Справа № 559/2557/20
Провадження № 2/559/433/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2021 року місто Дубно Рівненська область

Дубенський міськрайонний суд Рівненської області

в складі головуючого судді Ралець Р.В.

при секретарі судового засідання Протас Ю.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дубно в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про припинення права на стягнення аліментів, звільнення від сплати заборгованості зі сплати аліментів,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про припинення права на стягнення аліментів, звільнення від сплати заборгованості зі сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , 2004 року народження. В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 10.03.2016 року шлюб між сторонами було розірвано, синів ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишено проживати з матір`ю. Син сторін - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 11 червня 2019 року, після досягнення чотирнадцятирічного віку, проживає разом із батьком, а син ОСОБА_6 проживає разом із матір`ю, відповідачем у справі.

Зважаючи на те, що після винесення судом рішення про стягнення аліментів змінились обставини, батько ОСОБА_5 , 2004 року народження, ОСОБА_3 звернувся до Дубенського міськрайонного суду Рівненської області із позовом про зменшення розміру аліментів та просив суд зменшити розмір аліментів та не стягувати їх на утримання старшого сина, який змінив місце проживання та знаходиться на повному його утриманні та одночасно стягнути аліменти на користь батька на утримання сина ОСОБА_5 з матері дитини - ОСОБА_4 . Відповідно до рішення Дубенського міськрайонного суду від 30.06.2020 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів та стягнення аліментів задоволено частково. Вирішено зменшити розмір стягнутих відповідно до судового наказу виданого 20 листопада 2018 року Дубенським міськрайонним судом Рівненської області у справі № 559/2150/18 аліментів та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на користь на утримання сина: ОСОБА_6 , аліменти в розмірі 1/6 частини усіх видій його доходів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на утримання сина: ОСОБА_5 аліменти на утримання сина: ОСОБА_5 , у розмірі 1/6 частини усіх видій його доходів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05 липня 2019року (дня звернення до суду) і до досягнення дитиною повноліття. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_4 звернулась до суду апеляційної інстанції із апеляційною скаргою на рішення Дубенського міськрайонного суду від 30.06.2020 року. Постановою Рівненського апеляційного суду від 08.09.2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Дубенського міськрайонного суду було задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів та стягненні аліментів було відмовлено.

При цьому у постанові Рівненського апеляційного суду від 08.09.2020 року було встановлено юридичні факти, які мають силу преюдиції для сторін, що брали участь у справі.

Так, відповідно до мотивувальної частини постанови Рівненського апеляційного суду від 08.09.2020 року було зазначено, що обставиною, що є підставою для зменшення розміру аліментів, позивачем визначено факт зміни місця проживання однієї дитини, старшого сина ОСОБА_5 . На підтвердження позивачем надано Довідку реєстрації місця проживання особи від 11.06.2019 року № 313, видану Чорноострівською селищною радою Хмельницького району, Хмельницької області, з якої вбачається, що ОСОБА_5 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 за місцем проживання батька ОСОБА_3 . Проте, суд апеляційної інстанції зробив висновок, «що така довідка є свідченням місця реєстрації особи, проте не підтверджує її фактичного проживання за вказаною адресою. Згідно Акту про проживання особи від 01.07.2019 року, складеного за участі громадян, син сторін ОСОБА_5 з червня 2019 року проживає разом з батьком за адресою: село Бережанка, Хмельницького району. Як вбачається із довідки № 51 ДВНЗ «Кам`янець-Подільського коледжу будівництва, архітектури та дизайну» від 04.09.2019 року, ОСОБА_5 навчається в ДВНЗ «Кам`янець-Подільський коледж будівництва, архітектури та дизайну» на денній формі навчання за державним замовленням з 01.09.2019 року. Місце проживання на час навчання: гуртожиток № 2 ДВНЗ «Кам`янець-Подільський коледж будівництва, архітектури та дизайну» за адресою: АДРЕСА_2 , де він проживає, але не зареєстрований. Зазначена довідка не спростована позивачем та узгоджується з рештою встановлених обставин справи, зокрема, поясненнями відповідачки про те, що в червні-серпні 2019 року син сторін ОСОБА_5 проживав за місцем реєстрації, в помешканні позивача, а також Довідкою реєстрації місця проживання особи від 11.06.2019 року № 313 та Актом про проживання особи від 01.07.2019 року. Зважаючи на те, що подані позивачем документи підтверджують факт проживання сина ОСОБА_5 з позивачем лише протягом червня 2020 року, чого не заперечує і відповідачка, та спростовуються документальними доказами, виданими навчальним закладом, де навчається син сторін, апеляційний суд встановив, що позовні вимоги є недоведеними та безпідставними», що підтверджується копією рішення суду апеляційної інстанції.

Згідно судового рішення Рівненського апеляційного суду від 08.09.2020 року, що набрало законної сили «довідка з місця реєстрації особи не є підтвердженням фактичного проживання дитини. Місце проживання сина сторін ОСОБА_5 на час навчання є гуртожиток №2 ДВНЗ «Кам`янець-Подільського коледжу будівництва, архітектури та дизайну», де він проживає. Тож, за висновками суду апеляційної інстанції батько не має права на зменшення розміру стягуваних з нього відповідно до судового наказу аліментів на утримання цієї дитини та одночасне стягнення аліментів з матері на користь батька на утримання цієї дитини, тобто сина ОСОБА_5 .

Рішенням апеляційної інстанції встановлено, що утримання аліментів не пов`язується судом із місцем реєстрації місця проживання дитини, а з місцем фактичного проживання дитини з одним із батьків. Позивач вважає, що утримання старшого сина ОСОБА_5 матір`ю за рахунок сплати батьком дитини аліментів на її користь припинилось із зміною фактичного місця проживання старшого сина, оскільки мати дитини з червня 2019 року фактично не проживає разом із неповнолітнім сином ОСОБА_5 , не утримує його, тож, як висновок, не має права на аліменти, що стягуються з батька дитини на її користь на утримання старшого сина ОСОБА_5 , 2004 року народження з 11 червня 2019 року (дня зміни фактичного місця проживання старшого сина).

Окрім цього стверджує, що обов`язок батька дитини сплачувати на користь матері аліменти на утримання старшого сина ОСОБА_5 фактично припинився із переїздом сина до батька та фактичним його проживанням у червні-серпні 2019 року з ним а з 01.09.2019 під час навчання.

Тому звернувся до суду із заявою про припинення права ОСОБА_4 на аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , 2004 року народження, стягнутих з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 відповідно до судового наказу від 20 листопада 2018 року Дубенським міськрайонним судом Рівненської області у справі № 559/2150/18 з 11.06.2019 року та просить звільнити його від сплати заборгованості із сплати аліментів на користь ОСОБА_4 на утримання старшого сина ОСОБА_5 з 11.06.2019 року.

Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, з підстав зазначених у позові, який просили задовольнити.

Відповідачкою поданий відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що позов не визнає, вважає його безпідставним, необгрунтованим, надуманим і таким, що не підлягає до задоволення із наступних підстав. Після розірвання шлюбу і до червня 2019 року обоє синів дійсно проживали з нею постійно. Позивач сплачував аліменти встановлені судом, проте цих коштів не було достатньо для їх повного забезпечення на все необхідне. Вона постійно працювала теж і купувала все необхідне дітям. Влітку 2019 року старший син ОСОБА_5 вступив на навчання до Кам`янець-Подільського коледжу будівництва, архітектури та дизайну, що у Хмельницькій області. По спільній домовленості з батьком (позивачем у справі) вона зняла сина із реєстрації в с.Верба Дубенського району Рівненської області для подальшої реєстрації у гуртожитку по місцю навчання, де він буде проживати протягом усього часу навчання. Питання про навчання старшого сина вирішувалося спільно і ОСОБА_3 , який переконав її, що син має бути зареєстрований тільки по місцю навчання. Вже потім їй стало відомо, що ОСОБА_3 відразу зареєстрував старшого сина не в гуртожитку, а по місцю своєї реєстрації. Хоча фактично син ОСОБА_5 постійно проживає у гуртожитку, що підтверджує у позові і сам ОСОБА_3 . Не відповідає дійсності його посилання на те, що вона не допомагає матеріально та не приймає участі у вихованні сина ОСОБА_5 в той період, коли він навчається і проживає у гуртожитку. Вона постійно спілкується із сином, підтримує зв`язок, надає регулярну матеріальну допомогу перераховуючи кошти на його картку. У той період коли син став проживати у гуртожитку, позивач сам собі вирішив і повністю припинив сплачувати на нього аліменти. Розмір заборгованості по аліментах станом на 21.10.2020 року становить 22 845,65 грн. На меншого сина ОСОБА_6 позивач сплачував теж аліменти останній раз у лютому 2021 року. Згідно довідок №51 від 04.09.2019 року, №508 від 13.10.2020 року; №1240 від 09.10.2020 року ДВНЗ «Кам`янець-Подільського коледжу будівництва, архітектури та дизайну» ОСОБА_5 навчається в ДВНЗ «Кам`янець-Подільський коледж будівництва, архітектури та дизайну» на денній формі навчання за державним замовленням з 01.09.2019 року до 27.06.2023 року. Він проживає та зареєстрований у студентському гуртожитку №2 ДВНЗ «Кам`янець-Подільський коледж будівництва, архітектури та дизайну» за адресою АДРЕСА_2 . Ці довідки повністю спростовують відомості вказані у актах від 1 липня 2019 року та від 15 листопада 2020 року. Дійсно, син ОСОБА_5 фактично з 1 вересня 2019 року по даний час постійно проживає у гуртожитку за місцем навчання, менший син ОСОБА_6 постійно проживає з нею. ОСОБА_5 навідує по мірі можливості її і батька, і меншого брата. Вважає, що докази того, що нею витрачаються кошти, сплачені позивачем як аліменти на дітей, у тому числі на старшого сина, не за цільовим призначенням позивачем не надані. Протягом останнього часу він їх просто не сплачує. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі за їх безпідставністю.

Заслухавши учасників справи, з`ясувавши думку дитини, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В силу ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 10 березня 2015 року було розірвано. Синів ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишено проживати з матір`ю (а.с. 13).

ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , а ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 . У свідоцтвах про їх народження сторони вказані батьками (а.с. 11, 12).

Відповідно до рішення Дубенського міськрайонного суду від 30.06.2020 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів та стягнення аліментів задоволено частково. Вирішено зменшити розмір стягнутих відповідно до судового наказу виданого 20 листопада 2018 року Дубенським міськрайонним судом Рівненської області у справі № 559/2150/18 аліментів та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на користь на утримання сина: ОСОБА_6 , аліменти в розмірі 1/6 частини усіх видій його доходів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на утримання сина: ОСОБА_5 аліменти на утримання сина: ОСОБА_5 , у розмірі 1/6 частини усіх видій його доходів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 05 липня 2019 року (дня звернення до суду) і до досягнення дитиною повноліття. У задоволенні решти позовних вимог відмовити (а.с. 22, 23).

Постановою Рівненського апеляційного суду від 08.09.2020 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_4 , рішення Дубенського міськрайонного суду від 30.06.2020 року скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів та стягнення аліментів відмовлено (а.с. 24-26).

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у ВП №57956330, згідно виконавчого листа №559/2150/18 від 20.11.2018 року, виданого Дубенським міськрайонним судом Рівненської області про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/3 частки від його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04.10.2018 і до повноліття дітей, розмір заборгованості по аліментах станом на 21.10.2020 року становить 22 845,65 грн. (а.с. 15).

Відповідно до довідок ДВНЗ «Кам`янець-Подільського коледжу будівництва, архітектури та дизайну» №51 від 04.09.2019 року, №508 від 13.10.2020 року; №1240 від 09.10.2020 року, ОСОБА_5 навчається в ДВНЗ «Кам`янець-Подільський коледж будівництва, архітектури та дизайну» на денній формі навчання за державним замовленням з 01.09.2019 року до 27.06.2023 року. Місце проживання на час навчання: гуртожиток №2 ДВНЗ «Кам`янець-Подільський коледж будівництва, архітектури та дизайну» за адресою: АДРЕСА_2 (проживає, але не зареєстрований) (а.с. 16, 32, 33).

Згідно довідки Чорноострівської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області №313 від 11.06.2019, ОСОБА_5 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 17).

Згідно акту про проживання особи №19 від 01.07.2019, акту про проживання особи за місцем реєстрації від 15.11.2020, ОСОБА_5 з червня 2019 року постійно проживає разом з батьком за адресою місця реєстрації: АДРЕСА_1 (а.с. 18, 19).

Як свідчить довідка Вербської сільської ради Дубенського району Рівненської області №2188 від 29.08.2019, ОСОБА_4 зареєстрована та проживає в АДРЕСА_3 , разом з батьками та сином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 21).

Стаття 3 Конвенції про права дитини передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Аналогічної позиції притримується і судова практика. Зокрема, у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі №357/17852/15-ц визначено, що: «Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть переважати інтереси батьків. При цьому при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Одним з основних способів визначення інтересів дитини (яка досягла віку і такого рівня розвитку, який дозволяє їй сформулювати й висловити власні погляди) є визначення думки самої дитини щодо ситуації, що склалась.

Чинне законодавство України у багатьох нормативно-правових актах, зокрема у Сімейному кодексі України, передбачає необхідність вислухати думку дитини при прийнятті рішень що стосуються її життя (наприклад, ст. 171 СК України визначає, що дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном).

У судовому засіданні було опитано неповнолітнього ОСОБА_5 , який пояснив, що він з вересня 2019 року навчається в ДВНЗ «Кам`янець-Подільський коледж будівництва, архітектури та дизайну» на денній формі навчання за державним замовленням. Проживає в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 , а зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . Місце реєстрації змінив за власною ініціативою. Під час навчання, а це 9 місяців на рік, він проживає в гуртожитку, на вихідні та під час канікул іноді їздить до батька. Під час карантину проживав у батька. Більшість його речей знаходиться у батька або в гуртожитку, деякі речі знаходяться в мами, до якої він їздить раз на пів року. Його утримують обоє батьків. Мама щомісяця перераховує йому на картку кошти на проживання, харчування та придбання необхідних речей. Коли перераховує кошти, то зазначає чи це її кошти, чи кошти батька в рахунок сплати аліментів. В квітні 2021 року мама перерахувала йому свої кошти в розмірі 10000 грн. на придбання ноутбука. На його проханням, батько теж перераховує йому на картку кошти. Утримують та забезпечують його усім необхідним обоє батьків.

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом із яким проживає дитина.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

З аналізу вказаних норм СК України вбачається, що право на отримання аліментів на утримання дитини має той із батьків, з ким проживає дитина.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналогічна вимога кореспондується з положеннями ст.273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст.273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями ст.273 СК України має на меті скасування їх присудження.

З аналізу вказаних статей вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється.

В межах даної справи позивачем належними та допустимими доказами не доведено підстави для припинення стягнення з нього аліментів на утримання сина на користь відповідача у зв`язку зі зміною обставин, а саме те, що син з 11 червня 2019 року проживає разом із ним та знаходиться на його утриманні, оскільки як встановлено в судовому засіданні неповнолітній ОСОБА_5 проживає у студентському гуртожитку №2 ДВНЗ «Кам`янець-Подільський коледж будівництва, архітектури та дизайну» за адресою: АДРЕСА_2, і лише на канікулах відвідує батьків. Кошти на його утримання надають обоє батьків.

Отже, підстав для припинення права відповідачки на стягнення аліментів, та звільнення позивача від сплати заборгованості зі сплати аліментів, суд не вбачає.

При цьому, судом враховується, що у випадку не цільового використання аліментів відповідачкою - позивач не позбавлений можливості здійснити захист своїх прав у відповідності до ст. 186 СК України.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності наявних у справі доказів, в розумінні ст.76- 81 ЦПК України, обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 19, 141, 247, 258, 259, 265, 268, 273, 279, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 10, 180-183, 186, 192, 197, 273 Сімейного кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволені позовних вимог ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 ) про припинення права на стягнення аліментів, звільнення від сплати заборгованості зі сплати аліментів - відмовити за необґрунтованістю.

Апеляційна скарга подається до Рівненського апеляційного суду через Дубенський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З повним тестом рішення сторони можуть ознайомитися у десятиденний термін з моменту його проголошення.

Повний текст судового рішення складено 12.07.2021.

Суддя: Р.В. Ралець