РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №568/467/19

Провадження №2/568/327/21

03 березня 2021 р. м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області

в складі головуючого судді Сільман А.О.

секретаря судового засідання Саган В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті в місті Радивилів в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовною заявою, в якій просить збільшити розмір аліментів, які стягуються на її користь з ОСОБА_2 на утримання малолітньої дитини.

В обгрунтування позовних вимог вказує, що рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 12.07.2013 року з ОСОБА_2 стягуються аліменти на її користь на утримання сина в розмірі 1/4 частини його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дити відповідного віку.

На даний час розмір аліментів на утримання сина, який був визначений за рішенням суду, є недостатнім в умовах збільшення рівня цін та прожиткового мінімуму на дитину.

Ухвалою Радивилівського районного суду від 22.04.2019 (суддя Панчук М.В.) провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відкрито та призначено судове засідання.

За результатами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.12.2020 року справу №568/467/19 передано для розгляду судді Радивилівського районного суду Сільман А.О.

Ухвалою від 05.01.21 р. позовну заяву прийнято до розгляду суддею Сільман А.О. та призначено судове засідання на 10.02.21 р.

Ухвалою від 10.02.214 р. розгляд справи відкладено.

В судове засідання представники сторін не з`явились. Про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті судової влади України.

Від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд враховує наступне.

Сторони мають спільну неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Кременецького районного суду Тернопольської області від 24.04.14 р. розірвано шлюб між позивачем та відповідачем.

Рішенням Кременецького районного суда Тернопольськоїх області від 12.07.13 р. стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше ніж 30% продиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Рішення набрало законної сили 22.07.13 р.

На виконання вказаного рішення судом видано виконавчий лист від 30.07.13 р.

Згідно довідки Теслугівської сільської ради Радивилівського району Рівненської області, неповнолітній проживає разом із матір`ю - ОСОБА_1 .

Згідно акта обстеження матеріально-побутових умов проживання від 13.03.19 р. ОСОБА_3 проживає з матір`ю, батько ОСОБА_2 не приймає участі у вихованні дитини, матеріально не допомагає.

Спір у справі виник із сімейних правовідносин та його вирішення регулюється нормами сімейного законодавства.

Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789XІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

У відповідності до ч. 1 ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати свою дитини до досягнення нею повноліття, а у випадках передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Враховуючи системний аналіз норм чинного законодавства, суд вважає, що обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

Статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи зміст ст. ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним.

Відповідно до ч. 2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень.

Таким чином, визначений рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області у справі № 601/1367/13-ц розмір аліментів є меншим, ніж гарантований законодавством мінімальний розмір аліментів.

Судом встановлено, що на даний час розмір раніше стягнутих аліментів за рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області у справі № 601/1367/13-ц є недостатнім для утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , оскільки в силу свого віку дитина, природньо, потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту та інше, що тягне і відповідну зміну матеріального становища матері та ставить її у скрутне матеріальне становище.

Зважаючи на збільшення потреб дитини у матеріальному утриманні, збільшення розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд вважає необхідним і достатнім збільшити розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача в твердій грошові сумі в розмірі 1500 гривень, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку .

Зважаючи на вищевикладене, а також виходячи з того, що позивач разом із відповідачем повинні забезпечити дитині рівень життя, необхідний і достатній для її нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, стягнення аліментів в даному розмірі суд вважає розумним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини у даному віці.

Стаття 191 СК України передбачає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся в суд з даним позовом 21.03.2019 р., що підтверджується штемпелем поштової кореспонденції № 1370/19.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про збільшення розміру аліментів.

Згідно з ч. 6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Зважаючи на те, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, позивачку звільнено від сплати судового збору, судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 768,4 грн, підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 141, 259, 263-265, 280, 281, 352, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів - задовольнити.

Змінити розмір аліментів, визначених рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 12.07.13 р. у справі №601/1367/13-ц, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , код НОМЕР_3 ) аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.03.2019 р. і продовжувати до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_2 ) на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Апеляційна скарга подається до Рівненського апеляційного суду через Радивилівський районний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

повний текст рішення виготовлений 04.03.21 р.

Суддя А.О. Сільман