ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2021 року

м.Суми

Справа №592/7339/19

Номер провадження 22-ц/816/7/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 червня 2019 року в складі судді Костенко В.Г., ухвалене в м. Суми,

в с т а н о в и в :

10 травня 2019 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовано тим, що з 20 квітня 2018 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, проте після нетривалого проживання у м. Суми заявниця повернулась до м. Харкова, після чого шлюб фактично розпався, разом не проживають, спільного побуту не мають. Крім того, 29 грудня 2018 року від іншого чоловіка у позивачки народилась донька і вона має намір зареєструвати шлюб з батьком дитини.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 червня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Розірвано шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 20 квітня 2018 року Зарічним районним у місті Суми відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області, актовий запис №176.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на незаконність і необґрунтованість рішення суду, просить його скасувати, а також скасувати актовий запис про реєстрацію розірвання шлюбу та внести відповідні зміни в Книзі реєстрацій та розірвань шлюбів.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що територіальним підрозділом міграційної служби заявнику було відмовлено у оформленні документів на отримання посвідки на постійне проживання в України через те, що оскаржуваним рішенням було розірвано шлюб з позивачкою. Також зазначається, що дружина відповідача з позовом про розірвання шлюбу не зверталась, сторони про розгляд справи належним чином не повідомлялись, а позовна заява, заява про розгляд справи без участі позивачки та заява про визнання позову містять підписи, які не належать ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Сторони повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, проте в останнє судове засідання не з`явилися.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, заслухавши пояснення ОСОБА_2 в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що з 20 квітня 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі, який зареєстрований Зарічним районним у місті Суми відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області, актовий запис №176 (а.с. 3).

ОСОБА_2 є громадянином Республіки Ірак, мав посвідку на тимчасове проживання в Україні у період з 19 лютого 2018 року по 14 липня 2019 року (а.с. 8).

Як встановлено судом першої інстанції, місце проживання відповідача з 14 березня 2018 року зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 12).

Також матеріали справи містять копію свідоцтва про народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , батьками якої є громадянин Короліства ОСОБА_4 та позивачка ОСОБА_1 (а.с. 6, 7). ОСОБА_5 має право на тимчасове проживання в України з 05 листопада 2018 року по 29 травня 2022 року.

18 червня 2019 року на адресу суду першої інстанції надійшла підписана від імені відповідача ОСОБА_2 заява про визнання позову та розгляд справи за його відсутності (а.с. 20). Адреса відправника заяви зазначена як АДРЕСА_2 (а.с. 21).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції взяв до уваги обставину визнання позову відповідачем, зазначив, що шлюб між сторонами існує формально, після реєстрації шлюбу сторони разом не проживали, тобто збереження шлюбу суперечить їх інтересам.

Проте повністю з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

За правилами ч. 1 і ч. 2 ст. 128, ч. 1 і ч. 2 ст. 131 ЦПК України судова повістка вручається учаснику справи під розписку про одержання повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручили. Розписка повертається до суду.

Матеріали справи не містять доказів повідомлення відповідача ОСОБА_2 про розгляд справи за встановленим судом першої інстанції його зареєстрованим місцем проживання: АДРЕСА_1 . Натомість, місцевий суд надіслав відповідачу повістку з копією позовної заяви за адресою, зазначеною позивачкою: АДРЕСА_2 , які відповідно, були повернуті без вручення із зазначенням працівника пошти про неправильно вказану адресу одержувача (а.с. 16, 17). На зазначене суд першої інстанції увагу не звернув та повторно за правильною адресою реєстрації місця проживання відповідача повістку з позовною заявою не направив.

Крім того, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що заява відповідача про визнання позову та розгляд справи за його відсутності також була надіслана з адреси відправника: АДРЕСА_2 (а.с. 21).

Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Складовою частиною визначеного ст. 6 Конвенції права на справедливий суд є принцип рівності сторін, який передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу і докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента.

У пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

У рішеннях від 27 червня 2017 року у справі «Лазаренко та інші проти України» і від 03 жовтня 2017 року у справі «Віктор Назаренко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що національне законодавство містить спеціальні норми щодо забезпечення інформування сторін про ключові процесуальні дії і дотримання, таким чином, принципу рівності сторін, та зберігання відповідної інформації. Відповідні норми вимагають, щоб у випадку надсилання судових документів поштою вони надсилались рекомендованою кореспонденцією. Більше того, особа, яка вручає документ, має повернути до суду розписку про одержання, а національне законодавство чітко вимагає, щоб таку розписку було долучено до матеріалів справи.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням ст. 129 Конституції України та ст. 6 Конвенції.

Суд першої інстанції на зазначені вимоги закону та практики його застосування уваги не звернув, розглянув справу за відсутності учасника справи, щодо якого відсутні відомості про належне повідомлення про дату, час та місце розгляду справи 19 червня 2019 року, розгляд справи не відклав, чим порушив його конституційне право на участь у судовому розгляді та вимоги ст. 6 Конвенції щодо права особи на справедливий судовий розгляд.

Зазначені порушення, з огляду на вимоги п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, відповідач, крім іншого, також вказував, що про існування позову не було відомо його дружині ОСОБА_1 , а у позовній заяві містяться не її підписи. Водночас, про позицію заявниці ОСОБА_1 з приводу порушених в апеляційній скарзі питань апеляційному суду не відомо, апеляційна скарга позивачкою не підписувалась, відзив на скаргу від неї не надходив.

До апеляційного суду ОСОБА_1 не з`явилась.

Про розгляд справи в апеляційному суді ОСОБА_1 повідомлялась за адресами, які заявниця вказувала у поданих нею заявах (а.с. 2, 18), проте, як зазначено працівником пошти у довідках про причини повернення поштового відправлення, адресат відсутній за вказаними адресами.

За змістом статей 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

На думку апеляційного суду, якщо позивачка дійсно не підписувала позовну заяву та притримується позиції відповідача з приводу того, що про розірвання шлюбу їй також нічого не відомо, вона мала б повідомити про це суду, чого не зробила.

Відтак, доводи апеляційної скарги, які стосуються ОСОБА_1 апеляційний суд до уваги не приймає, а тому ухвалює нове судове рішення про задоволення позову на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно ч. 3 та ч. 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Згідно з ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

За змістом ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Враховуючи обставини народження у позивачки ОСОБА_1 дитини від іншого чоловіка та її бажання зареєструвати шлюб з батьком дитини, відсутність доказів спільного проживання подружжя, тобто обставини, які суперечать інтересам позивачки і відповідача як подружжя, свідчать про неможливість збереження шлюбу, апеляційний суд дійшов висновку про наявність правових підстав для розірвання шлюбу за ініціативою одного з подружжя.

У відповідності до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не протирічать моральним засадам суспільства.

За змістом указаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.

Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком.

У справі встановлено, що суд першої інстанції не визначав строку для примирення сторін, проте з огляду на тривале знаходження справи в суді першої та апеляційної інстанцій сторони мали можливість досягти примирення. Наданий апеляційним судом строк для примирення сторін позитивного наслідку не дав, сторони не примирилися.

Фактично, доводи апеляційної скарги свідчать не про бажання відповідача зберегти сім`ю, а про виниклі у нього труднощі з тимчасовим перебування на території України як громадянина іншої держави, причиною яких є реєстрація розірвання шлюбу.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції на підставі п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.

Оскільки суд першої інстанції у порушення вимог ст. 141 ЦПК України питання розподілу судових витрат не вирішив, а за наслідками апеляційного перегляду справи позов задовольняється, тому з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 768,40 грн судового збору за подання позову.

Підстав для відшкодування апелянту судового збору в сумі 1152 грн 60 коп. колегія суддів не вбачає, оскільки апеляційна скарга фактично залишена без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, 374, 376, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 19 червня 2019 року в даній справі скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задовольнити.

Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 20 квітня 2018 року Зарічним районним у місті Суми відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області, актовий запис №176.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 )768 грн 40 коп. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - В.І. Криворотенко

Судді: О.І. Собина

С.С. Ткачук