Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2021 року м.Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

- головуючої Черніцької І.М.

- при секретарі судового засідання Бойко І.І.

з участю:

позивача ОСОБА_1 , адвоката Бочана І.П.,

відповідача ОСОБА_2 , адвоката Пономаренка І.А.,

третьої особи - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, який згодом уточнила, до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування вимог позивач вказала, що з найближчих родичів у неї є мати ОСОБА_4 і брат ОСОБА_5 , з якими вона спільно проживала в будинку АДРЕСА_1 з 2008р. по 2013р. У 2013 році ОСОБА_5 почав проживати окремо від них у квартирі своєї співмешканки ОСОБА_6 в м. Тернополі. ОСОБА_4 не схвалювала їх спільного проживання, оскільки вважала, що ОСОБА_6 планує в майбутньому заволодіти їх майном, яке придбавалось та створювалось за їх спільні сімейні кошти. Такі побоювання ОСОБА_4 щодо можливої втрати майна в майбутньому посилились після того, як на протязі 2016, та на початку 2017 року ОСОБА_5 почав вимагати від неї передати йому правовстановлюючі документи на житловий будинок в АДРЕСА_2 , а також на земельні ділянки під ними, відповідно до яких їх мати була власником даної нерухомості.

29 березня 2017 року між нею та ОСОБА_4 було укладено договори дарування, відповідно до яких остання подарувала їй житловий будинок АДРЕСА_1 і присадибну земельну ділянку за цією ж адресою.

11 травня 2017 року між ними було укладено два нотаріально посвідчених договори дарування, відповідно до яких ОСОБА_4 подарувала їй дачний будинок в с. Довжанка, Тернопільського району, а також земельну ділянку, на якій розташований даний будинок

31 травня 2017 року між ними було укладено чотири договори дарування, відповідно до яких ОСОБА_4 подарувала їй магазин загальною площею 1515.8 кв.м, по АДРЕСА_2 , та три земельні ділянки під ним з кадастровими номерами :12:012:0023, :12:012:0024 і :12:012:0028 .

На початку серпня 2017 року нею до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області було подано позов про усунення їй перешкод у користуванні подарованим житловим будинком по АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_5 таким, що втратив право користування даним житлом.

Крім того, нею було надіслано вимогу ОСОБА_5 , в якій вона як власник магазину по АДРЕСА_2 , просила останнього, який використовує даний магазин у своїй господарській діяльності, або укласти із нею договір оренди, або ж звільнити приміщення магазину.

Адвокатом Василишиним К.В., від імені ОСОБА_4 , було складено та подано до суду позовну заяву про визнання недійсними, в тому числі і укладених між ними 29.03.17р. і 31.05.17р., договорів дарування, із посиланням на їх нібито фіктивність і укладених під впливом обману, який мав місце зі сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_8 . Даний позов було розглянуто в межах цивільної справи №607/15555/17.

Як вбачається із позовної заяви, в ній не згадується ОСОБА_2 . Відповідач ОСОБА_2 не допитувалась в суді першої інстанції у вище згаданій справі як свідок.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 вересня 2018 року у справі №607/15555/17 частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_4 , та визнано недійсними, з підстав їх фіктивності, укладені 31.05.2017р. чотири договори дарування - магазину і трьох земельних ділянок під ним.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 18 січня 2019 року її апеляційну скаргу залишено без задоволення.

Постановою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 27 березня 2019 року частково задоволено її касаційну скаргу, скасовано постанову Тернопільського апеляційного суду від 18.01.19р., а справу направлено на новий апеляційний розгляд.

При новому розгляді даної справи Тернопільським апеляційним судом, представник ОСОБА_4 - адвокат Захарчук А.П., заявив клопотання про допит як свідка ОСОБА_2 . При цьому, подав до суду клопотання та просив приєднати «Протокол опитування адвокатом особи ОСОБА_2 від 30.05.2019р.»

Тернопільський апеляційний суд відхилив клопотання адвоката Захарчука А.П. від 03.06.19р. про допит свідків та про долучення до матеріалів справи письмових доказів, а тому представник ОСОБА_4 27 червня 2019 року подав заяву про відмову від позову. Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 27 червня 2019 року закрито провадження у справі №607/15555/17, а рішення суду першої інстанції визнано нечинним.

Позивач стверджує, що вся надана ОСОБА_2 , у протоколі опитування від 30.05.2019 року, інформація про її особу, про повідомленні нею обставини є недостовірною, оскільки вона ніколи не була ОСОБА_2 подружкою, та вони з нею ніколи «тісно» не дружили. Позивач знає ОСОБА_2 як знайому брата ОСОБА_5 , який є хресним батьком її сина ОСОБА_9 .

Неправдою є те, що нібито протягом 2012-2016р.р. ОСОБА_2 зі своїм чоловіком ходили в гості до ОСОБА_5 в смт. В. Березовиця в будинок, що по АДРЕСА_1 .

Не відповідає дійсності також те, що відповідач перебуваючи в будинку в смт. В.Березовиця, нібито була свідком «істеричних сцен» та конфліктів між нею та ОСОБА_4 , під час яких вона вимагала від матері переписати на неї нерухоме майно, яке подарував їй ОСОБА_5 .

Позивач вказує, що ОСОБА_5 подарував ОСОБА_4 нерухоме майно (житловий будинок та два нежитлові приміщення, згодом реконструйовані в магазин площею 1515.8 кв.м, по АДРЕСА_2 , разом із земельними ділянками) в грудні 2014 року, коли вже проживав окремо в м. Тернополі із своєю співмешканкою ОСОБА_6 . Відповідач ОСОБА_2 останній раз була у будинку в смт. В. Березовиця ще в 2012 році. Тому твердження відповідача про те, що вона, будучи у будинку, нібито була свідком її конфліктів з ОСОБА_4 , під час яких вона вимагала від останньої здійснити перепис на неї подарованого їй ОСОБА_5 нерухомого майна, є неправдивими. Вказує, що неможливою є вимога до ОСОБА_4 в 2012 році переписати нерухоме майно, власником якого вона стала лише у 2014 році.

Неправдивою також є інформація про те, що вона не любила, коли ОСОБА_5 купував ОСОБА_6 дорогі речі, про те, що вона постійно жалілася на неї та змальовувала її в поганих рисах.

Не відповідає дійсності також твердження ОСОБА_2 , нібито саме вона, виконуючи її прохання, переконала ОСОБА_5 переписати на ОСОБА_4 житловий будинок та приміщення магазину по АДРЕСА_2 . Як повідомили суд під присягою свідок ОСОБА_8 та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в грудні 2014 року здійснив дарування останній нерухомого майна, тому що до нього почали висувати вимоги рекетири, вимагаючи сплати значної суми коштів в іноземній валюті, та погрожуючи відібрати, чи пошкодити, дане майно.

Враховуючи вищевикладене, вважає, що поширенням вищенаведеної недостовірної інформації щодо неї, яка викладена у протоколі опитування від 30.05.2019 року, відповідачем ОСОБА_2 принижено її честь та гідність, завдано шкоди її немайновим інтересам.

Посилаючись на наведене, позивач просила визнати недостовірною та такою, що порушує її права на повагу до честі та гідності інформацію, яка розповсюджену ОСОБА_2 , шляхом власноручного заповнення наданого адвокатом Захарчуком Андрієм Петровичем «Протоколу опитування адвокатом особи за її згодою» від 30.05.2019р. та зобов`язати ОСОБА_2 спростувати поширену інформацію, яка не відповідає дійсності, шляхом: відкликання (не пізніше 5-ти днів з дня набрання законної сили рішенням у даній справі) цінним листом з описом вкладення від адвоката Захарчука А. П. оригіналу «Протоколу опитування адвокатом особи за її згодою» від 30.05.2019р.; встановлення ОСОБА_2 заборони даному адвокату на зберігання, розповсюдження чи використання копій вище згаданого заповненого нею протоколу; послідуючої передачі оригіналу даного протоколу позивачу.

Крім того, просила стягнути з відповідача на її користь завдану моральну шкоду у розмірі 100 000 грн. та понесені судові витрати по справі.

Ухвалою суду від 15 серпня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

12 вересня 2019 року позивач подала заяву про зменшення розміру позовних вимог в частині розміру моральної шкоди та просила стягнути з відповідача завдану їй моральну шкоду за розповсюдження недостовірної інформації у розмірі 16 692грн.

Представник відповідача подав відзив на позов. Вказав, що відповідач заперечує позов, вважає його безпідставним та таким, що не підлягає до задоволення. Відомості, які відповідач надала адвокату Захарчуку А.П. у протоколі опитування, відповідають реальним обставинам справи, не спотворенні та їх правдивість можуть підтвердити ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , будучи допитаними як свідки.

Крім того, законом не передбачено відшкодування моральної шкоди особі, яка є стороною по справі, внаслідок показів свідка, який надав в суді правдиві та достовірні відомості щодо обставин справи. Також вважає, що позовні вимоги направленні на усунення свідка від подальшої участі у можливих судових засіданнях та примушення останнього не надавати свідчень щодо подій очевидцем яких була.

Відповідно до вимог Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат Захарчук А.П. провів опитування ОСОБА_2 , на яке остання надала згоду, та описала відомості, свідком яких була безпосередньо. Посилаючись на наведене, просив відмовити у задоволенні позову.

Позивач подала відповідь на відзив. Зазначила, що відповідач ОСОБА_2 не була допитана як свідок у справі за №607/15555/17. Тернопільський апеляційний суд відхилив клопотання про допит ОСОБА_2 , остання не приводилась судом до присяги. Тернопільський апеляційний суд не досліджував як письмовий доказ «Протокол опитування адвокатом особи за її згодою» від 30.05.2019 року та згодом закрив провадження у справі у зв`язку із відмовою позивача ОСОБА_4 від позову. Згідно протоколу опитування від 30.05.2019 року, адвокат Захарчук А.П., який був представником ОСОБА_4 у справі за №605/15555/17, роз`яснив ОСОБА_2 , що вона може бути викликана до суду як свідок, у зв`язку із наданням вказаних пояснень та не роз`яснював відповідачу зміст ст. 384 КК України. Відтак, вважає безпідставними твердження відповідача про те, що законом не передбачено відшкодування моральної шкоди особі, яка є стороною по справі, від пояснень свідка, який надав в суді правдиві, відомості щодо обставин справи, оскільки ОСОБА_2 в статусі свідка не надавала жодних пояснень.

Позивач стверджує, що ніколи не була відповідачу подружкою та вони ніколи тісно не дружили. Знає ОСОБА_2 як знайому її брата ОСОБА_5 , який є хресним батьком її сина. До січня 2013 року ОСОБА_2 разом із чоловіком декілька разів приходили у гості до ОСОБА_5 по АДРЕСА_1 , де проживала і вона. Позивач стверджує, що декілька разів спілкувалась з відповідачем, але не через наявність спільних інтересів, а через те, що ОСОБА_5 є хресним батьком сина відповідача. Такі спілкування відбувались у присутності інших людей, що виключало можливість повідомлення відповідачу їх сімейні справи, можливі негаразди, і виключало наявність у неї можливості просити відповідача про вчинення певного впливу.

Вважає, що поширена відповідачем інформація у протоколі від 30.05.2019 року має негативний характер, оскільки повідомляє третім особам про порушення нею загальновизнаних правил співжиття, прийнятих у суспільстві вимог та принципів етики і моралі, є недостовірною, та не є оціночним судженням.

30 вересня 2019 року третя особа ОСОБА_3 подав пояснення щодо позову. Зазначив, що твердження позивач про те, що надані ОСОБА_2 пояснення в адвокатському опитуванні від 30.05.2019 року є недостовірною інформацією не заслуговують на увагу суду та спростовуються поясненнями ОСОБА_4 , які були надані нею в статусі свідка у справі Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області №607/15555/17. У 2017 році ОСОБА_4 пред`явила позов до ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів дарування нерухомого майна, оскільки останні укладені під психологічним тиском ОСОБА_1 та ОСОБА_8 .

Надане позивачем дослідження №06-08-19 Громадської організації «Спілка фахівців соціологічних та психологічних досліджень» про розмір моральної шкоди є суб`єктивною думкою працівника вказаної громадської організації. ФОП ОСОБА_11 не є судовим експертом, не є дипломованим спеціалістом в галузі психології, при виконані дослідження жодної відповідальності не несе за надання неналежного чи недостовірного висновку, а тому його суб`єктивне дослідження не може буди доказом завдання позивачу будь-якої моральної шкоди у даній цивільній справі. Надані ОСОБА_2 пояснення є достовірними та підтверджуються поясненнями ОСОБА_4 , оскільки стосуються тиску зі сторони ОСОБА_1 на ОСОБА_4 щодо переоформлення на неї майна. Посилаючись на наведене, просив відмовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її адвокат Бочан І.П. позовні вимоги підтримали, просили задовольнити. Додатково надали пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, відповіді на відзив.

Відповідач ОСОБА_2 та її адвокат Пономаренко І.А. заперечили щодо задоволення позову.

Третя особа ОСОБА_3 заперечив щодо задоволення позову.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 зверталася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , треті особи: приватний нотаріус Тернопільського районного нотаріального округу Тернопільської області Мастенко Н. П., приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Тернопільської області Ломакіна Л.В., приватний нотаріус Тернопільського районного нотаріального округу Тернопільської області Кравець Т. В., товариство з обмеженою відповідальністю «Дорога родина», про визнання договорів дарування нерухомого майна недійсними та скасування їх державної реєстрації, яка розглядалася судом у справі 607/15555/17.

Позовна заява мотивована тим, що їй на праві власності належало майно, у тому числі: житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами та земельна ділянка, що розташовані по АДРЕСА_1 , а також приміщення магазину та три земельні ділянки площею 0,0317 га, 0,0300 га, 0,0318 га, що розташовані по АДРЕСА_2 .

29 березня 2017 року між нею та її дочкою - ОСОБА_1 укладено договори дарування, за якими вона подарувала ОСОБА_1 житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами та земельну ділянку, розташовані по АДРЕСА_1 .

31 травня 2017 року вона та ОСОБА_1 уклали договори дарування, за якими вона подарувала ОСОБА_1 приміщення магазину та три земельні ділянки площею 0,0317 га, 0,0300 га, 0,0318 га, розташовані по АДРЕСА_2 .

Посилалась на те, що вона уклала вказані договори дарування унаслідок психологічного впливу дочки та ОСОБА_8 , які під психологічним тиском переконали її у недобросовісності намірів її сина ОСОБА_5 зокрема, у тому, що син буде спонукати різними способами її до передачі майна йому, а згодом забере майно та виселить її з домоволодіння по АДРЕСА_1 . Вони часто повторювали та стверджували, що у ОСОБА_5 проблеми зі здоров`ям і він може оформити майно на свою співмешканку, а вона також вже особа похилого віку і майно слід переписати на ОСОБА_1 , яка мала б її у подальшому утримувати. Унаслідок цього вона уклала із ОСОБА_1 зазначені договори дарування нерухомого майна, які вважає фіктивними.

Крім того, 13 вересня 2017 року ОСОБА_1 незаконно подарувала ОСОБА_8 житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами та земельну ділянку, розташовані по АДРЕСА_1 , що не відповідало їх домовленостям.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4 просила суд визнати недійсними вказані договори дарування з тих підстав, що вони були укладені без наміру створення правових наслідків, а також визнати незаконною державну реєстрацію цих договорів.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14 вересня 2018 року у справі №607/15555/17 частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_4 та визнано недійсними, з підстав їх фіктивності, укладені 31.05.2017р. чотири договори дарування - магазину і трьох земельних ділянок під ним.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 18 січня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Постановою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 27 березня 2019 року частково задоволено касаційну скаргу ОСОБА_1 , скасовано постанову Тернопільського апеляційного суду від 18.01.19р., а справу направлено на новий апеляційний розгляд.

При новому розгляді даної справи Тернопільським апеляційним судом, представник ОСОБА_4 - адвокат Захарчук А.П. заявив клопотання про допит свідків, у тому числі як свідка ОСОБА_2 . При цьому, подав до суду клопотання та просив приєднати «Протокол опитування адвокатом особи ОСОБА_2 за її згодою від 30.05.2019р.»

У «Протоколі опитування адвокатом особи за її згодою» від 30.05.2019р., ОСОБА_2 наведено інформацію, яку позивач вважає недостовірно, такою, що не відповідає дійсності, принижує її честь та гідність.

Як вбачається із змісту протоколу опитування, адвокат ОСОБА_3 діяв на підставі договору доручення укладеного із ОСОБА_4 ОСОБА_2 було роз`яснено зміст ст. 63 Конституції України та те, що опитування проводиться у зв`язку із судовим процесом між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів дарування будинку по АДРЕСА_1 та магазину по АДРЕСА_2 . Також зазначено, що дані можуть бути поширені лише у випадках, передбачених законодавством.

Тернопільський апеляційний суд відхилив клопотання адвоката Захарчука А.П. від 03.06.19р. про допит свідків та про долучення до матеріалів справи письмових доказів, що не заперечується сторонами спору та підтверджується протоколами судових засіданнях від 03.06.2019 року, 18.06.2019, від 27.06.2019р.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 27 червня 2019 року закрито провадження у справі №607/15555/17 у зв`язку із відмовою позивача від позову, а рішення суду першої інстанції, ухвалене у даній справі, визнано нечинним.

Стороною відповідача не заперечуються обставини викладені нею у протоколі опитування від 30.05.2019 року, вважає, що викладені нею письмові пояснення у протоколі не є образою позивача, а її власною оцінкою обставин, які склалися та мали значення при вирішенні цивільної справи №607/15555/17.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, оцінивши зібрані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення.

В силу вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів

В силу вимог статті 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності.

Згідно із вимогами ч. 4 статті 32 Конституції України та статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), кожному гарантується право на захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію.

Положеннями ст. 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Відповідно до вимог статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до вимог ч. 1 статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Згідно із вимогами частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Відповідно до положень і аналізу статті 277 ЦК України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Вимога довести правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує свободу висловлення думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється статтею 10 Конвенції.

Відповідно до вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Звертаючись до суду з позовом позивачка просила суд визнати недостовірною та такою, що порушує права на повагу до її честі та гідності негативну інформацію про її особу, яка викладена ОСОБА_2 у протоколі її опитування адвокатом Захарчуком А.П. від 30.05.2019р.

Як вбачається із змісту протоколу опитування, адвокат Захарчук А.П. діяв на підставі договору доручення укладеного із ОСОБА_4 ОСОБА_2 було роз`яснено зміст ст. 63 Конституції України та те, що опитування проводиться у зв`язку із судовим процесом між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 про визнання недійним договорів дарування будинку по АДРЕСА_1 та магазину по АДРЕСА_2 . Також зазначено, що дані відомості можуть бути поширені лише у випадках , передбачених законодавством.

При розгляді Тернопільським апеляційним судом справи №607/15555/17 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_8 про визнання договорів дарування нерухомого майна недійсними, представник ОСОБА_4 - адвокат Захарчук А.П., заявив клопотання про допит свідка ОСОБА_2 . При цьому, подав до суду клопотання та просив приєднати до матеріалів справи як доказ «Протокол опитування адвокатом особи ОСОБА_2 за її згодою від 30.05.2019р.» .

З врахуванням наведеного, суд вважає, що інформація, яку позивач вважає недостовірною, такою, що принижує її честі та гідність, викладена у Протоколі опитування адвокатом особи ОСОБА_2 за її згодою від 30.05.2019р., була викладена не з метою приниження честі і гідності позивача, а стосувалася спору, який розглядався судом у справі №607/15555/17 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_8 про визнання договорів дарування нерухомого майна недійсними та скасування їх державної реєстрації. У даному протоколі опитування, який адресувався суду, у зв`язку із судовим процесом між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 про визнання договорів дарування недійсними, про що зазначено у протоколі, ОСОБА_2 виклала свої твердження, судження щодо обставин у цивільній справі №607/15555/17.

Відповідно до роз`яснень викладених у абзаці 3 пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред`явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом.

Не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом у справі та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів.

Вказана вимога по суті означала б вимогу повторної судової оцінки наданих суду доказів у раніше розглянутій справі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

ОСОБА_2 не заперечила висловлені нею твердження зазначені у протоколі опитування від 30.05.2019 року, однак вважає, що зазначена нею інформація не є образою позивача, а її оцінкою обставин, які мали значення для розгляду справи між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Вищевказані обставини також підтвердила в судовому засіданні допитана як свідок ОСОБА_4 .

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, суд вважає, що оспорювана позивачем інформація не може вважатися недостовірною або відомостями, які порочать честь, гідність позивача, оскільки в даному випадку відповідач виражала власні судження щодо обставин справи.

Доводи позивача про те, що уся інформація зазначена відповідачем у протоколі опитування особи адвокатом є недостовірною й такою, що принижує її честь, гідність, суд не приймає до уваги як необґрунтовані, оскільки вказана інформації стосувалась обґрунтування підстав відповідного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , надавалась в обґрунтування позовних вимог, зазначена під час опитування особи адвокатом позивача по справі, з метою долучення даного документа до матеріалів судової справи на обґрунтування позовних вимог та подальшого заявлення клопотання про допит даної особи у суді як свідка.

Вказані обставини були предметом дослідження у суді першої інстанції при розгляді справи за №607/15555/17, що підтверджується змістом роздрукованого технічного запису судового засідання від 14.05.2018 року.

Відповідно до роз`яснень наданих у пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, оцінивши в сукупності та кожен зокрема, зібрані у справі докази, суд прийшов до переконання про відмову у задоволенні позову, оскільки зазначена позивачем інформація, не носить характеру завідомо неправдивих відомостей та є оціночним судженням відповідача, не відбулось поширення недостовірної інформації у вигляді фактів щодо позивача, відсутній склад правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення вимог позивача.

Позивачем не обґрунтовано та не надано доказів того, що викладена відповідачем у процесуальних документах інформація якимось чином порушує її особисті немайнові права, або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає позивачу повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Суд не приймає до уваги покази свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , оскільки останні не спростовують вищенаведених висновків суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 95, 259, 263, 265, 268, 354,355 ЦПК, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 про захист честі, гідності та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП- НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Третя особа: ОСОБА_3 , АДРЕСА_4 .

Повне судове рішення складено 05 березня 2021 року.

Головуючий І.М. Черніцька