зв`язку з чим просила визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування належним їй на праві приватної власності житловим приміщенням за адресою - АДРЕСА_1 .
У судовому засіданні позивачка відсутня, подала до суду клопотання про розгляд справи за її ж відсутності, повідомивши суд, що заявлені позовні вимоги до ОСОБА_2 підтримує, проти судового розгляду справи за її відсутності в порядку заочного провадження не заперечує.
Відповідач у судове засідання не з`явився повторно, судові повістки надіслані на адресу зареєстрованого у встановленому законом порядку його місця проживання повернуто до суду з відміткою відділу зв`язку про причини повернення - за закінченням встановленого строку зберігання.
З огляду на викладене, суд ухвалив розглянути справу за відсутності сторін, ухвалити заочне рішення на підставі даних матеріалів справи.
Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню.
Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , яке підтверджено договором купівлі-продажу нерухомості від 09 квітня 1997 року (а.с. 12-13).
За даними довідки про реєстрацію місця проживання особи №12609861 від 30.06.2020 року ОСОБА_2 зареєстрований за адресою - АДРЕСА_1 (а.с.22).
За правилами ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а ст. 317 цього ж Кодексу передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.
Звертаючись до суду з позовом, позивачка стверджувала, що відповідач на житловій площі належної їй на праві приватної власності непроживає з квітня 2015 року, витрат по утриманню житлового приміщення не несе.
За даними акту про непроживання особи, складеного 18 лютого 2020 року комісією з мешканців будинку, засвідченого начальником ЖЕД-102, ОСОБА_2 з квітня 2015 року не проживає у квартирі АДРЕСА_1 (а.с.17).
Зазначені позивачкою обставини, як підстави позову не можуть бути перевірені судом через відсутність у судовому засіданні відповідача.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Зважаючи на те, що відповідач у справі не є членом сім`ї позивачки, за твердженням останньої не проживає в належному їй житловому приміщенні з 2015 року без поважних на те причин, витрат по утриманню спірного житлового приміщення не несе, місцеперебування його їй невідоме, відповідно суд приходить до висновку про необхідність задоволення заявлених ОСОБА_1 позовних вимог до відповідача ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 .
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 316,317,319,321,325,405 ЦК України, ст.ст.4,6,23,27,49,76,141,259,263,288 ЦПК України, суд -
позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням, задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою - АДРЕСА_1 , шляхом зняття з реєстрації.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя К.Г. Плахотнюк