Суддя Ізмайлов І. К.
Справа № 644/9364/19
Провадження № 2/644/573/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2021 року Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Ізмайлова І.К.,

при секретарі - Зінченко М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 644/9364/19, н/п 2/644/573/21 за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради, третя особа - Четверта Харківська міська державна нотаріальна контора про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

в с т а н о в и в :

20.11.2019 року позивачка ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Наумова С.М. звернулася до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з позовною заявою, яку в подальшому уточнила, та просила встановити факт проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визнати за собою право власності в порядку спадкування за законом на частину квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її чоловік ОСОБА_2 . Після його смерті залишилася квартира АДРЕСА_1 , яка належить їй та померлому ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності.

Набути право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом не має можливості у зв`язку з тим, що на день смерті ОСОБА_2 шлюб з останнім було розірвано і вони перебували у фактичних шлюбних відносинах.

Встановити факт проживання однією сім`єю з померлим необхідно їй для прийняття спадщини.

16 грудня 2019 року ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

08 січня 2020 року ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у зазначеній цивільній справі в порядку загального позовного провадження.

04 вересня 2020 року ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова закрито підготовче провадження та цивільну справу призначено до розгляду.

21 січня 2021 року ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів з Харківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області.

Позивачка та її представник про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином та своєчасно у судове засідання не з`явились. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності на підставі наявних доказів.

Представник відповідача Харківської міської ради в своєму відзиві позов не визнав. Зазначив, що позивачкою не надано постанови нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, тому неможливо стверджувати чи дійсно вона зверталася із заявою про прийняття спадщини. Також, вважає, що в матеріалах справи відсутні докази щодо ведення позивачкою разом із спадкодавцем спільного побуту, вказаний факт підтверджується лише показаннями свідків, а документального підтвердження цього немає. Крім того, позивачкою не доведено факту відсутності зареєстрованого шлюбу з іншою особою за період з 2013 року до 2018 року.

Третя особа Четверта Харківська міська державна нотаріальна контора про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином та своєчасно, у судове засідання не з`явились, надали заяву, в якій просили розглянути справу за їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи, суд доходить наступних висновків:

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Згідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 18 своєї Постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» - суд повинен навести в рішенні докази в підтвердження висновку про обставини, що мають значення для вирішення справи, а при задоволенні заяви чітко викласти встановлений факт.

Відповідно до абз. 2 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Судом встановлено, що 23 листопада 1979 року ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 14).

27 вересня 1983 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано, про що у свідоцтві про укладення шлюбу від 23 листопада 1979 року міститься відповідний штамп із зазначенням реєстрового № 544 (а.с. 14).

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 05 січня 1996 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 19).

Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду від 14 лютого 1996 року, реєстраційний № 7-96-61055 вбачається, що квартира АДРЕСА_1 загальною площею 32,7 кв.м. належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 20).

Відповідно до даних, вказаних в паспорті громадянина України місце проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 23.04.1980 року зареєстровано в квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 8).

Відповідно до витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання № 6321- від 20.07.2017 року місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 23.04.1980 року зареєстровано в квартирі АДРЕСА_1 .

Отже, постійним зареєстрованим місцем проживання позивачки та померлого з 1980 року по день смерті ОСОБА_2 була квартира АДРЕСА_1

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2013 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с. 21).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про його смерть (а.с. 9).

Листом № 6716/22-109 від 01.10.2020 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану повідомлено про відсутність актових записів про шлюб відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за період з 2013 року по 2018 роки (а.с. 172).

Відповідно до листа № 1349/22-107 від 25.02.2021 року направленого на виконання ухвали суду від 21.01.2021 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану повідомлено про відсутність актових записів про шлюб відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 2013 року по 2018 роки (а.с. 219).

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтвердили суду, що позивачка на момент смерті ОСОБА_2 проживала разом із ним у квартирі АДРЕСА_1 , вони жили як чоловік та жінка, вели сумісне господарство, піклувалися один одним.

Надаючи аналіз наведеним доказам, суд доходить висновку що є доведеним фактом - факт постійного проживання на день відкриття спадщини ОСОБА_1 з ОСОБА_2 , як чоловік та жінка у належній їм на праві спільної сумісної власності квартирі АДРЕСА_1 .

При цьому, суд вважає цю обставину підтвердженою ще й тим, що позивачка та померлий після розірвання шлюбу продовжили проживати разом і реєстрували новий шлюб між собою, що свідчить про їх сумісне проживання як чоловіка та жінки.

Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (ч. 1 ст. 368 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох і більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 5 своєї постанові № 20 від 22.12.95 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: квартира (будинок), кімнати в квартирах та одноквартирних будинках, передана при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою членів сім`ї наймача у їх спільну сумісну власність (ст.8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду").

Частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини.

З позову вбачається, що він стосується відкриття спадщини після смерті учасника спільної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Таким чином суд доходить висновку, що частка ОСОБА_1 у праві спільної сумісної власності на спірну квартиру є рівною з іншим співвласником та дорівнює Ѕ частині у праві власності на квартиру.

Згідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

На підставі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлено шестимісячний строк.

Позивачка ОСОБА_1 зверталась до Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори з тим, щоб подати заяву про прийняття спадщини як спадкоємець за законом, але в усному порядку отримала відмову, оскільки не є спадкоємцем за законом будь-якої черги.

Інших спадкоємців у померлого ОСОБА_2 немає і у відповідності зі ст. 1261 ЦК України позивачка є спадкоємцем першої черги, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини і вважається такою що прийняла спадщину, протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не заявила про відмову від неї.

В зв`язку з наведеним, суд задовольняє позов ОСОБА_1 в частині визнання за нею права власності в порядку спадкування після смерті чоловіка ОСОБА_2 - Ѕ частину у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 17, 27, 31, 60, 61, 209, 213, 214, 215, 256, 259, 263, 264, 293, 315 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 та спадкодавця ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 на день відкриття спадщини - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається відповідно до п.15.5 розділу VІІІ перехідних положень ЦПК України: апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвали суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 09 липня 2021 року.

Позивачка: ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: Харківська міська рада - 61003, м. Харків, майдан Конституції 7, .

Третя особа - Четверта Харківська міська державна нотаріальна контора - 61089, м. Харків, вул. Біблика, 57, .

Суддя: І.К. Ізмайлов