ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/2834/20 Номер провадження 22-ц/814/243/21Головуючий у 1-й інстанції Андрієць Д.Д. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,
суддів Карпушина Г.Л., Одринської Т.В.,
при секретарі Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 вересня 2020 року (повний текст рішення складено 28 вересня 2020 року) по справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області в особі територіального підрозділу - Автозаводського районного відділу у м. Кременчуці Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В :
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст заяви
У травні 2020 року заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

На обґрунтування заяви зазначено, що заявник народився в м. Кременчуці Полтавської області 13 квітня 1989 року. 07 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до Автозаводського районного відділу у м. Кременчуці Управління державної міграційної служби України в Полтавській області для отримання паспорта громадянина України, але йому було відмовлено.

Після уточнення позовних вимог, просив встановити факт, що ОСОБА_1 постійно, безвиїздно проживав на території України разом із своєю матір`ю - ОСОБА_2 станом на 24 серпня 1991 року по 2020 рік, та встановити його особу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 вересня 2020 року заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення задоволено частково.

Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24 серпня 1991 року разом із матір`ю, ОСОБА_2 .

В іншій частині вимог відмовлено.

Судові витрати покладено на заявника.

Рішення суду обґрунтовано тим, що для оформлення паспорта громадянина України юридичне значення має факт постійного проживання на території України саме станом на 24 серпня 1991 року. Що ж стосується процедури встановлення особи, то вона визначена у Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302, тобто вказана вимога може бути вирішена під час оформлення паспорта громадянина України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Рішення суду в апеляційному порядку оскаржило Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області, яке в апеляційній скарзі просило рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови встановлення особи заявника та постановити нове рішення, яким заяву задовольнити повністю.
Аргументи учасників справи
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В обґрунтування апеляційної скарги Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області зазначило, що судом першої інстанції оскаржене рішення в частині відмови в задоволенні заяви про встановлення особи прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права; судом неповно з`ясовані обставини, які мають суттєве значення для справи.
Так, на думку особи, що подала апеляційну скаргу, судом не взято до уваги, що процедура встановлення особи в межах оформлення встановлення належності до громадянства не регламентована чинним законодавством України.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Щодо явки та позиції учасників в апеляційному суді
Представник Управління Державної міграційної служби України в Полтавській областіу суді апеляційної інстанції підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати в оскаржуваній частині рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги заявника щодо встановлення особи.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та розписками про вручення судових повісток.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника заінтересованої особи, перевіривши доводи апеляційної скарги приходить до наступного висновку.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з апеляційної скарги Управління Державної міграційної служби України в Полтавській областіоскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині відмови в задоволенні заяви про встановлення особи.

А тому у суду апеляційної інстанції відсутні підстави переглядати рішення суду в частині задоволених позовних вимог.

Встановлені обставини справи
Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Кременчук Полтавської області, його батько ОСОБА_3 , а мати ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) 30 січня 2020 року, серія НОМЕР_1 (а.с. 4).
09 квітня 2020 року Автозаводським районним відділом у м. Кременчуці Управління ДМС у Полтавській області було прийнято рішення про відмову ОСОБА_1 в наданні адміністративної послуги з питання оформлення та видачі паспорта громадянина України, оскільки документально не доведено факт реєстрації місця проживання заявника на території України до 24 серпня 1991 року (а.с. 14-15).
Позиція суду апеляційної інстанції
У частині першій статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною першою статті 315 ЦПК України регламентовано розгляд справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Це можуть бути справи про встановлення фактів: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Разом з тим, надання адміністративної послуги з оформлення паспорта громадянина України регламентовано Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», Законом України «Про громадянство України», Порядком оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302.

Згідно з підпунктом «а» пункту першого частини першої статті 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», паспорт громадянина України відноситься до документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, і оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Єдиного Державного демографічного реєстру.

Статтею 4 цього Закону визначено, що Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів.

Відповідно до статті 3 вказаного Закону ідентифікація особи - встановлення особи шляхом порівняння наданих даних (параметрів), у тому числі біометричних, з наявною інформацією про особу в реєстрах, картотеках, базах даних тощо.

Крім того, за змістом частини шостої статті 16 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» рішення про оформлення документа, у тому числі замість втраченого або викраденого, який було оформлено із застосуванням засобів Реєстру, приймається розпорядником Реєстру, Міністерством закордонних справ, закордонними дипломатичними установами, уповноваженим органом з питань цивільної авіації, капітаном морського порту за результатами ідентифікації заявника.

Пунктом 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» визначено, що розпорядник Реєстру - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Пунктом 1 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 360, визначено, що державна міграційна служба України (далі - ДМС) є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України» визначено загальний порядок видачі та відновлення паспорта (далі - Порядок № 302).

В пунктах 38-40 Порядку № 302 передбачено, що після прийняття до розгляду заяви-анкети та доданих до неї документів працівник територіального підрозділу ДМС здійснює заходи з ідентифікації особи, на ім`я якої оформляється паспорт. Ідентифікація особи здійснюється на підставі даних, отриманих з баз даних Реєстру. Ідентифікація особи, на ім`я якої оформляється паспорт і стосовно якої відсутня інформація в базах даних Реєстру, здійснюється відповідно до наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій.

У виключних випадках за результатами перевірок, за якими особу не ідентифіковано, проводиться процедура встановлення особи (пункт 43 Порядку № 302).

Зокрема, цим пунктом встановлено, що у разі неподання особою, яка досягла 18-річного віку, документів з фотокартками, проводиться процедура встановлення особи шляхом надсилання запитів щодо перевірки документів та інформації, зазначеної заявником у письмовому зверненні, зокрема до Міністерства внутрішніх справ, Національної поліції, Міністерства юстиції України, органів Державної фіскальної служби, навчальних закладів, військових частин, військових комісаріатів, установ виконання покарань, для отримання інформації з наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій, у тому числі фотокартки особи, яка дасть змогу ідентифікувати особу. В процесі перевірки береться до уваги вся інформація, яку повідомив заявник.

Одночасно проводиться перевірка за даними обліку територіальних органів та територіальних підрозділів ДМС. Перевірка стосовно осіб, які проживають на тимчасово окупованій території України проводиться, зокрема, за даними Державного реєстру виборців шляхом надсилання запитів до відповідних відділів ведення Державного реєстру виборців.

Крім того, у виключних випадках за відсутності фотокартки особи та за результатами перевірок, за якими особу не ідентифіковано, з метою встановлення особи проводиться опитування родичів, сусідів, які були зазначені у письмовому зверненні. За результатами їх свідчень складається акт встановлення особи за формою, встановленою МВС.

Строк проведення процедури встановлення особи не повинен перевищувати двох місяців.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 02 вересня 2020 року по справі № 366/474/19 зазначено, що наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 червня 2019 року № 456 затверджено Тимчасовий порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України, розділом VIII якого передбачена процедура встановлення особи.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» у разі неможливості встановити особу розпорядником реєстру особа встановлюється за рішенням суду про встановлення факту, що має юридичне значення, для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України. До завершення процедури встановлення особи державною міграційною службою України та (або) прийняття відповідного рішення суду, документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, не видаються.

Як уже зазначалося,рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 вересня 2020 року встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24 серпня 1991 року разом із матір`ю, ОСОБА_2 .

При цьому, матеріали справи не містять інформації про проведення органами ДМС України процедури встановлення особи, адже з листа Автозаводського районного відділу у м. Кременчуці Управління ДМС у Полтавській області від 09 квітня 2020 року вбачається, що причиною відмови у наданні адміністративної послуги з питання оформлення та видачі паспорта громадянина України є недоведення факту реєстрації місця проживання на території України до 24 серпня 1991 року. Також у цьому листі зазначено, що заявнику необхідно в судовому порядку довести факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року разом з батьками (одним із батьків), а після отримання відповідного рішення звернутись до територіального підрозділу УДМС України з відповідною заявою одночасно надаючи судове рішення.
Отже, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції, що процедура встановлення особи може бути проведена під час оформлення паспорта громадянина України і лише у випадку неможливості встановити особу протягом строку, передбаченого законодавством особа встановлюється за рішенням суду про встановлення факту, що має юридичне значення.

Тому з урахуванням вищевказаного, доводи апеляційної скарги про те, що процедура встановлення особи в межах оформлення встановлення належності до громадянства не регламентована чинним законодавством України не віднайшла свого підтвердження, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Як вбачається з частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишати судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки суду обґрунтовані та підтверджуються матеріалами справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Зважаючи на викладене апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Щодо судових витрат
За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл витрат.

Оскільки апеляційний суд не задовольняє вимоги особи, яка подала апеляційну скаргу, не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється при розгляді цієї апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01 березня 2021 року.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді Г.Л. Карпушин

Т.В. Одринська