ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/1302/20 Номер провадження 22-ц/814/214/21Головуючий у 1-й інстанції Андрієць Д. Д. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Абрамов П.С., Бондаревська С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою приватного підприємства «Монолітбудсервіс»

на рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 03 листопада 2020 року, постановлене суддею Андрієць Д.Д.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства «Монолітбудсервіс» про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки,

в с т а н о в и в:

02.03.2020 ОСОБА_1 звернувся в суд із указаним позовом, у якому просить стягнути із ПП «Монолітбудсервіс» на його користь середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки в розмірі 42 023,64 грн.

Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що у період із 31.01.2019 по 22.04.2019 перебував у трудових відносинах із ПП «Монолітбудсервіс» та був звільнений з порушенням трудового законодавства без видачі належним чином оформленої трудової книжки, яку він фактично отримав 22.01.2020 на виконання судового рішення від 17.12.2019 (справа №524/4291/19). Обраховуючи розмір середнього заробітку заявленого до стягнення, позивачем враховано середньоденну заробітну плату в розмірі 223,53 грн., згідно довідки ДПІ за 188 днів затримки видачі трудової книжки за період із 22.04.2019 по 22.01.2020.

Рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука від 03.11.2020 позов ОСОБА_1 до ПП «Монолітбудсервіс» про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки задоволено частково.

Стягнуто із ПП «Монолітбудсервіс» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки в сумі 41 497,52 грн.

У іншій частині відмовлено.

Стягнуто із ПП «Монолітбудсервіс» на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 830,29 грн.

Рішення районного суду вмотивовано тим, що факт несвоєчасного вручення позивачу трудової книжки є доведеним, а тому стягненню із відповідача на користь позивача підлягає середній заробіток за час затримки у її видачі, що обраховується: 225,53 грн. (середньоденна заробітна плата згідно рішення суду від 17.03.2020 №524/4291/19) х 184 дні за період із 24.04.2019 по 22.01.2020 включно.

Наведений позивачем розрахунок заборгованості районним судом до уваги не прийнято, оскільки розмір середньоденної заробітної плати встановлений рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука від 17.03.2020 по справі №524/4291/19 у розмірі 225,53 грн., а час затримки видачі трудової книжки становить 184 робочих дні за період із 24.04.2019 по 22.01.2020 включно.

Із рішенням районного суду не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати й постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Зазначає, що наказом підприємства від 22.04.2019 №9, за порушення трудової дисципліни, що полягало у самовільному залишенні робочого місця, ОСОБА_1 звільнено за прогули. Позивач у день звільнення трудову книжку не отримав, на підприємство для її отримання не звертався ні в день звільнення, ні у подальшому. Докази, які б спростовували наведене, а також обґрунтовували поважність причин, за яких позивач не міг з`явитися на підприємство для її отримання, ним не надано, а тому не доведено факт відмови роботодавця у видачі трудової книжки, що згідно ч.5 ст.235 КЗпП України, виключає підстави відповідальності роботодавця за несвоєчасність її видачі.

Вважає поведінку позивача недобросовісною, припускає, що він навмисно не з`являвся до роботодавця за розрахунком при звільненні та за трудовою книжкою, яку за відсутності заяви працівника, підприємство не мало права направляти поштою.

Доводить, що обсяг відповідальності відповідача не відповідає принципу співмірності із допущеним ним правопорушенням, оскільки заборгованість із заробітної плати, стягнута з відповідача рішенням суду від 17.03.2020, склала 4 694,13 грн., що у рази менше від заявленої позивачем суми компенсації за час затримки у видачі трудової книжки.

Посилаючись на позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 26.06.2019 по справі №761/9584/15-ц, вважає, що зменшення постановленого районним судом до стягнення розміру середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки до 1 000,00 грн. відповідатиме принципу співмірності та розумного балансу інтересів між працівником та роботодавцем.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження (ч.1 ст.368 ЦПК України) без повідомлення учасників справи (ч.1 ст.369 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що 31.01.2019 ОСОБА_1 прийнятий на роботу охоронником ПП «Монолітбудсервіс» та наказом від 23.04.2019 №9-31 звільнений згідно п.4 ст.40 КЗпП України, про що 22.04.2019 внесено запис до трудової книжки серії НОМЕР_1 ./а.с.12-21/

22.01.2020 ОСОБА_1 отримав трудову книжку, про що розписався у Книзі обліку руху трудових книжок і вкладишів до них ПП «Монолітбудсервіс»./а.с.46-47/

Частково задовольняючи позовні вимоги та визнаючи доведеним факт затримки видачі трудової книжки, районний суд виходив із того, що наказ про звільнення датований 24.04.2019, а трудову книжку позивач отримав лише 22.01.2020. Доказів, які б свідчили про те, що роботодавцем вживалися заходи щодо своєчасного вручення позивачу трудової книжку, відповідачем не надано та не доведено, що поведінка самого працівника була неналежною. Підстави застосування до спірних правовідносин правил ст.117 КЗпП України та правової позиції Великої Палати Верховного Суду по справі №761/9584/15-ц від 26.06.2019, з огляду на предмет спору, - відсутні.

Обраховуючи розмір середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, районний суд не погодився із наведеним позивачем розрахунком, оскільки розмір середньоденної заробітної плати встановлений рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука від 17.03.2020 по справі №524/4291/19 у розмірі 225,53 грн., а час затримки видачі трудової книжки становить 184 робочих дні за період із 24.04.2019 по 22.01.2020 включно.

Апеляційний суд із висновками суду першої інстанції не може погодитися в повній мірі з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч.5 ст.235 КЗпП України, у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці», за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100.

Згідно абзацу 1 пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерством юстиції України та Міністерством соціального захисту населення від 29.07.1993 №58 (далі за текстомІнструкція), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Відповідно до абзаців 5 та 6 пункту 4.1 Інструкції, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Пунктом 4.2. Інструкції передбачено, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове відправлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

Відповідно до ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладені норми матеріального та процесуального права, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо доведеності несвоєчасного вручення позивачу трудової книжки, обов`язок видачі якої у день звільнення покладений на роботодавця, а факт затримки встановлений рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука від 17.03.2020 (справа №524/4291/19), що має для розгляду цієї справи преюдеціальне значення.

Однак, як убачається зі змісту рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 17.03.2020, оприлюдненого в Єдиному державному реєстрі судових рішень за №88301353, суд встановив лише факт не вручення трудової книжки позивачу в день звільнення, зобов`язавши приватне підприємство «Монолітбудсервіс» видати її ОСОБА_1 . Причини невручення трудової книжки у день звільнення та до постановлення рішення, а також наявність вини підприємства вказаним рішенням не перевірялися./а.с.23/

Апеляційний суд приймає до уваги, що покладений на роботодавця обов`язок видати працівникові в день звільнення належно оформлену трудову книжку не міг бути реалізований, оскільки в день звільнення працівник був відсутнім на роботі. Як зазначене судове рішення, так і матеріали даної справи, не містять доказів звернень ОСОБА_1 до підприємства за отриманням трудової книжки особисто чи про направлення її поштою від дня звільнення до звернення в суд з позовом про витребування трудової книжки. В той же час, відсутні і докази, що підтверджували би намагання підприємства виконати свій обов`язок щодо вручення працівникові трудової книжки після звільнення за прогули.

Апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги, що у трудових відносинах обидві сторони мають діяти добросовісно щодо своїх прав та обов`язків, тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позивач має право на компенсацію за затримку видачі трудової книжки, однак, вирішуючи заявлений позов, необхідно виходити з принципу пропорційності.

Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права працівника на оплату праці.

Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання у право, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

Відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постановах від 26.06.2019 по справі №761/9584/15-ц та від 26.02.2020 по справі № 821/1083/17, за певних умов суд, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Отже, районний суд, встановивши факт несвоєчасного вручення позивачу трудової книжки з вини відповідача, повинен був вирішити питання про застосування норми ст.117 КЗпП України та зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки видачі трудової книжки, враховуючи обставини, за яких було встановлено наявність порушення, та істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника.

Враховуючи розмір заборгованості по заробітній платі при звільненні, стягнутий з роботодавця на користь працівника рішенням суду від 17.03.2020 (справа №524/4291/19), що склав 4 694,13 грн. та відновлення прав працівника шляхом зобов`язання відповідача видати трудову книжку, апеляційний суд приходить до висновку про пропорційне зменшення належного до стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, визначивши його розмір з урахуванням засад розумності і справедливості в розмірі 4 694,00 грн.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, пропорційно задоволеним вимогам позову (11%), на користь ОСОБА_1 із ПП «Монолітбудсервіс» підлягає стягненню 92,50 грн. судових витрат за подачу позову (840,80 грн. х 11%); витрати, понесені ПП «Монолітбудсервіс» за подачу апеляційної скарги підлягають стягненню із ОСОБА_1 в розмірі 1 122,29 грн. (1 261,00 грн. х 89%)./а.с.1, 98/

Згідно ч.10 ст.141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу частину судових витрат сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Таким чином, шляхом проведення взаємозаліку в частині понесених сторонами спору судових витрат по справі, з ОСОБА_1 на користь приватного підприємства «Монолітбудсервіс» підлягають стягненню судові витрати в розмірі 1 029,79 грн. (1 122,29 грн. 92,50 грн.)

Керуючись ст.ст.367, 368, 376 п.п.3,4, ст.ст.381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу приватного підприємства «Монолітбудсервіс» задовольнити частково.

Рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 03 листопада 2020 року змінити в частині розміру середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки, що підлягає стягненню із ПП «Монолітбудсервіс» на користь ОСОБА_1 , зменшивши із 41 497,52 грн. до 4 694,00 грн. (чотирьох тисяч шістсот дев`яносто чотирьох грн.)

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного підприємства «Монолітбудсервіс» судові витрати в розмірі 1 029,79 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03.03.2021.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді П.С. Абрамов

С.М. Бондаревська