Провадження № 2/638/1277/21
РІШЕННЯ

Іменем України

03 березня 2021 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Латки І.П.,

за участю секретаря судового засідання Котельнікової А.Р.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Харківська міська рада,

розглянувши в загальному позовному провадженні у відкритому судовому засідання в залі суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 , до Харківської міської ради про визнання факту постійного спільного проживання та визнання права власності в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и в:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 , звернулася до суду із позовом до Харківської міської ради про визнання факту постійного спільного проживання та визнання права власності в порядку спадкування за законом, в обґрунтування якого зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_3 , який за життя був одружений на матері позивача ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 , після смерті своєї матері ОСОБА_6 отримала спадщину за заповітом у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходяться у АДРЕСА_1 . Після прийняття спадщини вони з чоловіком були зареєстровані та проживали в цьому будинку.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 та після неї прийняв спадщину її чоловік ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . За життя ОСОБА_3 заповіту не складав. Єдиним його спадкоємцем після смерті останнього є ОСОБА_1 .

Після смерті свого батька позивач звернувся до приватного нотаріуса Алтуніної Тетяни Петрівни для прийняття спадщини, повідомила про те, що позивач не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, крім того позивач не був зареєстрований зі спадкодавцем за однією адресою на день його смерті, тому приватний нотаріус зазначила, що позбавлена можливості видати свідоцтво про право на спадщину за законом.

Також, позивач зазначив, що проживав разом зі своїм батьком більше ніж 6 місяців, а саме з 2012 року, та вказує на те, що на момент смерті ОСОБА_3 вони проживали разом.

Позивач просив суд визнати факт постійного спільного проживання ОСОБА_1 разом зі своїм батьком ОСОБА_3 з 2012 року і по день його смерті; визнати право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину житлового будинку разом з надвірними спорудами, що знаходиться адресою: АДРЕСА_1 .

Представник позивача в судовому засіданні доводи позовної заяви підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі.

Позивач та відповідач в судове засідання не з`явились, про дату час та місце розгляду справи повідомлені належним чином і в установленому законом порядку.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлені обставини про те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 23 січня 2019 року, видане Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 1389.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09 червня 1998 року, номер спадкової справи 296/94, зареєстровано в реєстрі за № 1-2062, ОСОБА_4 успадкувала від своєї матері ОСОБА_8 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , 1/2 частину жилого будинку з надвірними будівлями, що знаходяться у АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на момент смерті останньої були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить копія домової книги.

Отже, ОСОБА_3 фактично прийняв спадщини після померлої ОСОБА_4 на 1/2 частину житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від що 15 липня 2020 року, видане Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 10405.

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за життя були одружені, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 від 24 січня 1964 року.

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_1 , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 11 жовтня 1964 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина у виді житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходяться у АДРЕСА_1 .

Згідно відповіді приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області від 23 вересня 2020 року № 90/01-16, Витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 23 вересня 2020 року, наданими на виконання ухвали Дзержинського районного суду від 14 вересня 2020 року, вбачається, що спадкова справа після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , не заводилась.

Листом приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Алтуніною Тетяною Петрівною від 17 січня 2020 року № 3/02-14 «Щодо порядку прийняття та оформлення спадщини» ОСОБА_1 повідомлено, що позивач не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, крім того позивач не був зареєстрований зі спадкодавцем за однією адресою на день його смерті, тому у відсутній факт прийняття спадщини, який є умовою для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на майно спадкодавця ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Приватний нотаріус зазначила, що у зв`язку з пропущенням строку для прийняття спадщини вона позбавлена можливості видати свідоцтво про право на спадщину за законом.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснив, що ОСОБА_1 фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , хоча має місце реєстрації в іншому місці. За вказаною адресою постійно проживав разом з батьками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 2012 року, мав особисті речі в даному будинку.

Між сторонами виникли правовідносини щодо спадкування, які регулюються Цивільним кодексом України.

Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною першою статті 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до частини першої статті 1221 Цивільного кодексу України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно частин третьої, п`ятої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Аналогічну норму містить пункт 3.21 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок).

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1270 ЦК України).

Таким чином, обставинами, які підлягають встановленню та доказуванню у даній справі, є встановлення кола спадкоємців та наявність підстав для переходу права власності в порядку спадкування.

Згідно роз`яснень наданих в пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у спорах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (абзац 1 частини другої статті 3 СК України).

Обґрунтовуючи свої вимоги про встановлення факту спільного проживання позивача зі своїм батьком ОСОБА_1 зазначив, що проживав разом зі своїм батьком більше ніж 6 місяців, а саме з 2012 року, та вказує на те, що на момент смерті ОСОБА_3 вони проживали разом.

На підтвердження цих обставин позивачем надано акт про проживання від 18 лютого 2020 року, складений сусідами ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 в присутності голови вуличного комітету № 3 Шевченківського району Ханалієвої Л.О.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 77 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. (частина перша статті 80 ЦПК України).

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ч. ч.2, 3 ст. 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд зазначає, що факт постійного проживання ОСОБА_1 разом зі своїм батьком ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , на день його смерті в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , достовірно підтверджується показами свідка, а також письмовими доказами, копії яких додано до матеріалів справи.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина третя, п`ята статті 1268 ЦК України).

Отже, ОСОБА_1 постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та вважається таким, що фактично прийняв спадщину після померлого батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вигляді 1/2 частки будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

За таких обставин, суд вважає що позовні вимоги ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 , до Харківської міської ради про визнання факту постійного спільного проживання та визнання права власності в порядку спадкування за законом підлягають задоволенню.

Вказувати тривалість проживання в резолютивній частині рішення суд не вважає за необхідне, адже юридичне значення у даній справі має не тривалість проживання спадкоємця із спадкодавцем, а факт постійного проживання саме на день смерті спадкодавця.

Керуючись ст. 7, 10, 12, 13, 76, 81, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 , до Харківської міської ради про визнання факту постійного спільного проживання та визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити.

Встановити факт постійного спільного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , разом зі своїм батьком ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , на день його смерті.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину житлового будинку разом з надвірними спорудами, що знаходиться адресою: АДРЕСА_1 .

Із урахуванням пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017) рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 05 березня 2021 року.

Суддя І.П. Латка