Провадження №2/369/2049/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2021 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Волчка А.Я.,

за участю секретаря Миголь А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою власністю та поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В :

У провадженні суду знаходиться вказана цивільна справа.

У ході розгляду справи позивач за первісним позовом подала до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій вона просить суд, поруч з вже заявленими позовними вимогами, у відповідності до приписів ст. 70 СК України у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя сторін визнати за нею право власності також на:

1/2 частину автомобіля RANGE ROVER, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 ;

1/2 частину автомобіля MERCEDES-BENZ SPRINTER 516CDI, 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 ;

1/2 частину автомобіля MERCEDES-BENZ ATEGO, 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 ;

1/2 частину автопричепу ПГМФ-8902-К, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4 .

Крім того, у позовній заяві позивач за первісним позовом вже просила визнати за нею право власності на 1/2 частину автомобіля SUBARU OUTBACK, 2018 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_5 .

Разом із заявою про збільшення розміру позовних вимог позивач подала також заяву про забезпечення позову з проханням забезпечити її позов шляхом накладення арешту на:

автомобіль RANGE ROVER, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 ;

автомобіль MERCEDES-BENZ SPRINTER 516CDI, 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 ;

автомобіль MERCEDES-BENZ ATEGO, 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 ;

автомобіль SUBARU OUTBACK, 2018 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_5 ;

причіп ПГМФ-8902-К, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4 .

Заява про забезпечення позову обґрунтована, тим, що всі вищезазначені об`єкти нерухомого майна також були набуті під час шлюбу сторін та зареєстровані на праві власності за відповідачем за зустрічним позовом, у зв`язку з чим він в силу вимог ст. ст. 317, 319 ЦК України може їх відчужити без відома позивача та суду на користь інших осіб, що призведе до того, що не можна буде виконати рішення суду у разі задоволення вимог позивача про визнання права власності на частину в майні.

Частиною 1 ст. 153 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи, а тому вирішення питання забезпечення позову здійснюється без присутності осіб, які беруть участь у справі.

У зв`язку з відсутністю сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши заяву, всебічно та повно дослідивши доводи позивача, матеріали позовної заяви, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

З огляду на ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з п. 1 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, в тому числі, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивачавід можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь нього, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Враховуючи викладене, з наведених у заяві про забезпечення позову фактів та обґрунтувань вбачається, що предметом спору є право власності, в тому числі й на майно, яке позивач просить обтяжити. Відповідно до наявної в матеріалах відповіді Територіального сервісного центру МВС № 3246 від 09.10.2020 № вих. 25 об`єкти, на які просить накласти арешт позивач, зареєстровані на праві власності за відповідачем, що дає йому можливість на власний розсуд розпоряджатися своїм майном, в тому числі й відчужувати його.

Суд вважає, що застосування заявдених позивачем заходів забезпечення позову спроможне забезпечити ефективний захист її прав та інтересів. Невжиття таких заходів забезпечення позову може призвести до того, що ухиляючись від майбутнього виконання рішення суду у даній справі у разі задоволення позову відповідач зможе здійснити відчуження належного йому на праві власності майна на користь інших осіб, що призведе до обмеження прав позивача на ефективний судовий захист його прав, так як у разі вибуття зазначеного майна з власності відповідача, позивачу не можливо буде зареєструвати на своє ім`я право власності на присуджене їй за рішенням суду майно.

При цьому, накладення арешту на спірне майно до вирішення спору, по суті, не призведе до обмеження прав, а слугуватиме заходом запобігання можливих порушень прав позивача, заявлені позивачем заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими нею позовними вимогами.

Враховуючи предмет даного позову, наведені позивачем докази та обґрунтування заявлених вимог у заяві щодо забезпечення позову, їх обґрунтованість, наявність зв`язку між заходами забезпечення позову та предметом позовних вимог, з метою запобігання порушенню прав та охоронюваних законом інтересів позивача, суд вважає за можливе заяву про забезпечення позову задовольнити.

При вирішенні питання щодо необхідності застосування зустрічного забезпечення суд зазначає наступне.

Регламентація питання про зустрічне забезпечення позову здійснюється положеннями ст. 154 ЦПК України. Зокрема, вказаною нормою передбачено, що суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

З аналізу наведеної норми вбачається, що єдиним критерієм застосування судом зустрічного забезпечення позову є забезпечення можливості відшкодування збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову. При цьому можливість таких збитків має бути ретельно досліджена судом, визначено їх потенційний розмір, оцінено співмірність застосованих заходів забезпечення позову розміру таких можливих збитків та розміру зустрічного забезпечення.

Суд не вбачає підстав для застосування зустрічного забезпечення, оскільки матеріали справи не містять доводів та аргументів, яким чином накладені арешт та заборона може завдати збитків відповідачу, а також в чому саме можуть полягати такі збитки. Окрім того, не містять матеріали справи й доказів наявності передбаченихст. 154 ЦПК України випадків обов`язкового застосування зустрічного забезпечення.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 149-159, 260, 353, 354 ЦПК України суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою власністю та поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Накласти арешт на:

автомобіль RANGE ROVER, 2007 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 ;

автомобіль MERCEDES-BENZ SPRINTER 516CDI, 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 ;

автомобіль MERCEDES-BENZ ATEGO, 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 ;

автомобіль SUBARU OUTBACK, 2018 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_5 ;

причіп ПГМФ-8902-К, 2005 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4 .

Стягувач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_1 .

Боржник: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_1 .

Копію даної ухвали надіслати сторонам для відома.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Дана ухвала відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» є виконавчим документом та може бути пред`явлена до виконання протягом трьох років з дня її постановлення.

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду, проте її оскарження не зупиняє її виконання.

Можливість отримати інформацію щодо справи, що розглядається, учасники справи мають на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет. Веб-адреса сторінки: http://ks.ko.court.gov.ua.

Суддя: А.Я.Волчко