РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2021 року м. Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді Мельник А.В.

за участю секретаря судового засідання Кавалко В.С.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Теребовля в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Теребовлянської міської ради Тернопільської області про стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Теребовлянської міської ради Тернопільської області, у якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 200000 грн.

В обґрунтування заявлених вимог, вказує на те, що він будучи учасником антитерористичної операції, неодноразово звертався до Теребовлянської міської ради із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства площею 1,9 га в селі Вербівці Теребовлянського району, однак йому було відмовлено. Позивач неодноразово оскаржував такі дії Теребовлянської міської ради до суду.

Так, рішеннями Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 18.04.2018 у справі № 606/1563/17, Тернопільського окружного адміністративного суду: від 20.12.2018 у справі № 1940/1864/18, від 11.07.2019 у справі № 500/1127/19, від 05.12.2019 у справі №500/2317/19 бездіяльність та відповідні рішення відповідача визнано протиправними та зобов`язано повторно розглянути заяву позивача щодо надання йому, як учаснику антитерористичної операції, дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 1,9 га, що розташована на території Теребовлянської міської ради для ведення особистого селянського господарства. Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 14.07.2020 у справі №500/839/20 визнано протиправним та скасовано чергове рішення Теребовлянської міської ради у Теребовлянського району Тернопільської області (№ 7338 від 29.01.2020) про відмову у наданні дозволу ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 1,9 га та зобов`язано Теребовлянську міську раду прийняти рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 1,9 га, що розташована на території Теребовлянської міської ради для ведення особистого селянського господарства.

Вказані рішення набрали законної сили, однак досі не виконані відповідачем. Позивачем витрачено багато зусиль та часу, а саме більше трьох років, на вирішення спору в судовому порядку, що потягло за собою розчарування в діяльної народних обранців громади, психічне напруження у зв`язку з очікуванням рішень, та викликане дискримінацією під час розгляду його заяв порівняно з заявами інших громадян, які належно вирішувались.

Душевні страждання, яких зазнав позивач, на його думку, пов`язані з прийняттям протиправних рішень відповідачем та невиконанням ним рішень судів, а також з тим, що позивач не міг користуватися всіма благами та перевагами, на які він має право та які він би отримав при користуванні земельною ділянкою для ведення особистого селянського господарства.

Позивач зазнавав психологічних переживань кожного разу, коли Теребовлянська міська рада після скасування незаконного рішення в судовому порядку, знову і знову (п`ять разів) виносила те саме незаконне рішення. Вказані страждання, пережиті позивачем у зв`язку із фактами винесення протиправних рішень суб`єктом владних повноважень та невиконанням рішень суду, спричинили погіршення стану здоров`я ОСОБА_1 , зокрема, йому був поставлений клінічний діагноз вітіліго.

Враховуючи вказане, позивач вважає, що такою протиправною поведінкою, Теребовлянською міською радою йому було завдано моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 200000 грн.

Вказане стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21.09.2020 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Теребовлянської міської ради Тернопільської області про стягнення моральної шкоди передано за підсудністю на розгляд Теребовлянському районному суду Тернопільської області.

До Теребовлянського районного суду Тернопільської області справа надійшла 20.10.2020.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 20.10.2020 справу було передано на розгляд судді Мельник А.В.

Ухвалою суду було прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 26.11.2020, яке в подальшому неодноразово було відкладено на 17.12.2020, 02.02.2021, 03.03.2021, у зв`язку із неявкою представника відповідача та надходженням від нього відповідного клопотання.

17.12.2020 до суду від Теребовлянської міської ради Тернопільської області надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача заперечила проти задоволення позовних вимог та вказала на відсутність доказів завдання позивачу моральної шкоди.

08.02.2021 від позивача надійшла до суду відповідь на відзив, у якій він вказав на те, що відповідачем пропущено строк на подання відзиву, а тому просив відзив на позовну заяву залишити без розгляду.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, вказали, що на час розгляду справи рішення судів, зокрема, рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 14.07.2020 у справі №500/839/20, яким відповідача зобов`язано прийняти рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, так і не виконано, що є підставою для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди.

Відповідачем Теребовлянською міською радою Тернопільської області в судове засідання 03.03.2021 не було забезпечено явку свого представника, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. На електронну адресу суду 03.03.2021 о 14 год 14 хв. від представника відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи та витребування від позивача документів, на підтвердження завдання йому моральної шкоди. Клопотання мотивоване також необхідністю ознайомлення із матеріалами справи.

Суд зазначає, що від представника відповідача неодноразово до суду надходили заяви про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю явки представника відповідача у судові засідання, які були задоволені судом, зокрема: заяви від 26.11.2020, 02.02.2021.

Щодо заяви про відкладення розгляду справи від 03.03.2021, то суд зазначає, що вказана заява надійшла до суду о 14 год 14 хв., в той час, коли розгляд справи було призначено на 14 год 15 хв., а тому вказана заява була передана суду вже після закінчення судового засідання у справі та прийняття рішення про розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Крім того, при вирішенні питання про розгляд справи у відсутності представника відповідача, судом взято до уваги те, що справа вже протягом тривалого часу, а саме з жовтня 2020 року, перебуває в провадженні суду, судом неодноразово задовольнялись клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, представник відповідача не з`явився у жодне із призначених у даній справі судове засідання, та не зазначив поважних причин, що перешкоджають його явці у судове засідання, а тому з урахування положень статті 223 ЦПК України, враховуючи думку позивача та його представника, суд здійснив розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 надано статус учасника бойових дій у зв`язку із його безпосередньою участю в антитерористичній операції, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 від 11.10.2016.

ОСОБА_1 неодноразово звертався до Теребовлянської міської ради Теребовлянського району Тернопільської області щодо надання йому, як учаснику антитерористичної операції, дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 1,9 га, що розташована на території Теребовлянської міської ради для ведення особистого селянського господарства.

Однак, Теребовлянська міська рада Теребовлянського району Тернопільської області відмовляла позивачу у наданні йому такого дозволу.

Зазначені обставини були предметом судового розгляду у справах № 606/1563/17, №1940/1864/18, №500/1127/19, №500/2317/19, №500/839/20 за позовом ОСОБА_1 до Теребовлянської міської ради.

Також судом встановлено, що рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 20.12.2018 у справі № 1940/1864/18, що набрало законної сили, підтверджено наявність у позивача права на збільшення земельної ділянки (позивач у 2009 році вже отримав у власність земельну ділянку площею 0,0616 га) в межах норм, установлених статтею 121 Земельного кодексу України (далі ЗК України) для ведення особистого селянського господарства як особи, яка реалізувала своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства у розмірі не більше 0,06 га. Тобто встановлено наявність у ОСОБА_1 права на безоплатну приватизацію земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1,9 га, що розташована на території Теребовлянської міської ради Теребовлянського району Тернопільської області для ведення особистого селянського господарства.

На виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 20.12.2018 у справі №1940/1864/18 Теребовлянська міська рада Теребовлянського району Тернопільської області 05.03.2019 на п`ятдесят шостій сесії сьомого скликання прийняла рішення № 5289, яким відмовила у наданні дозволу ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1,9 га в селі Вербівці Теребовлянського району за рахунок земель ненаданих у власність та постійне користування, землі сільськогосподарського призначення, угіддя рілля.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 11.07.2019 у справі № 500/1127/19 визнано протиправним та скасовано вказане рішення відповідача та зобов`язано Теребовлянську міську раду Теребовлянського району Тернопільської області повторно розглянути на засіданні чергової сесії міської ради заяву ОСОБА_1 про надання йому, як учаснику антитерористичної операції, дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 1,9 га, що розташована на території Теребовлянської міської ради Теребовлянського району Тернопільської області, з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині цього рішення.

На виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 11.07.2019 у справі № 500/1127/19 Теребовлянська міська рада Теребовлянського району Тернопільської області 24.07.2019 на шістдесят першій сесії сьомого скликання прийняла рішення № 6072, яким відмовила у наданні дозволу ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1,9 га в селі Вербівці Теребовлянського району за рахунок земель ненаданих у власність та постійне користування, землі сільськогосподарського призначення, угіддя - рілля.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 05.12.2019 у справі № 500/2317/19 визнано протиправним та скасовано вказане рішення відповідача та зобов`язано повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо надання йому, як учаснику антитерористичної операції, дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 1,9 га, що розташована на території Теребовлянської міської ради для ведення особистого селянського господарства та прийняти відповідне рішення.

На виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 05.12.2019 у справі №500/2317/19 Теребовлянська міська рада Теребовлянського району Тернопільської області 29.01.2020 на шістдесят восьмій сесії сьомого скликання прийняла рішення № 7338, яким відмовила у наданні дозволу ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1,9 га для ведення особистого селянського господарства на території Теребовлянської міської ради в с.Вербівці, Теребовлянського району у зв`язку із тим, що зазначене на планово-картографічному матеріалі бажане місце розташування земельної ділянки в с.Вербівці, Теребовлянського району Тернопільської області перебуває в користуванні (власності) інших осіб.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 14.07.2020 у справі № 500/839/20 визнано протиправним та скасовано вказане рішення відповідача та зобов`язано Теребовлянську міську раду прийняти рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 1,9 га, що розташована на території Теребовлянської міської ради для ведення особистого селянського господарства. Вказане рішення набрало законної сили.

Згідно відповіді Теребовлянської міської ради на запит старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Тернопільській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), 13.10.2020 відбулося засідання сесії Теребовлянської міської ради, однак, земельні питання на ньому не розглядались. Наступне Засідання сесії міської ради відбудеться у грудні 2020 року.

Теребовлянською міською радою Тернопільської області на запит представника позивача адвоката Гавдяк І.Б. щодо виконання рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 14.07.2020 у справі № 500/839/20, інформовано, що в жовтні 2020 року на офіційному сайті Теребовлянської міської ради було опубліковано проект рішення «Про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в с.Вербівці Теребовлянського району ОСОБА_1 » та включено в порядок денний чергової сесії Теребовлянської міської ради. Відтак, 16.11.2020 дане питання розглядалось комісією міської ради з питань містобудування, будівництва, земельних відносин та охорони природного навколишнього середовища. Із поданих ОСОБА_1 матеріалів до розгляду комісією міської ради щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 1,9000 га для ведення особистого селянського господарства в с.Вербівці Теребовлянського району Тернопільської області вбачається, що запропоноване бажане місце розташування земельної ділянки зазначене на планово-картографічному матеріалі орієнтовною площею 1,9000 га в с.Вербівці Теребовлянського району для ведення ОСГ у власність ОСОБА_1 , знаходиться в масиві земель сільськогосподарського призначення загальною площею 34,0 га. Згідно інформації наданої старостою с.Вербівці даний масив розподілений земельними ділянками різними площами між 74 (сімдесят чотирма) громадянами для ведення особистого підсобного (селянського) господарства. Оскільки межі земельних ділянок, які були відведені у власність (користування) згідно списку осіб наданого старостою не встановлені, та відомості про які в ДЗК відсутні, тому не можливо встановити кому саме із вищезазначеного списку поданого старостою с.Вербівці належать земельні ділянки саме в тій частині масиву де ОСОБА_1 запропоновано бажане місце розташування земельної ділянки орієнтовною площею 1,9000 га для передачі йому у власність для ведення ОСГ. У зв`язку із чим міським головою видано розпорядження № 133/02-05 від 02.11.2020 про створення комісії по обстеженню та фактичному встановленню землекористувачів земельної ділянки в с.Вербівці в масиві площею 34,0 га. За результатами обговорення, з метою об`єктивного вирішення питання щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 та уникнення спору, непорозуміння між громадянами, які є користувачами (власниками) земельних ділянок для ведення ОСГ в с.Вербівці Теребовлянського району комісією рекомендовано розгляд звернення ОСОБА_1 відкласти до обстеження та фактичного встановлення конкретних осіб, комісією міської ради, які можуть бути користувачами (власниками) земельних ділянок саме в тій частині масиву де запропоновано ОСОБА_1 для передачі йому у власність земельної для ведення особистого селянського господарства.

17.11.2020 питання надання дозволу ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1,9000 га для ведення особистого селянського господарства в с.Вербівці Теребовлянського району повторно було винесено для розгляду та прийняття відповідного рішення пленарним засіданням сімдесят сьомої сесії Теребовлянської міської ради. Однак, за результатами голосування рішення не прийнято не набрало необхідної кількості голосів (за 0, проти - 0, утримались -19, не голосували - 0).

Крім того, повідомлено про те, що у зв`язку із тим, що достроково буде припинено повноваження міського голови ОСОБА_3 черговою сесією міської ради 05.01.2021 - розгляд висновку вищезазначеної комісії відбудеться на черговому засіданні ради.

Враховуючи вказане, суд приходить до висновку, що на момент розгляду справи рішення суду не виконано, Теребовлянською міською радою рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 1,9 га, що розташована на території Теребовлянської міської ради для ведення особистого селянського господарства не прийнято. Доказів протилежного відповідачем суду не додано.

Отже, предметом позову є відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу бездіяльністю Теребовлянської міської ради у зв`язку з тривалим невиконання судового рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки.

До спірних правовідносин суд застосовує наступні правові норми.

Відповідно до статті 16 ЦПК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно пункту 3 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій фізичній особі.

Частинами першою-третьою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до встановлених статтею 1167 ЦК України загальних підстав для покладення відповідальності на заподіювача моральної (немайнової) шкоди необхідна сукупність чотирьох умов, а саме: наявність шкоди; протиправність дій заподіювана; причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювана і шкодою; вина в заподіянні шкоди.

Згідно роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», що містяться в п.п. 4,5 цієї постанови, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також і інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

На обґрунтування завданої позивачу моральної шкоди ОСОБА_1 зазначив, що через психологічні переживання, яких він зазнавав кожного разу, коли Теребовлянська міська рада після скасування чергового незаконного рішення в судовому порядку, знову і знову (п`ять разів) виносила те саме незаконне рішення про відмову у наданні йому дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства та невиконання рішень суду, відбулось погіршення стану його здоров`я, зокрема, йому був поставлений діагноз вітіліго.

Як доказ вказаного позивачем було додано ряд медичних документів.

Так, згідно медичних карт амбулаторного хворого ОСОБА_1 від 15.01.2018, 25.01.2018, 22.03.2019, 29.08.2019, останньому поставлено діагноз: хронічний панкреатит, хронічний холецистит, вітіліго (огляди лікаря 25.01.2018, 18.10.2018, 11.09.2018, 22.03.2019, 12.04.2019, 09.01.2020, 03.03.2020).

Копія виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_1 , який перебував на стаціонарному лікуванні з 05.03.2018 по 19.03.2018 з діагнозом вітіліго.

Відповідно до довідки №33/8-830, виданої МРЦ «Перлина Прикарпаття», ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 19.04.2018 по 09.05.2018.

Згідно копії історії хвороби №2123, виданої МРЦ «Перлина Прикарпаття» ОСОБА_1 , який перебував на стаціонарному лікуванні з 01.05.2019 по 03.06.2019 з діагнозом хронічний безкам`яний холецистит бактеріальної етіології в стані ремісії, з супутнім діагнозом: обмінний поліартрит, вітіліго.

Відповідно до консультаційного висновку спеціаліста Тарасенко Н.В., виданого Тернопільським обласним клінічним шкірно-венерологічним диспансером від 17.03.2020 №120, ОСОБА_1 встановлено діагноз вітіліго десимінований з вираженим косметичним дефектом (ураженням шкіри обличчя).

Згідно копії довідки виданої МРЦ «Південний Буг», ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 26.09.2020 по 05.10.2020 з діагнозом хронічний панкреатин у фазі нестійкої ремісії, хронічний безкам`яний холецистит бактеріальної етіології у фазі нестійкої ремісії, жировий гепатоз, вітіліго.

Суд зазначає, що вказані медичні документи підтверджують наявність у позивача певних захворювань, зокрема і хвороби вітіліго, у зв`язку з чим він проходив лікування у медичних закладах у період 2018-2020 років, однак, із вказаних документів неможливо встановити наявність причинного зв`язку між невиконанням відповідачем рішень суду та наявністю у позивача вказаних вище захворювань.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно з частиною другою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

З матеріалів справи слідує, що наявні судові рішення, які набрали законної сили, та якими встановлено наявність у ОСОБА_1 права на безоплатну приватизацію земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1,9 га, що розташована на території Теребовлянської міської ради Теребовлянського району Тернопільської області для ведення особистого селянського господарства, а також якими неодноразово зобов`язано Теребовлянську міську раду Теребовлянського району Тернопільської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання йому, як учаснику антитерористичної операції, дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 1,9 га, що розташована на території Теребовлянської міської ради Теребовлянського району Тернопільської області, з урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальних частинах рішень, тобто за наявності усіх підстав для прийняття рішення про надання позивачу дозволу на розроблення вказаного проекту землеустрою. Крім того, наявне судове рішення від 14.07.2020, яким зобов`язано Теребовлянську міську раду прийняти рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 1,9 га, що розташована на території Теребовлянської міської ради для ведення особистого селянського господарства. Рішення суду набрало законної сили, але наразі не виконано Теребовлянською міською радою.

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Положення статті 129-1 Конституції України визначають, що судове рішення є обов`язковим до виконання.

Отже, судове рішення підлягає обов`язковому виконанню, що не потребує ухвалення будь-яких інших судових рішень. Добровільне виконання боржником судового рішення, яке набрало законної сили, є його законодавчо встановленим обов`язком. У разі невиконання судового рішення стягувач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, а також звернутися до суду за захистом порушеного права, свободи чи інтересу.

Таким чином, невиконання судового рішення є підставою для цивільної, адміністративної чи кримінальної відповідальності за умисне невиконання зобов`язаною особою судового рішення, що набрало законної сили, або перешкоджання їх виконанню.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для стягнення моральної шкоди у зв`язку з тривалим невиконанням судового рішення, суд виходить із такого.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди.

Психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (статті 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

В силу статті 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача - органу державної влади чи місцевого самоврядування, а протиправність його дій та рішень презюмується. Обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача. Наведений правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 22.01.2020 у справі №560/798/16-а.

З огляду на практику ЄСПЛ презюмується, що надмірно тривале провадження дає підстави для відшкодування моральної шкоди. Недотримання державою свого зобов`язання з повернення боргу (виконання зобов`язання), після того як заявник, пройшовши через судовий процес, домігся успіху, неминуче викликатиме в нього почуття розпачу.

Зважаючи на ці обставини, суд дійшов висновку про те, що негативні емоції позивача внаслідок тривалого та умисного безпідставного ненадання йому Теребовлянською міською радою дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, за наявності вказаних вище рішень суду, перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із діями/бездіяльністю відповідача, а відтак завдали йому моральної шкоди.

Крім того, суд зазначає, що порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей, зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди. А обов`язок спростування такої презумпції покладається на відповідача.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що позивачу була завдана моральна шкода шляхом тривалого невиконання судового рішення відповідачем.

Визначаючи співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам, суд повинен виходити із засад розумності та справедливості. З огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, суди, які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.

Позивач у позові, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, визначив розмір моральної шкоди в сумі 200000 грн, однак не навів жодного обґрунтування визначення такого розміру завданої йому моральної шкоди.

Суд враховує, що наразі відсутній законодавчо встановлений алгоритм визначення розміру відшкодування моральної шкоди, тому її сума повинна бути визначена з урахуванням конкретних обставин справи, залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача суд враховує, що відповідачем вживались певні заходи, спрямовані на приведення рішення суду до виконання, зокрема питання надання дозволу ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 1,9 га для ведення особистого селянського господарства в с.Вербівці Теребовлянського району неодноразово виносилось для розгляду на пленарних засіданнях сесій Теребовлянської міської ради, а також враховано, що можливість фактичного виконання судового рішення наразі позивачем не втрачена.

Ураховуючи тривалість вимушених змін у житті позивача, глибину душевних страждань, яких зазнав ОСОБА_1 внаслідок неналежного виконання вказаних вище судових рішень, та з урахуванням вимог розумності та виваженості суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме стягнення моральної шкоди у розмірі 10000 грн.

Керуючись статтями 12, 13, 76-83, 258-259, 263-265, 279, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Теребовлянської міської ради Тернопільської області про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Теребовлянської міської ради Тернопільської області на користь ОСОБА_1 10 000 (десять тисяч) грн 00 коп. моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене, шляхом подання апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

Відповідач: Теребовлянська міська рада, місцезнаходження: вул. Шевченка, 8, м. Теребовля, Тернопільська область, .

Повний текст рішення суду складено 09 березня 2021 року.

Суддя А.В.Мельник