ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 948/869/20 Номер провадження 22-ц/814/467/21Головуючий у 1-й інстанції Косик С. М. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Обідіної О. І., Прядкіної О. В.

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Бурбак Оксани Валеріївни

на рішення Машівського районного суду Полтавської області від 26 листопада 2020 року у складі судді Косик С. М.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

У вересні 2020 року позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дітей.

Позов мотивовано тим, що з 05 липня 2014 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_1 , у якому народилися їхні діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На даний час фактичні шлюбні відносини між ними припинені, а рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 27.03.2020 встановлено режим окремого проживання подружжя.

Відповідач є приватним підприємцем та має дохід у розмірі 300 000 грн на рік, але його дохід є мінливим та нерегулярним й відстежити його у повному обсязі неможливо.

Вказувала, що вона на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною та не має можливості влаштуватися на роботу, відповідач допомогу надає, проте в різному розмірі та у різні строки, що ставить її в скрутне матеріальне становище.

Посилаючись на наведенні у позовній заяві обставини, просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі по 5000 грн на кожну дитину та стягнути на її користь судові витрати.

Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 26 листопада 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі по 4000 грн на кожну дитину щомісячно, починаючи з 29 вересня 2020 року і до досягнення дітьми повноліття.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.

В частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць рішення допущено до негайного виконання.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач зобов`язаний утримувати дітей, які проживають з матір`ю, та з урахуванням визначених статтею 182 СК України обставин та достатності заробітку для забезпечення їх гармонійного розвитку може сплачувати аліменти у розмірі 4000 грн на кожну дитину щомісячно.

Не погодившись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Бурбак О. В. подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнити частково, зменшивши розмір аліментів до 2 500 грн щомісяця на кожну дитину, а також зменшити розмір витрат на правничу допомогу.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що джерелом походження коштів на придбання квартири АДРЕСА_1 були заощадження відповідача за весь час ведення ним підприємницької діяльності, а подані позивачем декларації відповідача за 2016, 2017 та 2018 роки не можуть бути доказом на предмет майнового стану платника аліментів, оскільки стосуються обставин, що виникли двома роками раніше, ніж розгляд справи.

Вказує, що судом не взято до уваги, що відповідач є фізичною-особою підприємцем 3-групи на спрощеній системі оподаткування, для яких не передбачено визначення чистого доходу, отже суми задекларованих доходів відповідача, на які посилається позивачка, не є тим чистим доходом, який законодавцем ототожнюється із заробітком.

Зазначає, що визначення судом розміру аліментів у сумі 4000 грн ставить відповідача у вкрай тяжке матеріальне становище, оскільки його дохід є мінливим, а він має ще сплачувати кредитні зобов`язання та орендну плату за квартиру.

Крім того, судом не враховано, що більше року відповідач добровільно сплачує аліменти на дітей в розмірі 5000 грн, а позивачкою не обґрунтовано заявлений розмір аліментів, які саме потреби та інтереси дітей, враховуючи їх вік, зумовили такий розмір, що є необхідним, зважаючи, що заявлений розмір вдвічі перевищує встановлений законом рекомендований розмір аліментів.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Бурбак О. В. подала відповідь на відзив, в якій підтримала доводи апеляційної скарги.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Частина третя статті 3 ЦПК України встановлює, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V Цивільного процесуального кодексу України.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (частина четверта статті 19, стаття 274 ЦПК).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина перша статті 369 ЦПК).

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (частина 13 статті 7 ЦПК).

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (пункт 1 частини першої статті 374, стаття 375 ЦПК України).

Судом по справі встановлено, що з 05.07.2014 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають двох неповнолітніх доньок: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

На даний час фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені, а рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 27.03.2020 встановлено для ОСОБА_1 та ОСОБА_2 режим окремого проживання, починаючи з дня набрання рішенням законної сили.

Згідно довідки виконкому Машівської селищної ради Полтавської області № 906 від 20.08.2020, позивачка зареєстрована в АДРЕСА_2 , разом з нею зареєстровані доньки ОСОБА_6 2015 року народження і ОСОБА_8 2019 року народження.

Відповідач ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем з основним видом діяльності у сфері безпроводового електрозв`язку.

Згідно з деклараціями платника єдиного податку фізичної особи-підприємця в 2016 році він отримав дохід у розмірі 304000 грн, у 2017 році - 1 667 896 грн, у 2018 році - 2 992 051,76 грн.

Також встановлено, що 06.11.2018 за ОСОБА_1 на праві приватної власності зареєстровано квартиру загальною площею 69,3 кв.м, житловою 31,9 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , придбану за договором купівлі-продажу від 06.11.2018.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив із того, що діти проживають разом з позивачкою та перебувають на її утриманні, позивачка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, відповідач як батько зобов`язаний утримувати своїх дітей та має достатній дохід для утримання як себе, так і малолітніх дітей, а тому суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивачки мають бути стягнуті аліменти в розмірі по 4000 грн на утримання кожної дитини, оскільки саме такий розмір аліментів, є розумним, не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом між захистом прав малолітніх доньок сторін та захистом прав відповідача, так як відрахування не будуть перевищувати 50 відсотків його заробітку.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки такі висновки узгоджується з нормами матеріального права, фактичними обставинами справи та доводами апеляційної скарги не спростовуються.

Одним із основних прав дитини є право на належне утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтями 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

Відповідно до статті 51 Конституції України, статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішення суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Положеннями статті 184 СК України встановлено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Вірно встановивши, що діти сторін проживають разом з матір`ю - позивачкою ОСОБА_2 , яка перебуває у відпустці по догляду за найменшою дитиною, відповідач ОСОБА_1 проживає окремо та як батько зобов`язаний утримувати та матеріально забезпечувати своїх дітей, але належного утримання, будучи здоровою, працездатною особою та маючи визнаний ним щомісячний дохід у 20 000 грн, дітям не надає, інших утриманців не має, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових та фактичних підстав для стягнення з нього аліментів на утримання дітей у розмірі по 4000 грн на кожну дитину до їх повноліття.

Визначений судом розмір аліментів з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та з урахуванням принципу рівності прав та обов`язків батьків є необхідним та достатнім для забезпечення інтересів дітей та їх гармонійного розвитку і такий розмір аліментів не є для відповідача непосильним тягарем з огляду на одержуваний ним дохід, наявність у нього нерухомого майна та витрати, які він здійснює на власне утримання, зокрема, на оренду квартири в м. Полтаві (5 000 грн на місяць) попри реєстрацію місця проживання та здійснення підприємницької діяльності в с. Селещина Машівського району Полтавської області.

У апеляційній скарзі порушується питання про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дітей в розмірі по 2 500 грн на кожну дитину з посиланням на мінливість і нерегулярність одержуваного ним доходу, та матеріальний стан, що дозволяє сплачувати аліменти лише у такому розмірі, проте таких обставин відповідачем суду не доведено.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доводи апеляційної скарги про відсутність в матеріалах справи доказів на предмет майнового стану відповідача, які б свідчили про те, що він має можливість сплачувати аліменти в розмірі 4 000 грн на кожну дитину, є безпідставними, оскільки виходячи із принципу змагальності та диспозитивності цивільного судочинства саме на відповідача покладено обов`язок довести свій майновий стан та розмір одержуваного доходу.

Натомість, належних та допустимих доказів на підтвердження наявності обставин, що унеможливлюють сплату ним аліментів у визначеному судом розмірі по 4 000 грн на кожну дитину, відповідач не надав та відповідних обставин суду не довів.

Крім того, відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не входить до переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів.

Відсутність регулярного заробітку не звільняє ОСОБА_1 від виконання свого батьківського обов`язку щодо утримання дітей.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач добровільно сплачує на дітей 5 000 грн не позбавляє позивачку, з якою проживають діти, права звернутися за судовим захистом, оскільки кошти на утримання дітей відповідач надає на власний розсуд, самостійно визначаючи їх розмір та час сплати, договору про сплату аліментів на дітей між сторонами укладено не було, що не може забезпечити права та інтереси дітей.

Наявність у відповідача кредитних зобов`язань за договором від 26.08.2020, укладеним із АТ КБ «ПриватБанк» на суму 200 000 грн на строк 12 місяців, та договором від 11.06.2019, укладеним з «Райффайзен банк Аваль» на суму 135 000 грн з терміном дії до 11.06.2021, а також зобов`язань зі сплати орендної плати за квартиру у м. Полтаві у розмірі 5 000 грн щомісячно за договором оренди квартири № 1 від 01.01.2020 на висновки суду не впливають.

Посилання апелянта на те, що визначений судом розмір аліментів перевищує розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановлений чинним законодавством, не заслуговують на увагу, оскільки законодавством України закріплено виключно гарантований державою рівень мінімального матеріального забезпечення громадянина України, у тому числі дитини до досягнення нею певного віку, тоді як при визначенні розміру аліментів на утримання малолітніх дітей сторін суд обґрунтовано виходив з того, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу донькам у визначеному розмірі, що є достатнім та таким, що відповідає потребам дітей, спрямований на забезпечення їх гармонійного розвитку.

Крім того, закон не обмежує суд у праві визначити аліменти у розмірі, що перевищує мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину.

Розподіл судових витрат по справі здійснено судом у відповідності до вимог статей 137, 141 ЦПК України, факту не співмірності витрат позивачки на професійну правничу допомогу адвоката відповідачем не доведено, тому апеляційним судом не вбачається підстав для зменшення розміру таких витрат.

Таким чином, враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанцій не спростовують, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Бурбак Оксани Валеріївни - залишити без задоволення.

Рішення Машівського районного суду Полтавської області від 26 листопада 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді О. І. Обідіна

О. В. Прядкіна