ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 22-ц/819/1176/21
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2021 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Приходько Л. А. (суддя-доповідач)

суддів: Базіль Л. В.,

Бездрабко В. О.,

секретар Дундич А. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою адвоката Руденка Михайла Михайловича, діючого від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 30 березня 2021 року у складі головуючого судді Войцеховської Я.В. повний текст рішення складено 30 березня 2021 року,

в с т а н о в и в:

12 жовтня 2020 року ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Руденко М.М., звернулася до суду(здала на пошту) з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 13 вересня 2017 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КК України. Вироком встановлено що ОСОБА_2 умисно заподіяла ОСОБА_1 тілесні ушкодження середньої тяжкості.

При лікування нею були витрачені кошти на придбання ліків на суму 5664.39грн., що підтверджується касовими чеками. Крім того, під час розгляду кримінальної справи нею були понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 28000грн. Оскільки при винесені вироку питання про відшкодування судових витрат не розглядалося, вважає, що вказані витрати мають бути зараховані до матеріальної шкоди.

Внаслідок отримання тілесних ушкоджень їй було заподіяно моральну шкоду, яку вона оцінює в розмірі 100 000.00грн.

Посилаючись на викладене просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь майнову шкоду заподіяну ушкодженням здоров`я в розмірі 33 664,39грн., моральну шкоду в розмір 100 000грн та понесені нею витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000.00грн.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 30 березня 2021 року у задоволенні позовних вимог відмовлено. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що позов заявлено з пропуском строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною відповідача у спорі, що є підставою для відмови у позові. Будь-яких доказів на підтвердження поважності причин пропуску такого строку суду позивачем не надано.

В апеляційній скарзі адвокат Руденко М.М., діючи в від імені та в інтересах ОСОБА_1 , вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимори ОСОБА_1 у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що перебіг позовної давності має рахуватися не з моменту оголошення ОСОБА_2 підозри, а з моменту набрання чинності обвинувального вироку.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , заперечуючи проти доводів апеляційної скарги зазначила, що апеляційна скарга не містить обґрунтованих доводів на користь неправильності, неповноти чи необґрунтованості висновку суду. Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, та стягнути на її користь витрати на правову допомогу у сумі 4000.00грн.

Під час розгляду справи представник ОСОБА_1 - адвокат Руденко М.М., апеляційну скаргу підтримав за обставинами викладеними у скарзі. Просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення яким задовольнити вимори ОСОБА_1 у повному обсязі.

ОСОБА_2 будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не явилась, причини неявки суду не повідомила.

У письмовій заяві від 16 червня 2021 року представник ОСОБА_2 - адвокат Дмитрук С.С. просив проводити розгляд справи без його участі та без участі відповідача ( ОСОБА_2 ).

Відповідно до частин 1- 4 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши доповідача, осіб, які приймають участь у розгляді справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 13 вересня 2017 року ОСОБА_2 визнано винуватою у пред`явленому обвинуваченні за частиною 1 статті 122 КК України та призначено покарання у виді одного року позбавлення волі. На підставі статті 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з призначенням іспитового строку один рік. Звільнено від відбування призначеного покарання на підставі п. «в» ст.1 ЗУ «Про амністію у 2016 році».

Вирок набрав законної сили 14 жовтня 2017 року.

Згідно правил частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 13 вересня 2017 року встановлено, що ОСОБА_2 28 травня 2016 року близько 15.30 години знаходячись в приміщенні під`їзду будинку АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклого конфлікту, умисно нанесла потерпілій ОСОБА_1 декілька ударів руками в область обличчя та тулуба, чим спричинила потерпілій тілесні ушкодження у вигляді забою головного мозку легкого ступеню, закритого перелому латеральної стінки гайморової пазухи, посттравматичну лівосторонню змішану приглухуватість зліва, посттравматичну нейропатію 2 гілки лівого трійчастого нерва, садна, крововиливи в м`які тканини голови, обличчя, що відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень за критерієм тривалості розладу здоров`я.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь його користь матеріальну шкоду в розмірі 33 664,39грн. та моральну шкоду в розмір 100 000.00 грн. завданих злочином.

Заперечуючи проти заявлених позовних вимог, представником ОСОБА_2 адвокатом Дмитруком С.С. 18 лютого 2021 року заявлено клопотання про застосування строків позовної давності.

Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції виходив з того, що позов заявлено з пропуском строку позовної давності , про застосування якої заявлено стороною у спорі. Перебіг строку позовної давності для позивача розпочався з моменту набуття відповідачем статусу підозрюваної у кримінальному провадженні, а позивач звернувся до суду лише 16 жовтня 2020 року.

Колегія суддів з таким висновком суду погодитися не може з огляду на таке.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в частині першій статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг довідатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 22 лютого 2017 року № 6-17цс17.

ОСОБА_1 у зв`язку із протиправними діями відповідача які відбулися 28 травня 2016 року звернулася до правоохоронних органів із заявою про вчинення злочину, за результатами якої 29 травня 2016 року було внесено відомості до єдиного держаного реєстру досудових розслідувань №0002842.

08 листопада 2016 року ОСОБА_2 повідомлено про підозру.

Вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 13 вересня 2017 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КК України.

З цивільним позовом у кримінальному провадженні ОСОБА_1 не зверталась.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами кримінального провадження №0002842, дослідженого судом апеляційної інстанції.

Відповідно до частин першої, четвертої та сьомої статті 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства. Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Аналіз змісту вказаних норм дає підстави для висновку про те, що початок перебігу позовної давності для потерпілого у кримінальному провадженні за вимогами про відшкодування шкоди співпадає з моментом появи у кримінальному провадженні особи у статусі підозрюваного чи обвинуваченого, тобто коли у потерпілого виникає право на пред`явлення позову до конкретної особи.

Відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, має свої особливості, які полягають у тому, що згідно зі статтею 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні може бути пред`явлено не до будь-якої особи, а виключно до підозрюваного чи обвинуваченого, що у свою чергу вказує на початок перебігу в такому випадку строку позовної давності саме з моменту повідомлення особі про підозру, тобто коли особа визначена слідчим як така у відношенні якої достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення (стаття 276 КПК України).

Висновок суду першої інстанції про пропуск позивачем строку позовної давності з огляду на те, що перебіг позовної давності для позивача розпочався з моменту набуття відповідачем статусу підозрюваного є необґрунтованим.

Згідно з вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 13 вересня 2017 року ОСОБА_2 умисно нанесла потерпілій ОСОБА_1 декілька ударів руками в область обличчя та тулуба, чим спричинила потерпілій тілесні ушкодження, що відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень за критерієм тривалості розладу здоров`я.

Отже, у цій справі спір стосується деліктних правовідносин, відшкодування шкоди, завданої злочином, де необхідно було встановити вину, яка є однією з обов`язкових підстав цивільно-правової відповідальності, на відміну, наприклад від відшкодування шкоди, завданої при дорожньо-транспортній пригоді чи за незаконне засудження, де вина не є обов`язком доведення для позивача.

А тому у даному випадку строк позовної давності розпочав свій перебіг з 14 жовтня 2017 року, а саме з часу набрання обвинувальним вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 13 вересня 2017 року законної сили.

Частиною першою статті 254 ЦК України визначено, що строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.

Відповідно до частини другої статті 255 ЦК України письмові заяви та повідомлення, здані до установи зв`язку до закінчення останнього дня строку, вважаються такими, що здані своєчасно.

Оскільки відповідно до матеріалів справи позовна заява ОСОБА_1 подана (здана на пошту) 12 жовтня 2017 року, що підтверджується штампом «Укрпошта» на конверті, позовні вимоги пред`явлені позивачем в межах трирічного строку позовної давності.

Відповідно до частини першої статті 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Загальні підстави відповідальності за завдану шкоду передбачені статтею 1166 ЦК України, згідно якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Моральна шкода, відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди ОСОБА_1 посилалася на те що нею були витрачені грошові кошти у загальному розмірі 5664.39грн на лікування внаслідок заподіяння їй відповідачем 28 травня 2016 року тілесних ушкоджень, а також нею були понесені витрати у розмірі 28 000.00грн на професійну правничу допомогу.

Відповідно до вимог частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підтвердження понесених нею витрат на придбання ліків та медикаментів позивачем надані копії фіскальних чеків на загальну суму 6167.94грн.

Проте позивачем не надано, ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду будь-яких доказів, що вказані у фіскальних чеках медикаменти та ліки, придбавалися позивачем саме у зв`язку із заподіянням їй відповідачем 28 травня 2016 року тілесних ушкоджень.

Ні матеріали цивільної справи, ні матеріали кримінального провадження №0002842 не містять будь-яких відомостей щодо медикаментів та ліків необхідних для лікування ОСОБА_1 від отриманих травм.

А отже, позивачем не доведено, що нею понесені витрати на придбання ліків та медикаментів на лікування від травм завданих їй відповідачем у розмірі 5664.39грн, а тому такі вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Що стосується витрат понесених потерпілою у кримінальному провадженні, а саме витрат на правову допомогу, вказані витрати не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову до обвинуваченого. Такі витрати повинні бути розподілені судом у межах розгляду того кримінального провадження, у ході розгляду якого вони виникли.

А отже позовні вимоги в цій частині також не підлягають задоволенню.

Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди позивачка посилалася на те, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_2 щодо неї самої, вона зазнала душевних страждань та фізичного болю та страждань у зв`язку з ушкодженням здоров`я, в результаті чого був порушений її звичайний життєвий уклад, їй довелось докладати значних зусиль для відновлення життя, побуту та праці.

Відповідно до вимог частин першої, також пунктів 1 та 2 частини другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

За правилами частини третьої цієї ж статті моральна шкода, якщо інше не встановлено законом, відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих відносин через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У пункті 5 цієї ж Постанови Пленуму № 4 зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Факт заподіяння протиправними винними діями відповідача тілесних ушкоджень середньої тяжкості встановлений вироком суду, який набрав законної сили, а тому доведенню, відповідно до вимог частини шостої статті 82 ЦПК України, не підлягає.

Враховуючи, що тілесні ушкодження середньої тяжкості, заподіяні ОСОБА_1 протиправними, винними діями ОСОБА_2 , призвели до фізичного болю та страждань позивачки, потребували тривалого лікування, що спричинило їй фізичні та моральні страждання, та призвело, на деякий час, до порушення життєвого укладу позивачки, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди колегія суддів враховує обставини справи, характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань, ступень вини відповідача, а також вимоги розумності і справедливості, та вважає, що справедливою сумою компенсації моральних страждань є 20 000.00грн.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на викладене колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити в нове рішення, яким позов задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача відшкодування моральної шкоди 20000.00грн., у задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Відповідно до статті 382 ЦПК України у випадку скасування або зміни судового рішення постанова суду апеляційної інстанції складається, зокрема, з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини першої третьої статі 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на на професійну правничу допомогу.

Законом України «Про судовий збір» визначено, що ставка судового збору за подання до суду позову майнового характеру, який подано фізичною особою становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (підпункт 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону).

Ставка судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви( пункт 6 частини другої статті 4 Закону).

Пунктом 2 частини першої статті 5 цього ж Закону позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я звільнені від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи, на момент подання позовної заяви загальна ціна позову складала 133 664.39грн. (33664.39 + 100 000.00). Судом частково задоволені позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, в сумі 20000.00грн, що складає 20% від заявлених позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, а тому стягненню з відповідача на користь держави підлягає 20% від розміру судового збору, який підлягав сплаті при поданні позовної заяви та апеляційної скарги за позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, що становить 500.00грн ((100000.00*1% + 100000.00*1.5%)*20%+500.00).

Пунктом 3 частини другої статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову, покладаються - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 понесені витрати на правничу допомогу при розгляді справи в суді першої інстанції у розмірі 5000.00грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру від 10 жовтня 2020 року №17, доданої до позовної заяви.

Відповідачем, ОСОБА_2 понесені витрати на правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 5000.00грн., в суді апеляційної інстанції в розмірі 4000.00грн, що підтверджується актом виконаних робіт від 30 березня 2021 року та договором про надання правової допомоги.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволені витрати сторін на правничу допомогу покладаються - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судом позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково, в сумі 20000.00грн, що складає 14.96% від заявлених позовних вимог з ціною позову133 664.39грн.

Отже позивачу підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача понесені нею витрати на правничу допомогу у розмірі 748.00грн( 5000.00*14.96%)

Відповідачу підлягають відшкодуванню за рахунок позивача понесені нею витрати на правничу допомогу у розмірі 7653.60грн (9000.00* (100 -14.96)%).

Оскільки у зв`язку із пропорційним розподілом судових витрат між сторонами колегія суддів вважає за можливе провести часткове зарахування сум що підлягають стягненню зі сторін та стягнути різницю з позивача на користь відповідача, який присуджено більшу грошову суму в розмірі 6905.60грн (7653.60 -748.00).

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, тому в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Руденка Михайла Михайловича, діючого від імені та в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 30 березня 2021 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 20000 (двадцять тисяч) грн. 00коп.

У задоволені решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в розмірі 500 (п`ятсот) грн.00коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 6905(шість тисяч дев`ятсот п`ять)грн. 60 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту постанови лише у випадках, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 14 липня 2021 року.

Головуючий Л. А. Приходько

Судді: Л. В. Базіль

В. О. Бездрабко