Справа № 509/3191/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2021 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Кириченко П.Л.

при секретарі Осадченко С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Овідіополь Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розподіл майна подружжя, суд

В С Т А Н О В И В:

07 липня 2020 року до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовною заявою звернулась ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 1999 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Їх шлюб був розірваний на підставі рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 08 квітня 2020 року. Від шлюбу є спільний син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 20 вересня 1995 року Молодіжненською сільською радою народних депутатів Овідіопольского району Одеської області було видано Акт про встановлення в натурі границі садової ділянки № НОМЕР_1 площею 0,0736 га, у АДРЕСА_1 , для передання її у приватну власність відповідачу. На прохання відповідача позивач 19 березня 1999 року продала свою земельну ділянку в садівничому товаристві «Восход», 9-та лінія, ділянка № НОМЕР_2 і грошові кошти використала на будівництво спірного будинку у АДРЕСА_1 , який на сьогоднішній день має статус незавершеного будівництва. Відповідач постійно влаштовує скандали та виганяє її разом з сином з будинку, тому позивач просить визнати за нею право власності на Ѕ частину, збудованого під час шлюбу, але не прийнятого в експлуатацію житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В ході судового розгляду ні позивач, ні представник позивача в судові засідання не з`явились, будучи повідомлені про дати, час та місце судових засідань, представником позивача до суду направлено відповідь на відзив у якому фактично підтримала позов.

Відповідач отримав копію позову та матеріали до нього належним чином, та надав до суду відзив у якому заперечував проти задоволення позовних вимог, обґрунтовуючи свої заперечення тим, що спірний незакінчений будівництвом садовий будинок АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці розміром 0,0736 га., не є спільною сумісною власністю подружжя так, як він належить іншій особі його матері ОСОБА_4 на підставі Договору купівлі - продажу садового будинку від 25 червня 1999 року, зареєстрованого у реєстрі за №1427.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази у їх сукупності, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволеною з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦУПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, наданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Так судом встановлено, що дійсно 23 жовтня 1999 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_2 в подружжя народився син ОСОБА_3 .

На підставі рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 08 квітня 2020 року шлюб було розірвано.

Сторони під час перебування у шлюбі свого житла не придбали, вони проживали в будинку матері позивача, за адресою: АДРЕСА_2 , де до цього часу зареєстрований позивач, а з часом стали проживати в будинку за адресою: АДРЕСА_1 з матір`ю відповідача.

На час розгляду справи спірний незакінчений будівництвом садовий будинок, розташований в АДРЕСА_1 і земельна ділянка на якій він розташований площею 0,0736 належить ОСОБА_4 на підставі договору купівлі продажу садового будинку від 25 червня 1999 року, зареєстрованого у реєстрі №1427 і договору купівлі - продажу земельної ділянки, зареєстрованого у реєстрі за №1426.

Згідно ст. 60 СК України відповідно до вимог якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до п.п. 22-25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11, від 21 грудня 2007 року поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК.

п.23 передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

За положенням ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ч.1,2 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно із вимогами ст.ст. 12,81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Виходячи з вище викладеного суд приходить до висновку, що позивачем суду не надано належних та допустимих доказів в підтвердження її позовних вимог, а сам факт тимчасового проживання сторін у спірному садовому будинку, за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві власності матері відповідача, не може бути правовою підставою для визнання його спільною сумісною власністю подружжя, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 не підлягають задоволеною у повному обсязі.

Суд приходить до висновку, що позов є необґрунтований, а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст.2-13,76-81,141,258,263-265 ЦПК України, ст.60,61 СК України суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволені позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розподіл майна подружжя відмовити.

Копію рішення направити сторонам у справі.

Рішення може бути оскаржено до палати по цивільним справам Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: Кириченко П.Л.