СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2-з/759/59/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2021 року м. Київ

Суддя Святошинського районного суду м. Києва Войтенко Ю.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, подану в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору недійсним та визнання права власності-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2020 року до Святошинського районного суду м. Києва надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 15.10.2020 року відкрито провадження у даній справі та розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження.

01.03.2021 на адресу суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову, в якій позивач просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 .

Заявник обґрунтовує заяву про забезпечення позову тим, що він звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності. Предметом даного позову є оскаржуваний договір дарування від 09.11.2019 року, відповідно до якого відчужено на користь відповідача квартиру АДРЕСА_1 . Вказує, що при укладенні з ОСОБА_2 зазначеного договору дарування належної йому квартири вважав, що укладає договір довічного утримання. Позивач вважає, що його майнові права є порушеними, він не мав вільного та свідомого волевиявлення під час укладення договору безоплатної передачі у власність ОСОБА_2 , як людина похилого віку, яка за станом здоров`я потребує стороннього догляду та матеріальної допомоги, погодився на передачу нерухомого майна у власність відповідача лише за умови довічного утримання, укладаючи спірний договір, помилявся щодо правової природи правочину. Також зазначає, що 23.11.2020 року йому стало відомо, що спірна квартира вже не належить ОСОБА_2 , а 24.02.2020 року була передарована сину відповідача ОСОБА_3 . Необхідність забезпечення позову полягає у тому, що є ризик повторного відчуження спірної квартири. Позивач посилається на підстави, що у разі невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, це може значно утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Так, відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

З врахуванням наведеного, сторони в судове засідання не викликались, оскільки суд прийшов до висновку про розгляд вказаної заяви за їх відсутності у відповідності до положень ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

При цьому, фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд дослідивши матеріали позовної заяви, заяву про забезпечення позову та надані до неї документи, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При цьому, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Такої позиції притримується Верховний Суд у своїй Постанові 17 жовтня 2018 року, справа № 183/5864/17-ц (провадження № 61-38692св18).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п.3-4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року N 9).

Крім того, саме лише посилання в заяві на потенційну можливість вчинення відповідачем недобросовісних дій без наведення відповідного обґрунтування та надання доказів на підтвердження зазначених обставин також не свідчить про необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна квартира за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві власності ОСОБА_3 згідно договору дарування №135 від 24.02.2020р.

Суд, надаючи оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, враховує, що відчуження спірної квартири відбулось 24 лютого 2020 року, а позовну заяву подано до суду у жовтні 2020 року. Станом на день розгляду заяви, матеріали справи не містять підтвердження того, відповідач вчиняв дії, спрямовані на ухилення від виконання зобов`язання після подання позову до суду. Суд вважає, що, на даний час, підстави для задоволення заяви відсутні, а доводи заяви з урахуванням процесуальної тривалості судового розгляду, не свідчать про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання можливого рішення суду у майбутньому.

Ретельно дослідивши підстави, на яких ґрунтується заява позивача про забезпечення позову, суд дійшов висновку про те, що заява позивача не обґрунтована відповідними доказами, порушує права та охоронювані законом інтереси осіб, що не є учасниками даної судової справи, та позивачем не доведено, що невжиття заходів до забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Однак, суд звертає увагу позивача, що він не позбавлений права звернутись із заявою про забезпечення позову в будь-який час протягом розгляду справи в суді.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.149, 150, 153 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, подану в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ю.В. Войтенко