Дата документу 10.03.2021 Справа № 336/1068/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2021 року

м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 336/1068/20

Провадження №22-ц/807/736/21

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кримської О.М. (суддя-доповідач),

суддів: Дашковської А.В., Кочеткової І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя в складі судді Галущенко Ю.А. від 03 листопада 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, уточненим в процесі розгляду до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначав, що 07.08.2015 він повідомив Шевченківський РВ ЗМУ ГУМВС в Запорізькій області про нанесення йому 07.08.2015 тілесних ушкоджень.

Того ж, дня ним була подана заява про вчинення вказаного кримінального правопорушення, яка була прийнята слідчим СВ Шевченківського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_2 .

В заяві він зазначив, що тілесні ушкодження на проспекті Моторобудівників, 28 йому нанесли відомі особи, яких просив притягнути до кримінальної відповідальності.

Відомості про зазначене кримінальне правопорушення за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, 08.08.2015 внесено до ЄРДР за № 00003335, та того ж дня ним подана заява про залучення до провадження як потерпілого і допитано як потерпілого.

З 02.08.2018 по 08.08.2018 ОСОБА_1 як потерпілий звертався до слідчого з клопотаннями у кримінальному провадженні про проведення слідчих (розшукових) дій та прийняття процесуальних рішень, які залишились без відповідного реагування з боку слідчого.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21.08.2018 у справі № 336/3743/16-к була частково задоволена його скарга на вказану вище бездіяльність слідчого, зобов`язано слідчого розглянути клопотання ОСОБА_1 та сповістити його про результати їх розгляду.

28.08.2018 ОСОБА_1 до Шевченківського ВП було подано копію ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від № 336/3743/16-к та чергові клопотання про проведення слідчих розшукових)дій на які станом на 29.01.2019 відповіді слідчим не надано.

Посилаючись на те, що досудове розслідування за фактом його побиття триває більше чотирьох років, бездіяльністю органів поліції при виконанні ними своїх повноважень йому завдана моральна шкода, яку позивачем оцінено у 15 000 грн., ОСОБА_1 просить стягнути з Державної казначейської служби України на його користь за рахунок коштів Державного бюджету України на відшкодування моральної шкоди 15000 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 2150 грн., матеріальні збитки, понесені під час досудового розслідування у розмірі 2450 грн., та 432 грн. витрат, пов`язаних з підготовкою цивільної справи до розгляду.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 листопада 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 2000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, не дослідження матеріалів справи, просить рішення суду скасувати в цій частині та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 є те, що судом першої інстанції неповністю з`ясовані фактичні обставини справи, а також вважає, що витрати, які він зробив для відновлення своїх прав на застосування до нього як учасника кримінального провадження належної правової процедури, є збитками у розумінні ст.. 22 ЦК України, не застосувано практику Європейського суду з прав людини при розгляді справи.

Відповідачем Головним управлінням Національної поліції в Запорізькій області подано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 . За змістом відзиву відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що незаконність дій правоохоронних органів є недоведеною, а позивачем на підтвердження позовних вимог не надано доказів заподіяння йому моральних чи фізичних страждань, у матеріалах справи відсутнє обґрунтування розміру заявленої шкоди.

Уповноваженою особою Державної казначейської служби України було отримано копію апеляційної скарги і ухвали про відкриття апеляційного провадження 22 січня 2021 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення наявним в матеріалах справи. Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, що не перешкоджає розгляду справи.

ОСОБА_1 направив відповідь на відзив Головного управління Національної поліції в Запорізькій області на апеляційну скаргу, в якій просить залишити без розгляду їх відзив та задовольнити апеляційну скаргу в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: малозначні справи; що виникають з трудових відносин; про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на такі обставини.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Як передбачено ч. 1,6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Тобто за відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами, діють правила ч. 6 ст. 1176 ЦК України і така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами.

Як передбачено ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Із матеріалів справи вбачається, що в провадженні Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області перебуває кримінальне провадження № 0003335 від 08.08.2015 за ознаками ч. 1 ст. 125 КК України за фактом завдання потерпілому ОСОБА_1 тілесних ушкоджень.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21 серпня 2018 року скарга ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого Шевченківського ВП, яка полягала у не розгляді клопотань від 2,5,8 серпня 2018 року потерпілого у кримінальному провадженні, була задоволена частково, зобов`язано слідчого (слідчих) Шевченківського ВП, яким доручено здійснення досудового розслідування у вказаному вище кримінальному провадженні, розглянути клопотання ОСОБА_1 та сповістити заявника про результати їх розгляду.

09.01.2019 ОСОБА_1 звернувся до слідчого Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області Маковецької І.А. з клопотанням про надання інформації щодо проведених слідчих дій в рамках кримінального провадження № 0003335.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя у справі № 336/4720/16-к від 02 квітня 2019 року було задоволено скаргу потерпілого ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0003335.

Зобов`язано слідчого Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області Маковецьку І.А. вирішити клопотання потерпілого в кримінальному провадженні № 0003335 від 08.08.2015 за ознаками ч. 1 ст. 125 КК України від 09.01.2018 у встановлені ст. 220 КПК України строки і задовольнити його за наявності відповідних підстав. Також зобов`язано за умови повної або часткової відмови в задоволенні клопотання винести вмотивовану постанову, копію якої вручити потерпілому.

Зобов`язано слідчого СВ Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області здійснити заходи, спрямовані на забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування по кримінальному провадженню внесеному до ЄРДР за № 0003335 та закінчення досудового розслідування в одній з передбачених кримінальним процесуальним законодавством форм в строки, встановлені ст. 219 КПК України.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення моральної шкоди суд першої інстанції виходив з того, що судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлено бездіяльність слідчого СВ Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області під час досудового розслідування кримінального провадження, у якому ОСОБА_1 є потерпілим. Суд вважав доведеним завдання позивачу моральної шкоди внаслідок бездіяльності з боку уповноваженого державного органу та необхідності витрачання додаткових зусиль на подолання таких перешкод, шляхом судового захисту власних прав. В результаті чого на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди було стягнуто 2000 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Як передбачено ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами 1-3 статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалами слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21.08.2018 та 02.04.2019, якими частково задоволено скарги потерпілого ОСОБА_1 у кримінальному провадженні № 0003335 підтверджено бездіяльність слідчих СВ Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області, що виразилось у неповному розгляді клопотань потерпілого про проведення слідчих (розшукових) дій у встановлений законом строк та несвоєчасного повідомлення заявника про результати їх розгляду.

Враховуючи конкретні обставини справи, а саме той факт, що ОСОБА_1 є потерпілим у кримінальному провадженні за ч. 1 ст. 125 КК України, яке у відповідності до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, відсутності доказів розладу здоров`я через порушення слідчими приписів ст. 220 КПК України, щодо строків надання відповіді на клопотання потерпілого у кримінальному провадженні, виходячи з засад розумності та справедливості колегія суддів погоджується з розміром відшкодування моральної шкоди, визначеної судом першої інстанції, оскільки позивач хоча і не зазнав розладу фізичного або психічного здоров`я, який потребував би його лікування, проте втратив довіру до дотримання його конституційних прав уповноваженими органами та ефективності досудового розслідування.

Визначений судом розмір відшкодування є співмірним із тривалістю порушень прав позивача та характером завданої йому з боку уповноважених органів держави немайнової шкоди, стягнення у такому розмірі не є надмірним та враховує інтереси держави, не призведе до порушення балансу прав та інтересів конкретного громадянина і суспільного інтересу.

Щодо стягнення матеріальної шкоди, слід зазначити наступне.

У відповідності до положень ч.ч. 1,2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Як передбачено ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Заявляючи вимоги про стягнення на свою користь 2450 грн. на відшкодування матеріальної шкоди завданої йому внаслідок протиправної бездіяльності Шевченківського ВП Дніпровського ВП ГУНП у Запорізькій області ОСОБА_1 , зазначав, що вказана сума була витрачена ним на сплату юридичних послуг для захисту його прав у кримінальному провадження, а саме: підготовки та подання слідчому відповідних клопотань.

Вказані кошти були сплачені спеціалісту у галузі права ОСОБА_3 що діяв на підставі договору про надання правничої допомоги від 20.02.2017 за надані послуги та підтверджуються відповідними актами здавання-приймання юридичних послуг та платіжними дорученнями.

Як передбачено ст. 118 КПК України процесуальні витрати складаються із: витрат на правову допомогу; витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів.

Згідно з ст. 120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до ст. 125,126 КПК України суд за клопотанням осіб має право визначити грошовий розмір процесуальних витрат, які повинні бути їм компенсовані. Суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою. Сторони кримінального провадження, свідки, експерти, спеціалісти, перекладачі мають право оскаржити судове рішення щодо процесуальних витрат, якщо це стосується їхніх інтересів.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що за своєю правовою природою витрати на правову допомогу, що ґрунтуються на договірних відносинах, можуть бути відшкодовані виключно у спосіб, передбачений процесуальним законодавством.

Таким чином витрати, зокрема, пов`язані з оплатою правової допомоги є такими, що понесені особою у зв`язку із реалізацією своїх процесуальних прав у кримінальному провадженні. Такі витрати віднесено до процесуальних витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом; їх не можна визнати збитками чи шкодою у розумінні положень цивільного законодавства України й вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні.

За змістом уточненої позовної заяви ОСОБА_1 також заявляв вимоги, щодо стягнення на його користь 2150 грн. витрат на правничу допомогу та 432 грн. витрат пов`язаних з підготовкою та розглядом справи, які він поніс на ксерокопіювання позовної заяви та додатків до неї.

Відмовляючи в задоволенні позову в цій частині суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не підтверджено доказами понесення ним судових витрат на суму 432 грн. а з наданих позивачем доказів суд не може достовірно встановити розмір понесених ОСОБА_1 витрат на правову допомогу у даній справі.

Як передбачено ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені в установленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (п. 15 постанови КАС ВС у справі №810/795/18 від 02 липня 2019 року).

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів понесення позивачем витрат на копіювання позовної заяви на суму 432 грн., до матеріалів апеляційної скарги докази на підтвердження таких витрат також не долучались.

За вказаних обставин обгрунтованим є висновок місцевого суду про відсутність підстав для стягнення на користь позивача заявленої суми судових витрат.

Щодо відмови в частині стягнення витрат на правничу допомогу, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції в цій частині, враховуючи наступне.

Відповідно до п. 47 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.

На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем до матеріалів справи було долучено, договір про надання правової допомоги № 1/20/02/2017 від 20 лютого 2017 року укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с. 12-13), акт здавання приймання юридичних послуг від 24.02.2020 на суму 2100 гривень, та квитанції від 19.02.2020 на загальну суму 2100 гривень, що підтверджують оплату позивачем коштів на користь ОСОБА_3 за договором № 1/20/02/2017 (а.с. 15-17).

Таким чином матеріали справи підтверджують витрати позивача ОСОБА_1 понесені ним на правову допомогу у цій справі на суму 2100 грн., що не враховано судом при ухваленні рішення.

Відповідно до ч. 2, 14 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що позовна заява ОСОБА_1 була задоволена на 13,33% на його користь підлягають стягненню 279,93 грн. (13,33% від 2100 грн.) витрат на правничу допомогу, що не було взято до уваги при ухваленні рішення.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилався на справу «Артур Іванов проти Росії» в якій ЄСПЛ постановив, що при вирішенні питання щодо компенсації моральної шкоди за порушені права національні суди мають виходити із сум, присуджених Європейським судом з прав людини у подібних ситуаціях.

Слід зауважити, що вказана справа стосувалась затримання заявника співробітниками поліції, його побиття під час допиту одним з поліцейських, що спровокувало кровотечу і розрив барабанної перетинки та подальшого відшкодування шкоди завданого здоров`ю заявника.

Обставини даної справи не є тотожними чи подібними до справи, що наведена апелянтом і висновки зроблені ЄСПЛ у ній не можуть бути застосовані при розгляді апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшли висновку про часткову обґрунтованість доводів апеляційної скарги та про наявність передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції відповідно до п.1 ч.1 ст.376 ЦПК України в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу та прийняття в цій частині нової постанови, про стягнення з Державної казначейської служби України, як розпорядника Державного бюджету України, на користь ОСОБА_1 - 279,93 гривень в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 листопада 2020 рокув цій справі в частині відмови в стягненні витрат на правничу допомогу скасувати та прийняти в цій частині нову постанову наступного змісту.

Стягнути з Державної Казначейської служби України як розпорядника коштів Державного Бюджету України за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду, на користь ОСОБА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , витрати на правничу допомогу в сумі 279,93 грн. (двісті сімдесят дев`ять гривень дев`яносто три копійки).

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Постанову складено 10 березня 2021 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

І.В. Кочеткова