КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/2071/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2021 року м. Київ

Справа № 755/10319/20

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Махлай Л.Д., Немировської О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником Лободою Іриною Василівною , на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 11 листопада 2020 року, постановлену у складі судді Гаврилової О.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», третя особа - Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11 листопада 2020 року відмовлено у прийнятті позовної заяви в новій редакції, поданій в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», третя особа - Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник ОСОБА_1 - Лобода І.В. звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду, справу направити для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Вказує, що позивач не звертався до суду з заявою про збільшення позовних вимог, а звернувся з заявою про зміну предмету позову, без зміни його підстав як фактичних так і юридичних, оскільки від дня подачі позову до часу відкриття провадження у справі були зібрані нові докази, що стосувалися саме первісного предмету позову, а їх зміст зумовлював підстави для формування такого предмету позову, щоб розгляд справи був повним, а захист та відновлення прав позивача - ефективними.

Звертає увагу суду, що ст. 49 ЦПК України не забороняє доповнення позову новою (додатковою) позовною вимогою як зміну предмету позову, якщо вона заявлена в межах первісного предмету позову або є наслідком заявлених первісних позовних вимог. Позовною вимогою зобов`язального характеру, яка була первісно заявлена, є - зобов`язати ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» видати наказ про призначення на посаді заступника директора з продажів ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» ОСОБА_1 .

Додатково заявленою вимогою, в рамках ст. 49 ЦПК України, як зміна предмету позову, було заявлено вимогу - про визнання протиправним та скасування наказу ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» від 22.02.2019 №276к про переведення/призначення на посаду заступника директора з продажів ДП «Укравтогаз» начальника департаменту з питань обліку та реалізації газу Дочірнього підприємства «Укравтогаз» ОСОБА_3 . Дана вимога є необхідною та похідною від первісних вимог, оскільки в разі задоволення позовної вимоги зобов`язального характеру, рішення суду буде не ефективним без заявлення даної вимоги.

Звертає увагу на те, що докази, які додатково були подані з позовною заявою в новій редакції, були отримані після подачі позову до суду. Процесуальним законом встановлений порядок подання доказів до суду, який не був порушений позивачем, оскільки є можливим не лише разом з позовною заявою, а й до першого судового засідання чи в підготовчому засіданні. Відтак, новими доказами, які були подані додатково, не змінюються підстави позову. А тому й відсутня одночасність зміни предмету й підстав позову.

Зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 49 ЦПК України позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. Форма заяви не визначається законом. Процесуальним законом не заборонено викласти зміну предмету позову шляхом подання позовної заяви в новій редакції. Відтак, посилання суду першої інстанції на те, що чинним цивільним процесуальним законом не передбачено подання позову в новій редакції не є підставою для відмови в прийнятті заяви.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» вважав доводи апеляційної скарги безпідставними, а ухвалу суду першої інстанції - законною і обґрунтованою.

В судовому засіданні представник позивача Лобода І.В. підтримала доводи апеляційної скарги, просила ухвалу суду скасувати.

Представник відповідача ОСОБА_4 заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити ухвалу суду без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за їх відсутності відповідно до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши представника позивача та представника відповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у прийнятті позовної заяви в новій редакції, ухвалою від 11 листопада 2020 року, суд першої інстанції виходив з того, що позовна заява в новій редакції фактично містить додаткову самостійну вимогу немайнового характеру - визнати протиправним та скасувати наказ Дочірнього підприємства «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» від 22.02.2019 №276к. Крім того, в поданій позовній заяві в новій редакції фактично змінено не лише предмет за рештою позовних вимог, а й доповнені підстави позову, що виходячи з конструкції ч.3 ст.49 ЦПК України, також не допускається.

З таким висновком суду колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що у липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», в якому просить:

- визнати дії Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз Україна» щодо перестановки (перегрупування) працівників та переведення на вакантні посади у новостворені підрозділи згідно з наказом від 31 січня 2019 року №29, з 01 лютого 2019 року протиправними;

- визнати дії Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз Україна» щодо прийняття на посади працівників, згідно з затвердженим наказом від 31 січня 2019 року №29 штатного розпису, з 01 лютого 2020 року протиправними;

- зобов`язати Дочірнє підприємство «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз Україна» видати наказ про призначення ОСОБА_1 на посаду заступника директора з продажів Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз Україна».

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2020 року відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України».

04 листопада 2020 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Лобода І.В. подала до суду позовну заяву (нова редакція) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії (в порядку ст. 49 ЦПК України - зміна предмету позову).

В позовній заяві в новій редакції, позивачем заявлені наступні вимоги:

- визнати дії Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» щодо перестановки (перегрупування) працівників та переведення на вакантні посади у новостворені підрозділи згідно з наказом від 31.01.2019 року №29, з 01.02.2019 року протиправними в частині порушення прав ОСОБА_1 , визначених п. 5 наказу ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» від 31.01.2019 року №29;

- визнати дії Дочірнього підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» щодо прийняття, перестановки (перегрупування) працівників та переведення на вакантні посади працівників, згідно з затвердженим наказом від 31.01.2019 року №29, штатного розпису з 01.02.2020 року протиправними в частині порушення прав ОСОБА_1 на зайняття вакантної посади заступника директора з продажів Дочірнього підприємства «Укравтогаз»;

- визнати протиправним та скасувати наказ Дочірнього підприємства «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» від 22.02.2019 року №276к про переведення/призначення на посаду заступника директора з продажів Дочірнього підприємства «Укравтогаз» начальника департаменту з питань обліку та реалізації газу Дочірнього підприємства «Укравтогаз» ОСОБА_3 ;

- зобов`язати Дочірнє підприємство «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» призначити ОСОБА_1 на посаду заступника директора з продажів Дочірнього підприємства «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України».

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України)

За змістом ч.5 ст.12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч.1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно ч.3 ст.49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

У разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої та частинами третьою і четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. У разі неподання таких доказів суд не приймає до розгляду та повертає заявнику відповідну заяву, про що зазначає у рішенні суду (частина 5 статті 49 ЦПК України).

Частиною 1 ст. 279 ЦПК України визначено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Відповідно до з ч. 2, 3 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.

Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Цивільно-процесуальним Кодексом України передбачено право позивача змінити або предмет позову, або підстави позову. Тому одночасна зміна предмета позову та підстав позову прямо не допускається. Зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача. Зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Тому в разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, а це за своєю суттю - уже новий позов. Саме у зв`язку із цим законодавцем було закріплено альтернативну зміну предмета чи підстав позову.

Згідно із нормами цивільного процесуального права, предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої суд має ухвалити рішення. Вказана дефініція дає правильне розуміння того, що позивач, звертаючись до суду, має матеріально-правову заінтересованість захистити своє право.

Під підставами позову розуміють обставини, якими позивач обґрунтовує свою вимогу, а також факти, що підтверджують ці обставини. Такими обставинами можуть бути лише юридичні факти, тобто факти, які зумовлюють певні правові наслідки: виникнення, зміну чи припинення правовідносин. Тому до підстави позову не можуть входити обставини, які виступають доказами в справі. З ними закон не пов`язує виникнення, зміну або припинення прав чи обов`язків. Вони лише підтверджують наявність або відсутність юридичних фактів, які входять у підставу позову.

Разом з тим, не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Під змістом позову розуміють вид (спосіб) судового захисту, що прямо передбачається законом (наприклад, ст. 16 Цивільного кодексу України), з яким позивач звертається до суду. Таким чином, предмет позову - це те, що конкретно вимагає позивач; підстава позову - те, чим позивач обґрунтовує свої вимоги; зміст позову - це спосіб захисту порушеного права.

Зазначене розуміння елементів позову закріплюється у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» від 12 червня 2009 року № 5.

Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 13 жовтня 2020 року у справі № 369/10789/14-ц, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідками.

Поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» ( п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, ЄСПЛ зазначає, що відповідно до духу зазначеної Конвенції поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

В п. 7.40 зазначеної постанови Велика Палата Верховного Суду вказала, що суд має розглядати лише такий спір, у якому позовні вимоги можуть бути або задоволені, чим спір буде вичерпано, або в їх задоволенні може бути відмовлено. У тому ж разі, якщо за змістом заявлених позовних вимог ( а не з огляду на обставини справи) задоволення позову є неможливим, немає, як видається, підстав стверджувати про наявність юридичного спору. Суд повинен ухвалювати рішення, яким вичерпувати конфлікт між сторонами, а не давати одній із сторін за відсутності для цього юридичних підстав сподівання на те, що вона у майбутньому отримає бажане для неї рішення.

Звертаючись до суду із позовною заявою в новій редакції представник позивача фактично уточнив прохальну частину позову (предмет позову), обґрунтування якого вже було наведено у позовній заяві, за якою ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2020 року було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, підстави позову вказаною заявою не змінювались.

Суд першої інстанції, зазначаючи про те, що позивач у позовній заяві в новій редакції просить визнати протиправним та скасувати наказ ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» від 22.02.2019 №276к, що і є, на думку суду, додатковою самостійною вимогою та, відповідно, зміною предмету позову та його підстав, не звернув увагу на те, що обставинами, на яких ґрунтуються вимоги позивача (підставою позову), як у позовній заяві, так і у її новій редакції, є наказ ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» від 31.01.2019 року №29, якими, на думку позивача, порушуються його трудові права.

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що ним були обґрунтовано та наведено підстави, порушення, на думку позивача, його прав займати керівну посаду згідно з штатним розписом, який був затверджений та діяв з 01.02.2019 року, оскільки передбачені цьому розписі посади, зокрема, керівні, не були запропоновані позивачу до 28.03.2019 в той час, коли на такі посади приймалися інші особи.

Так, позивач у позовній заяві зазначав, що на посаду заступника директора з продажів ДП «Укравтогаз» було переведено начальника департаменту з питань обліку та реалізації газу ДП «Укравтогаз» (наказ від 22 лютого 2019 №276к), з меншим досвідом роботи та відсутністю відповідної кваліфікації, оскільки прийнятий на підприємство лише в грудні 2019 року.

Однак, у прохальній частині позовної заяви вимога про скасування наказу від 22.02.2019 №276к позивачем заявлена не була.

В даному випадку наявний предмет спору - вимога про зобов`язання ДП «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз Україна» видати наказ про призначення ОСОБА_1 на посаду заступника директора з продажів, пов`язана з вимогою про скасування наказу від 22.02.2019 року №276к про переведення/призначення на посаду заступника директора з продажів ДП «Укравтогаз» начальника департаменту з питань обліку та реалізації газу ДП «Укравтогаз» ОСОБА_3 , внаслідок чого представник позивача і звернулась до суду з заявою про зміну предмету позову.

Процесуальних перешкод для прийняття судом першої інстанції заяви про зміну предмету позову (позовної заяви у новій редакції) апеляційним судом не встановлено.

Заява подана представником позивача з дотриманням вимог ст. 49 ЦПК України - протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі, суду надані докази направлення копії цієї заяви іншим учасникам справи та докази сплати судового збору відповідно до вимог ч.2 ст. 6 Закону України «Про судовий збір».

З огляду на викладене, оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, оскільки у суду першої інстанції були відсутні правові підстави для відмови у прийнятті заяви про зміну предмету позову (позовної заяви у виправленій редакції) та її повернення заявнику.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374-379, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником Лободою Іриною Василівною , - задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 11 листопада 2020 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 05 березня 2021 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Махлай Л.Д.

Немировська О.В.