РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

01 березня 2021р. Хортицький районний суд м.Запоріжжя в складі:

головуючого судді Мурашової Н.А.

за участю секретаря Бойко Л.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», місце знаходження: м.Київ, вул. Фізкультурна, б.28-Д, третя особа Хортицький відділ державної виконавчої служби у м.Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), місце знаходження: м.Запоріжжя, вул.В.Сергієнко, б.48-А, про усунення перешкод в користуванні і розпорядженні майном шляхом зняття арешту з майна,

В С Т А Н О В И В:

14.01.2021р. позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що він є власником квартири АДРЕСА_2 . Вказана квартира за укладеним 01.12.2006р. договором іпотеки була ним передана в іпотеку ЗАТ «ОТП Банк» в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №CNL-200/429/2006 від 01.12.2006р. За договором про відступлення права вимоги, посвідченим приватним нотаріусом ДМНО Бондар І.М. 18.03.2011р., реєстровий №1677, право вимоги за кредитним договором та договором іпотеки від ЗАТ «ОТП Банк» перейшло до ТОВ «ОТП Факторинг Україна». 17.01.2019р. ним повністю погашено заборгованість за кредитним договором №CNL-200/429/2006 від 01.12.2006р., у зв`язку з чим на підставі листа ТОВ «ОТП Факторинг Україна» як іпотекодержателя було прийнято рішення про припинення іпотеки, відповідні відомості внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У вересні 2020р. він звернувся до нотаріуса з метою продажу нерухомого майна і йому стало відомо, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно маються відомості про арешт вказаної квартири, який було накладено постановою державного виконавця Хортицького ВДВС м.Запоріжжя від 28.04.2010р. у виконавчому провадженні ВП №18928949. Як він в подальшому з`ясував, арешт було накладено в рамках виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса від 26.04.2010р., реєстровий №1921. Однак 31.12.2014р. вказаний виконавчий напис було повернуто стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» і до теперішнього часу повторно до примусового виконання не пред`являвся. Виконавче провадження ВП №18928949 знищено у зв`язку з закінченням строків зберігання. Наявність арешту нерухомого майна за відсутності жодних боргових зобов`язань позбавляє його як власника реалізації права вільно розпорядитись належним майном, тобто є перешкодою у здійсненні його права власності, усунення якого він має право вимагати відповідно до ст.41 Конституції України, ст.317,319,321,391 ЦК України. Іншим чином захистити свої порушені права він не може, оскільки підстави для зняття арешту з квартири державним виконавцем на даний час відсутні, на виконанні в органах ДВС не перебуває жодного відкритого виконавчого провадження, за яким він визнаний боржником, тому підстав для оскарження дій державного виконавця та зобов`язання вчинити певні дії у нього немає. У зв`язку з цим він вимушений звернутися до суду з цим позовом.

Просить усунути йому перешкоди в користуванні і розпорядженні майном - квартирою АДРЕСА_2 шляхом зняття арешту з цієї квартири, накладеного постановою державного виконавця Хортицького ВДВС ЗМУЮ від 28.04.2010р. ВП №18928949, реєстраційний номер обтяження 9777935.

Ухвалою суду від 15.01.2021р. відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за цим позовом та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 16.02.2021р. підготовче провадження закрито і призначено розгляд справи по суті у відкритому судовому засіданні.

В судове засідання представник позивача адвокат Боярчук Н.В. не прибула, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Представник відповідача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в судове засідання не прибув за невідомими причинами, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, відзиву на позов або зустрічного позову не подав.

Представник третьої особи Хортицького ВДВС у м.Запоріжжі в судове засідання не прибув за невідомими причинами, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, пояснень на позов не подав.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність вказаних осіб, в т.ч. на підставі ст.280 ЦПК України у відсутність представника відповідача в заочному порядку.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 . Право власності зареєстровано в установленому законом порядку (арк..10,28).

Згідно з Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вказана квартира була передана ОСОБА_1 в іпотеку ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого на даний час є ТОВ «ОТП Факторинг Україна», за договором іпотеки, посвідченим приватним нотаріусом ЗМНО Шаповаловою О.Г. 01.12.2006р., реєстровий №4704, у зв`язку з чим на вказану квартиру накладено заборону відчуження, номер запису про обтяження - 31048435 від 01.12.2006р.

04.04.2019р. іпотека та обтяження у вигляді заборони відчуження квартири АДРЕСА_2 припинені на підставі листів іпотекодержателя ТОВ «ОТП Факторинг Україна» №20190401 та №20190401/1 від 01.04.2019р. у зв`язку з повним виконанням боржником ОСОБА_1 грошового зобов`язання за кредитним договором №CNL-200/429/2006 від 01.12.2006р. (арк..11,13-15,21-24).

Згідно з довідкою ТОВ «ОТП Факторинг Україна» №17 від 17.01.2019р. ОСОБА_1 повністю погасив заборгованість за кредитним договором №CNL-200/429/2006 від 01.12.2006р. (арк.20).

Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 28.04.2010р. в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером 9777935 зареєстровано обтяження у вигляді арешту квартири АДРЕСА_2 , підстава обтяження постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження №18929849 від 28.04.2010р., винесена старшим державним виконавцем Хортицького ВДВС ЗМУ Прядко Т.О. (арк..27).

Згідно листа Хортицького ВДВС у м.Запоріжжі №56283 від 22.09.2020р. на примусове виконання до Хортицького ВДВС у м.Запоріжжі 28.04.2010р. надійшов виконавчий напис приватного нотаріуса №1921 від 01.04.2010р. про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 , в рахунок задоволення вимог ПАТ «ОТП Банк» в розмірі 1658323,17грн. 28.04.2010р. державним виконавцем винесені постанова про відкриття виконавчого провадження ВП 18928949 та постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження. 19.05.2010р. винесено постанову про відкладання провадження виконавчих дій у зв`язку з несвоєчасним отриманням боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження. 20.07.2010р. винесено постанову про зупинення виконавчого провадження на підставі ухвали Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 07.07.2010р. 31.12.2014р. винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». Станом на 16.04.2020р. вищевказаний виконавчий документ повторно на примусове виконання не надходив. Надати копії матеріалів вказаного виконавчого провадження неможливо у зв`язку з їх знищенням за закінченням строків зберігання (арк.12).

Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 19.10.2011р., яке набрало законної сили 03.02.2012р., відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису №1921, вчиненого приватним нотаріусом ЗМНО Вартановою О.С. 01.04.2010р., про звернення стягнення на предмет іпотеки (арк..17-19).

Вказаним рішенням встановлено, що 01.04.2010р. приватним нотаріусом ЗМНО Вартановою О.С. вчинено виконавчий напис №1921 про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 , в рахунок задоволення грошових вимог ПАТ «ОТП Банк» за кредитним договором №CNL-200/429/2006 від 01.12.2006р.

Відповідно до листа приватного нотаріуса ЗМСНО Вартанової О.С. №38/01-16 від 20.01.2021р. надати суду копії виконавчого напису №1921 від 01.04.2010р. та документів, які брались до уваги при його вчиненні, неможливо у зв`язку з їх знищенням за закінченням строків зберігання (арк.39).

Відповідно до листа Запорізької регіональної філії ДП «Національні інформаційні системи» №30/32-05 від 28.01.2021р. надати копію постанови державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження №18929849 від 28.04.2010р. неможливо, оскільки внесення запису про арешт майна боржника здійснювалось на підставі заяви, що подавалась в електронній формі відповідно до Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №31/5 від 09.06.1999р. (арк..41).

Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Ст.41 Конституції України гарантує, що кожен громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, яка набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Аналогічні положення закріплені в ст. 319,321 ЦК України.

Крім того, відповідно до ст.319,321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

На підставі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.11,57 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999р., в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, державний виконавець для забезпечення реального виконання рішення може накладати арешт на майно боржника.

Відповідно до ст.60 цього ж Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Арешт з майна боржника може також бути знятий за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом.

У разі наявності письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо

витрати, пов`язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований.

У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Крім того, відповідно до ст.50 зазначеного Закону у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу

державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або

витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження.

Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 .

Так, судом достовірно встановлено, що квартира АДРЕСА_2 була передана позивачем ОСОБА_1 як власником в іпотеку ПАТ «ОТП Банк» в забезпечення виконання його грошових зобов`язань за кредитним договором №CNL-200/429/2006 від 01.12.2006р.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов`язань за цим кредитним договором приватним нотаріусом ЗМНО Вартановою О.С. 01.04.2010р. вчинено виконавчий напис №1921 про звернення стягнення на зазначену квартиру як на предмет іпотеки в рахунок задоволення грошових вимог ПАТ «ОТП Банк».

Цей виконавчий напис був пред`явлений до примусового виконання до Хортицького ВДВС м.Запоріжжя і 28.04.2010р. державним виконавцем відкрито виконавче провадження ВП №18928949 та винесена постанова про арешт нерухомого майна боржника ОСОБА_1 .. Відповідне обтяження зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

31.12.2014р. державним виконавцем винесена постанова про повернення виконавчого напису стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999р., в редакції, чинній на той момент, (у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними) і до теперішнього часу вищевказаний виконавчий напис нотаріуса повторно на примусове виконання не надходив.

Також судом встановлено, що боржник ОСОБА_1 в 2019р. повністю виконав своє грошове зобов`язання на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за кредитним договором №CNL-200/429/2006 від 01.12.2006р., у зв`язку з чим іпотека квартири АДРЕСА_2 та заборона її відчуження припинені.

Вказані обставини підтверджуються наданими суду позивачем письмовими доказами, які суд вважає належними та допустимими. Відомості, які містяться в цих доказах, узгоджуються між собою, підстав сумніватися в їх достовірності немає, і вони є достатніми для ухвалення цього рішення.

В той же час, до теперішнього часу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься запис про арешт нерухомого майна позивача ОСОБА_1 , накладений постановою державного виконавця від 28.04.2010р. в межах виконавчого провадження ВП №18928949.

Оцінивши обставини справи, суд вважає, що арешт нерухомого майна за відсутності невиконаного грошового зобов`язання з боку ОСОБА_1 , в забезпечення виконання якого державним виконавцем було накладено цей арешт, є непропорційним обмеженням позивача у реалізації його права на мирне володіння майном і відповідно порушенням його права власності, за захистом якого він звернувся до суду з цим позовом.

При цьому, ухвалюючи рішення, суд виходить з того, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Як роз`яснено у п.1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» №5 від 03.06.2016р., в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до ст.15,16 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

В п.5 зазначеної вище постанови Пленуму ВССУРЦКС вказано, що у разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Так, згідно із ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

В даному випадку, як вже зазначалось, арешт на квартиру ОСОБА_1 було накладено державним виконавцем в межах виконавчого провадження відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999р., але з метою забезпечення виконання не рішення суду, ухваленого в порядку цивільного судочинства у справі, в якій ОСОБА_1 мав статус відповідача, а виконавчого напису нотаріуса, вчиненого в порядку позасудового врегулювання спору між сторонами.

Крім того, за змістом ст.47,50 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999р. в редакції, чинній на момент повернення виконавчого документа стягувачу, таке повернення не передбачало самостійного зняття державним виконавцем арешту майна боржника. На даний момент виконавчий напис нотаріуса повторно до примусового виконання не пред`являвся, жодних відкритих виконавчих проваджень з його примусового виконання немає і, як вже зазначалось вище, фактично всі грошові зобов`язання ОСОБА_1 перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна» виконані.

У зв`язку з цим підстав для оскарження боржником ОСОБА_1 дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, немає.

Також суд враховує практику ЄСПЛ, відповідно до якої втручання в права, захищені ст.1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно відповідати принципу законності і переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є достатньо пропорційними меті, яку намагаються реалізувати.

Принцип законності також передбачає, що положення національного законодавства повинні бути достатньо доступними, точними та передбачуваними у своєму застосуванні.

При цьому, держава зобов`язана надавати судові процедури, які забезпечують необхідні процесуальні гарантії, які дозволяють особам ефективно відстоювати свої права і їх виконання. Відсутність процесуальних гарантій щодо можливості захисту свого права на мирне володіння майном, яке призводить власне до порушення такого права, визнається втручанням у право мирного володіння майном особи.

Беручи до уваги, що арешт майна ОСОБА_1 не стосується порушень вимог законодавства з боку органів державної виконавчої служби під час здійснення виконавчого провадження, на даний час будь-які незавершені виконавчі провадження відносно боржника ОСОБА_1 відсутні, боргове зобов`язання, в забезпечення виконання якого накладався арешт на спірну квартиру, ОСОБА_1 виконано, а також враховуючи загальні засади цивільного судочинства та практику ЄСПЛ, суд вважає, що найбільш ефективним, справедливим та пропорційним способом захисту порушеного права власності позивача є саме усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження вищезазначеною квартирою шляхом зняття арешту з нерухомого майна, накладеного постановою державного виконавця Хортицького ВДВС Запорізького міського управління юстиції від 28.04.2010р. ВП №18928949.

Також суд враховує, що відповідач ТОВ «ОТП Факторинг Україна», на користь якого фактично було застосовано арешт майна позивача, жодних заперечень проти позову не подав і доводів позивача не спростовував.

Таким чином, позов ОСОБА_1 слід задовольнити повністю.

Керуючись ст.15,16,317,319,321,391 ЦК України, Законом України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999р., ст.2,4,5,12,13,76-82,89,141,259,263-265,280,282 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Усунути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження квартирою АДРЕСА_2 та зняти арешт нерухомого майна, накладений постановою державного виконавця Хортицького ВДВС Запорізького міського управління юстиції від 28.04.2010р. ВП №18928949, реєстраційний номер обтяження 9777935.

Рішення суду може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Хортицький районний суд м.Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Н.А.Мурашова

01.03.2021