КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2021 року місто Київ.

Справа 753/8810/19

Апеляційне провадження № 22-ц/824/10032/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Желепи О.В.

суддів Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

при секретарі Міщенко Н.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 11 лютого 2021 року (у складі судді Колесника О.М., інформація щодо дати складання повного тексту відсутня)

в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Комунальне підприємство « Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» про усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням, відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

В травні 2019 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до відповідачів про усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням, відшкодування моральної шкоди, в якому позивач просила усунути перешкоди їй та членам її родини, як власникам квартири АДРЕСА_1 , у користуванні нежитловим приміщенням (колясочна) площею 6,8 в.м, що розташоване на 3-му поверсі в другому під`їзді цього ж будинку та зобов`язати відповідачів звільнити дане приміщення від речей, передати дублікати ключів від даного приміщення та дверей у коридор, які створюють перешкоду у користуванні даним приміщенням. Крім того, позивач просила стягнути з відповідачів солідарно на її користь 10 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Вказані вимоги позивач обгрунтовує тим, що вона є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 . На третьому поверсі в другому під`їзді вказаного будинку розміщено побутове нежитлове приміщення (колясочна), площею 6,8 кв.м. Власниками квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , якими є відповідачі по справі, вказане нежитлове приміщення було самовільно розподілено та зайняте, що перешкоджає позивачу та членам її родини користуватися даним приміщенням як місцем загального користування. Крім того, описаний спір призвів до погіршення стану здоров`я позивача та членів її родини через постійне нервове навантаження. Спроби врегулювати спір у досудовому порядку, спричинили втрату нормального ритму життя позивача. Таким чином, як стверджує позивач, незаконні дії відповідачів завдали їй моральної шкоди, яку вона оцінює в 10 000 грн.

Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 11 лютого 2021 року позов задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровану та проживаючу в АДРЕСА_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_5 усунути перешкоди ОСОБА_6 у користуванні нежитловим приміщенням (колясочною) площею 6,8 м2, розташовану на 3 поверсі в другому під`їзді будинку АДРЕСА_6 шляхом звільнення приміщення від своїх речей, передачі дублікатів ключів від вхідних дверей, які розділяють коридор, в задоволенні решти вимог відмовити.

В задоволенні частини позову ОСОБА_7 до ОСОБА_8 , ОСОБА_5 про відшкодування 10 000 грн. моральної шкоди відмовлено

Не погоджуючись з оскаржуваним рішенням, ОСОБА_1 , 09 березня 2021 року звернулись з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у наданні членам родини - чоловіку ОСОБА_9 та донці ОСОБА_10 дублікатів ключів від вхідних дверей, які розділяють коридор (встановлені в колясочній) та у частині відмови в стягненні моральної шкоди у сумі 10000 грн. та постановити в цій частині нове рішення. Зобов`язати відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надати дублікати ключів від нежитлового приміщення (колясочної) членам родити позивача ОСОБА_1 - її чоловіку ОСОБА_9 та донці - ОСОБА_10 . Стягути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10000 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконне, необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом першої інстанції не було досліджено наявні у справі матеріали та докази.

Вказує, що є встановленим факт порушення відповідачами її прав та прав членів її родини на доступ до приміщення загального користування, а тому суд помилково не задовольнив її вимоги в частині надання ключів від дверей, якими перекрито доступ до приміщення загального користування для усіх членів її родини. Суд також безпідставно не врахував погіршення її стану здоров`я, та відмовив у задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди.

02 липня 2021 року ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу, зазначивши, що вимоги позовної заяви та апеляційної скарги є безпідставними. Просить суд апеляційної інстанції, апеляційну скаргу залишити без задоволення та скасувати заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 11.02.2021 і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі через пропущення строку позовної давності, необґрунтованість і недоведеність позовних вимог.

У судове засідання апеляційного суду ОСОБА_1 не з`явилась. про розгляд справи повідомлена належним чином.

Відповідач ОСОБА_2 29.06.2021 року подала клопотання про розгляд справи за її відсутності, просила залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідач ОСОБА_3 просив залишити рішення без змін в частині відмови позивачу у задоволенні вимог . Також повідомив суд, що в частині задоволених вимог він рішення оскаржив через суд першої інстанції.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності не з`явившихся осіб з урахуванням вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, оскільки їх неявка в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та не перешкоджає розгляду даної справи.

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасника справи, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що власниками квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 68,77 кв.м., є ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , ОСОБА_10 . Дана квартира належить їм на праві спільної сумісної власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 31.03.1999 року (а.с.10).

Як вбачається з технічного паспорту описаної квартири, вона розташована на 3 поверсі 10 поверхового будинку та складається з 3 кімнат жилою площею 41,02 кв. м.

Як вбачається з письмових звернень позивача до ЖЕД-204 та КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» та отриманих відповідей, мешканці квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_7 , а саме ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідно, самовільно зайняли приміщення колясочної на 3 поверсі будинку АДРЕСА_6 , про що їм було вручено припис-попередження з вимогою звільнити приміщення загального користування (а.с.13-24).

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як визначено ч. 2 ст. 382 ЦК України, усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов`язані брати участь у загальних витратах, пов`язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т.ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

За приписами ст. 4 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» власниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку можуть бути фізичні та юридичні особи, територіальні громади, держава. Власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку. якщо квартира або нежитлове приміщення належить більш як одному співвласникові, реалізація прав та виконання обов`язків співвласниками квартири або нежитлового приміщення , включаючи участь в управлінні багатоквартирним будинком, здійснюються в порядку, передбаченому законодавством для реалізації права спільної власності.

Стаття 5 цього ж Закону передбачає, що спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників.

Рішення в частині зобов`язання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про усунення перешкод позивачу ОСОБА_1 у користуванні нежитловим приміщенням (колясочною) площею 6,8 м2, розташованої на 3 поверсі в другому під`їзді будинку АДРЕСА_6 шляхом звільнення приміщення від своїх речей, передачі дублікатів ключів від вхідних дверей, які розділяють коридор, скаржником не оскаржується, відповідно судом апеляційної інстанції в цій частині не перегяладється.

Згідно з частинами 3,4 статті 12, частинами 1,6 статті 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.

Відмовляючи в задоволенні вимог в частині надання ключів від вхідних дверей до приміщення загального користування членам родини позивача, суд першої інстанції виходив з того, що останні з такими вимогами не звертались.

Колегія суддів з таким висновком повністю погоджується, оскільки відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду за захистом своїх порушених прав.

Якщо члени родини позивача вважають, що відповідачами порушуються їх права, вони мають право особисто, а бо через представника звернутись до суду з позовними вимогами про усунення їм перешкод в праві користування нежитловим приміщенням.

Матеріали справи не містять доказів, що члени родини позивача уповноважували її на звернення до суду за захистом їх прав.

Щодо вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди та відмову в задволенні таких вимог, колегія суддів виходить з наступного.

Обґрунтовуючи вимоги про відшкодування моральної шкоди, позивач посилається що моральна шкода, виразилась у емоційному стресі, душевних стражданнях, негативних емоціях, переживаннях з приводу ігноруванням відповідачами її прав, як співвласника загального майна.

Згідно зі ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір моральної шкоди визначається судом залежно від обставин, передбачених ч.3 ст.23 ЦК України.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті.

Відмовляючи в задоволенні таких вимог, суд вірно виходив з того, що позивач не довела належними та допустимими доказами перебування її в стресовому стані, погіршення її стану здоров`я, саме через протиправну поведінку відповідачів.

За недоведеності прямого причинного зв`язку між встановленням перегородки та дверей, які обмежили доступ позивача до приміщення загального користування та погіршенням стану здоров`я позивача, відсутні правові підстави для задоволення вимог про відшкодування шкоди.

Позивач не довела та не обгрунтувала, яким чином вона використовувала приміщення загального користування, до вчинення дій з боку відповідачів по встановленню дверей, та яким чином такі дії могли вплинути на її емоційний стан.

До апеляційного суду позивач не подала нові докази на підтвердження факту спричинення їй моральних страждань внаслідок неправомірної поведінки відповідачів.

Подані до суду першої інстанції докази не дозволяють суду встановити ні факту спричинення моральних страждань, ні їх тривалості, відповідно унеможливлюють визначення розміру відшкодування.

Отже висновок суду про те, що вимоги про відшкодування моральної шкоди не підлягали до задоволення, оскільки не підтверджені достатніми доказами, які б у своїй сукупності дали змогу дійти висновку про наявність обставин, на які посилалася позивачка, та які б входили до предмету доказування, - відповідає встановленим обставинам та вимогам Закону.

Доводи апеляційної скарги повторюють зміст заявлених позовних вимог, яким суд в рішенні дав належну правову оцінку.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, те що апеляційна скарга залишається без задоволення, судовий збір за подання апеляційної скарги слід покласти на особу, яка подала апеляційну скаргу. Іншими учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у апеляційному суді.

Керуючись статтями 268, 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 11 лютого 2021 року в частині відмови у задоволені позовних вимоги ОСОБА_1 залишити без змін.

Постанова набирає чинності з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду, протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 липня 2021 року.

Судді: О.В. Желепа

В.А. Кравець

О.Ф. Мазурик