О К Р Е М А Д У М К А
09 березня 2021 року
судді Чернігівського апеляційного суду Висоцької Н.В. стосовно постанови Чернігівського апеляційного суду від 09 березня 2021 року (головуючий суддя - Євстафіїв О.К., судді Висоцька Н.В., Шарапова О.Л.), ухваленої за наслідком перегляду рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 24 листопада 2020 року (суддя Кравчук М. В.) у справі № 749/794/20 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено. Ухвалюючи його, суд виходив з того, що отримана відповідачем сума кредиту ним повністю погашена, а спірна заборгованість за відсотками за використання кредитом і неустойками стягненню не підлягають, оскільки про них йдеться у витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та у витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, які не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину укладеного сторонами кредитного договору.
Постановою Чернігівського апеляційного суду від 09 березня 2021 року апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишено без задоволення, а рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 24 листопада 2020 року - без змін.
Апеляційним судом встановлено, що 14.02.2013 ОСОБА_1 подав до ПАТ КБ «ПриватБанк» анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, у якій не зазначив, яку платіжну картку він бажає отримати, яку суму коштів, на який строк та під які проценти він бажає отримати, а також бажаний кредитний ліміт. У цій заяві зазначено, що ОСОБА_2 згоден з тим, що підписана ним заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами складають між ним і банком договір про надання банківських послуг, що ОСОБА_1 ознайомився з цими Умовами та Правилами до його укладення і згоден з його умовами (копія анкети-заяви на арк. 10).
Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та з Тарифів обслуговування кредитних карт, що затверджені наказом ПАТ КБ «ПриватБанк» від 06.03.2010 № СП-2010-256, не містять підпису ОСОБА_1 (копії цих витягів на арк. 11, 12-36, 37).
ПАТ КБ «ПриватБанк» змінило назву на АТ КБ «ПриватБанк», що підтверджено витягом з статуту цього товариства (арк. 43-44).
Відповідно до наданої позивачем довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки ОСОБА_1 , 14.02.2013 відбулося збільшення кредитного ліміту до 600 грн 00 коп., а 06.11.2019 кредитний ліміт зменшився до 0 грн 00 коп. (арк. 8).
Згідно з довідкою позивача, ОСОБА_1 14.02.2013 видано кредитну картку № НОМЕР_1 , кінцевий термін дії якої - листопад 2016 р. (арк. 9).
Відповідно до даних виписки по рахунку ОСОБА_1 , останній за період з 14.02.2013 по 15.05.2013 (дата останнього отримання у кредит коштів) отримав у АТ КБ «ПриватБанк» кредитні кошти у загальній сумі 744 грн 28 коп., а сплатив на погашення кредитної заборгованості по 28.08.2018 (дата останнього платежу на погашення кредитної заборгованості) разом 6955 грн 15 коп. (арк. 45-47, 112).
Суд зазначив, що ОСОБА_1 у повному обсязі повернув отримані у АТ КБ «ПриватБанк» в кредит кошти.
Крім того, суд апеляційної інстанції послався, що надані позивачем Тарифи, Умови та Правила надання банківських послуг не можна вважати складовою кредитного договору, оскільки вони не підписані ОСОБА_1 і відсутні дані про їх визнання останнім. Крім того, ці Тарифи, Умови та Правила прямо не передбачені в анкеті-заяві ОСОБА_1 , яка безпосередньо підписана ним. Така правова позиція сформульована Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 (справа № 342/180/17).
Дана постанова була прийнята більшістю голосів колегії суддів.
Відповідно до вимог ст. 35 ЦПК України питання, що виникають під час колегіального розгляду справи судом, вирішуються більшістю голосів суддів. При ухваленні рішення з кожного питання жоден із суддів не має права утримуватися від голосування та підписання рішення чи ухвали. Суддя, не згодний з рішенням, може письмово викласти свою окрему думку.
Із вказаним висновком Чернігівського апеляційного суду повністю не погоджуюся та висловлюю окрему думку з огляду на таке.
Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення заборгованості за фактично отримані кошти за тілом кредиту судом першої та апеляційної інстанції не враховано наступних обставин.
Так, відмовляючи у задоволенні позову в цій частині, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що в анкеті-заяві, підписаній ОСОБА_1 14.02.2013, не заповнені поля щодо виду картки та зазначення бажаного розміру кредитного ліміту.
Звертаючись до суду із цим позовом банк надав суду, зокрема, анкету-заяву від 14.02.2013 за підписом ОСОБА_1 , розрахунок заборгованості, виписку по рахунку ОСОБА_1 за карткою N НОМЕР_2 за період із 14.02.2013 по 31.07.2020, довідку про видачу відповідачу кредитної картки N НОМЕР_2 із зазначенням строку їх дії, виписку по договору (а.с. 6-7, 9, 45, 110, 111, 112).
Слід зазначити, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року N 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
При цьому згідно пункту 3 вказаного Положення клієнтські рахунки це особові рахунки, за якими обліковуються кошти клієнтів банку. До клієнтських рахунків належать кореспондентські, поточні, вкладні (депозитні) рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу);
Таким чином наявна в матеріалах справи виписка по рахунку, за яким обліковуються кошти клієнта банку, в сукупності з іншими доказами, може підтверджувати заборгованість відповідача ОСОБА_1 за виданим кредитом.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, зокрема, крім кредиту (суми, яку фактично отримав в борг позичальник) стягнути заборгованість за відсотками за користування кредитом та заборгованість по пені.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 14.02.2013 посилався на витяг з Тарифів та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ "ПриватБанк" як невід`ємні частини спірного договору.
Матеріали справи не містять підтверджень, що саме зазначені витяг з Тарифів та витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ "ПриватБанк", а також те, що ці документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами саме у зазначених банком розмірах і порядках нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила надання банківських послуг.
У спірному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" у період з часу виникнення спірних правовідносин (14.02.2013) до моменту звернення до суду з указаним позовом (23.09.2020), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов і правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитом, наданий банком витяг з Умов та правил не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.
Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
З наведених підстав Верховний Суд дійшов висновку про те, що банк не довів, що саме надані Умови є складовою кредитного договору і що саме ці Умови відповідач мав на увазі, підписуючи анкету-заяву позичальника, та відповідно брав на себе зобов`язання зі сплати відсотків за користування кредитними коштами в обумовленому позивачем розмірі.
Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі N 342/180/17 (провадження N 14-131цс19).
З урахуванням наведенного, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками за користування кредитом та заборгованості за пенею відсутні з врахуванням зазначеного вище, а не з підстав повернення коштів у повному обсязі.
Вказані обставини свідчать про неповне встановлення судом першої інстанції фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, порушення норм процесуального права.
Тому, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог на суму тіла кредиту - 580 грн 02 коп., та зміни підстав відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредиту та пені.
Суддя Н.В. Висоцька