ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«12» липня 2021 року

м. Харків

справа № 2018/2-1088/11

провадження № 22ц/818/3412/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Дмитренко А.Ю.,

учасники справи:

заявник Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Піфагор-Фінанс»,

заінтересовані особи Публічне акціонерне товариство «Банк Золоті ворота», ОСОБА_1 , представниця заінтересованої особи Білик Н. В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 29 березня 2021 року в складі судді Губської Я.В.

в с т а н о в и в:

У березні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Піфагор-Фінанс» звернувся до суду з заявою про заміну сторони виконавчого провадження по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Золоті ворота» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заява мотивована тим, що заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 11 лютого 2011 року у справі № 2018/2-1088/11 позов Публічного акціонерного товариства «Банк Золоті ворота» задоволено в повному обсязі та стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за договором № 86 про надання споживчого кредиту від 15 лютого 2008 року в розмірі 10 215,42 грн, а також держмито в розмірі 102,15 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 120,00 грн.

Зазначив, що даними з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень в провадженні Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) перебуває виконавче провадження ВП № 34893552, де боржницею є ОСОБА_1 , а стягувачем - Публічне акціонерне товариство «Банк Золоті ворота».

Вказав, що 17 жовтня 2019 року відбувся електронний аукціон № UA-ЕА-2019-09-24-000008-b (номер лоту GL7N212010) з реалізації активів Публічного акціонерного товариства «Банк Золоті ворота», переможцем якого стало товариство.

07 листопада 2019 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Золоті ворота» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Піфагор-Фінанс» укладений договір № 188 про відступлення права вимоги, відповідно до якого до товариства перейшли права вимоги до позичальників, іпотекодавців, заставодавців та поручителів, зазначених у додатку 1 до договору, зокрема, і до договору № 86 про надання споживчого кредиту від 15 лютого 2008 року.

Просив замінити сторону на стадії виконання рішення Київського районного суду м. Харкова від 11 лютого 2011 року у справі № 2018/2-1088/11, а саме замінити стягувача Публічне акціонерне товариство «Банк Золоті ворота» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Піфагор-Фінанс».

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 29 березня 2021 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Піфагор-Фінанс» про заміну сторони виконавчого провадження задоволено; замінено стягувача Публічне акціонерне товариство «Банк Золоті Ворота» на правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Піфагор-Фінанс» у виконавчому провадженні щодо виконання рішення Київського районного суду м. Харкова від 11 лютого 2011 року у справі № 2018/2-1088/11.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Піфагор-Фінанс» в заяві про заміну сторони її правонаступником.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи судове рішення, неповно з`ясував обставини у справі, не звернув увагу на те, що заявник не підтвердив обсяг зобов`язань саме за цією справою або у виконавчому провадженні на виконання рішення Київського районного суду м. Харкова від 11 лютого 2011 року у справі № 2018/2-1088/11. Оскільки мова йде про зобов`язання грошового характеру, суми цих зобов`язань повинні співпадати на дату укладення договору про відступлення права вимоги. Зазначила, що з наданих заявником документів вбачається, що загальна сума її заборгованості становить 3851,68 грн, з яких заборгованість за основним боргом 305,61 грн, а заборгованість за нарахованими процентами - 3546,07 грн, яка банком до неї не була заявлена. При цьому, в судовому рішенні від 11 лютого 2011 року зазначена інша сума стягнення та склад заборгованості. Вказала, що в подальшому банк звернувся до суду з позовом до неї про стягнення заборгованості за цим договором у справі № 640/2208/13-ц та вказав, що станом на 08 листопада 2013 року сума простроченої комісії становить 2772,00 грн, а сума прострочених відсотків - 2330,15 грн. Вимога про стягнення основного боргу не заявлялась. Вважала, що зміст і обсяг правонаступництва, тобто прав та обов`язків правонаступника та боржника не відповідає у справі № 2018/2-1088/11, а тому не можна нав`язати на сторону тих зобов`язань, які не розглядались у цій справі. Посилалася на те, що ухвалою суду від 29 березня 2021 року в іншій справі за цим же кредитним договором приймається також ухвала про заміну сторони її правонаступником, це означає, що її борги здвоюються. Стверджувала, що таким чином порушуються її права та в подальшому призведуть до покладення на неї додаткового матеріального тягаря у вигляді стягнення додаткових сум, які не стягувались ані за цією справою № 2018/2-1088/11, ані за справою № 640/22008/13-ц.

02 червня 2021 року до суду апеляційної інстанції від Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Піфагор-Фінанс» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просив ухвалу суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення. Посилався на те, що виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі. Враховуючи, що договір про відступлення права вимоги є чинним, вважав, що ухвалу суду є законною.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала суду першої інстанції мотивовано тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Піфагор-Фінанс» набув статусу нового кредитора за кредитним договором, а тому наявні усі підстави для заміни стягувача.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 11 лютого 2011 року за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Золоті ворота» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Банк Золоті ворота» - задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Золоті ворота» грошові кошти в розмірі 10 215,42 грн, державне мито за подання позовної заяви - 102,15 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу - 120,00 грн (а.с.13-14, 18-19).

Як вбачається з протоколу електронного аукціону № UA-ЕА-2019-09-24-000008-b від 17 жовтня 2019 року відбувся електронний аукціон (номер лоту GL7N212010) з реалізації активів Публічного акціонерного товариства «Банк Золоті ворота», переможцем якого стало Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Піфагор-Фінанс» (а.с.6-7).

07 листопада 2019 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Золоті ворота» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Піфагор-Фінанс» укладений договір № 188 про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого банк відступає шляхом продажу новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги банку до позичальників, іпотекодавців, заставодавців, поручителів, зазначених у додатку № 1 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників за кредитними договорами, договорами поруки, іпотеки та застави з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у додатку 1 до цього договору. Права вимоги новий кредитор сплачує банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим договором.

Пунктом 2 цього договору передбачено, що новий кредитор в день укладення цього договору, але в будь-якому випадку не раніше отримання банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4 цього договору, набуває усі права кредитора за основними договорами, включаючи, проте, не обмежуючись: право вимагати належного виконання боржниками зобов`язань за основними договорами, сплати боржниками грошових коштів, сплати процентів, сплати штрафних санкцій, неустойок у розмірах, вказаних у додатку 1 до цього договору, відшкодування за договором страхування, передачі предметів забезпечення (іпотеки, застави) в рахунок виконання зобов`язань за кредитними договорами, право на подальше відступлення набутих за цим договором прав вимоги іншим особам, і т.п. Розмір права вимоги, які переходять до нового кредитора, вказаний у додатку 1 до цього договору. Права кредитора за основними договорами переходять до нового кредитора у повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків боржників, що надане банку відповідно до умов основних договорів.

Згідно пункту 4 цього договору сторони домовились, що за відступлення права вимоги за основними договорами, відповідно до цього договору новий кредитор сплачує банку грошові кошти у сумі 750 717,86 грн без ПДВ. Ціна відступлення сплачується новим кредитором банку у повному обсязі до моменту набуття чинності цим договором, відповідно до пункту 14 цього договору, на підставі протоколу електронного аукціону № UA-ЕА-2019-09-24-000008-b від 17 жовтня 2019 року, складеного за результатами відкритих торгів (аукціону), переможцем яких став новий кредитор.

Пунктом 5 цього договору передбачено, що новий кредитор підтверджує, що в момент укладення цього договору отримав від банку усі наявні в банку документи, що підтверджують право вимоги до боржників (а.с.8-9).

З додатку 1 до договору № 188 про відступлення права вимоги від 07 листопада 2019 року вбачається, що банк відступив право вимоги, зокрема, і за договором № 86 про надання споживчого кредиту від 15 лютого 2008 року (а.с.10-11).

Матеріали справи містять копію платіжного доручення № 8 від 06 листопада 2019 року про сплату Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Піфагор-Фінанс» Публічному акціонерному товариству «Банк Золоті ворота» 867 312,00 грн (а.с.12).

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємною частиною «права на суд» та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

Згідно частин 1, 2, 5 статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на корись чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

У разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

У разі якщо сторона виконавчого провадження змінила найменування (для юридичної особи) або прізвище, ім`я чи по батькові (для фізичної особи), виконавець, за наявності підтверджуючих документів, змінює своєю постановою назву сторони виконавчого провадження.

Згідно частини 1 статті 55 ЦПК України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Під процесуальним правонаступництвом у виконавчому провадженні слід розуміти заміну однієї зі сторін (стягувача або боржника) з переходом прав та обов`язків від правопопередників до іншої особи (правонаступника), що раніше не брали участі у виконавчому провадженні.

Підставами правонаступництва є смерть громадянина, що був стороною виконавчого провадження, оголошення його померлим, реорганізація юридичної особи, відступлення права вимоги, переведення боргу (глава 47 ЦК України).

Пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Частинами першої, другої, п`ятої статті 442 ЦПК України передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

За змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи з системного аналізу статей 512, 514 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням положень статті 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі, бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Вищевикладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 20 листопада 2013 року № 6-122цс13, а також у постановах Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 711/10368/2012 (провадження № 61-11549св19), від 27 листопада 2019 року у справі № 496/2685/13-ц (провадження № 61-29966св18).

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Таким чином, заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.

За таких обставин, звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».

Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду. При цьому, реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду, позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження та вчиняти інші дії згідно із Законом України «Про виконавче провадження».

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 643/4902/14-ц (провадження № 61-26197св18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 201/8548/16-ц (провадження № 61-16059св18), від 15 серпня 2018 року у справі № 190/2119/14-ц (провадження № 61-20171св18) та від 15 травня 2019 року у справі № 370/2464/17 (провадження № 61-39193св18), від 06 серпня 2020 року у справі № 2029/2-2180/11 (провадження № 61-4475св20), від 03 листопада 2020 року у справі № 436/7574/12 (провадження № 61-4667св20).

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17 січня 2020 року в справі № 916/2286/16 вказано, що, «вирішуючи питання про наявність підстав для заміни учасника справи (сторони виконавчого провадження) правонаступником за відсутності обставин, що свідчать про нікчемність договору, на підставі якого подано заяву про заміну учасника правовідносин, а також відомостей щодо оспорювання або визнання недійсним цього договору у встановленому порядку, суд має виходити з принципу правомірності цього правочину, дослідивши та надавши оцінку достатності та достовірності наданих в обґрунтування заяви про заміну сторони доказів для здійснення відповідної заміни.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Матеріали справи свідчать про те, що 07 листопада 2019 року між Публічним акціонерним товариством «Банк Золоті ворота» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Піфагор-Фінанс» укладений договір № 188 про відступлення права вимоги, зокрема, і за договором № 86 про надання споживчого кредиту від 15 лютого 2008 року.

Таким чином, відповідно до договору відступлення права вимоги від 07 листопада 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Піфагор-Фінанс» набув статусу нового кредитора, зокрема, за договором № 86 про надання споживчого кредиту від 15 лютого 2008 року та щодо стягнення з позичальниці ОСОБА_1 суми боргу за заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 11 лютого 2011 року у справі № 2018/2-1088/11 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Золоті ворота», а тому наявні усі підстави для заміни стягувача. Договір є чинним.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та її представниця не заперечували проти того, що предметом скарги є її незгода з заміною сторони на стадії виконання рішення. Вони заперечували проти розміру заборгованості, яку отримав Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Піфагор-Фінанс», однак, договір відступлення права вимоги від 07 листопада 2019 року ОСОБА_1 не оскаржувала.

Задовольняючи заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Піфагор-Фінанс» про заміну сторони виконавчого провадження, суд першої інстанції виходив з того, що по своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. У зв`язку з заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, і її заміна новим кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою заінтересованої особи. Такою заінтересованою особою є новий кредитор (правонаступник). Заміна сторони правонаступником може відбуватися як при відкритому виконавчому провадженні, так і при відсутності виконавчого провадження, тобто може бути проведена на будь-якій стадії процесу.

Отже, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достатності та взаємного зв`язку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення заяви про заміну сторони виконавчого провадження.

Доводи ОСОБА_1 , викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки наразі розглядається питання щодо заміни сторони виконавчого провадження, тому її вимоги щодо незгоди з договором права вимоги не мають відношення до предмету розгляду. Заміна сторони виконавчого провадження стосується саме заочного рішення Київського районного суду м. Харкова від 11 лютого 2011 року у справі № 2018/2-1088/11, стягувача - Публічного акціонерного товариства «Банк Золоті ворота», боржниці - ОСОБА_1 , заборгованості за договором № 86 про надання споживчого кредиту від 15 лютого 2008 року в розмірі 10 215,42 грн, а також держмита - 102,15 грн та витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу - 120,00 грн.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 29 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О.М. Хорошевський

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 14 липня 2021 року.