Справа № 408/1076/20-ц
Провадження № 2/408/677/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2021 року смт. Біловодськ

Біловодський районний суд Луганської області у складі:

головуючого-судді: Булгакової Г.В.,

при секретарі: Ришковій Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Карягін Артур Ніорович, до ОСОБА_2 , в інтересах якого діють представники адвокати Воронко Віталій Васильович, ОСОБА_3 , Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Гарант» про стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Карягін А.Н., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в інтересах якого діють представники адвокати Воронко В.В., Хорольський І.В., Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Гарант» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, посилаючись на наступне.

10 квітня 2016 року ОСОБА_2 , керуючи власним автомобілем марки «VOLKSVAGENPOLO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на автошляху Т-1314 (44км+400м) між селами Кононівка та Новолимарівка Біловодського району Луганської області, в порушення вимог п.п. 12.6б), 12.9б) та 13.1. ПДР не обрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечної дистанції та безпечного інтервалу, через що допустив зіткнення з автомобілем марки «КІА Sportage», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався в попутному напрямку, та після зіткнення виїхав за межі проїзної частини в кювет.

Внаслідок даного ДТП пасажири автомобіля марки «VOLKSVAGENPOLO» отримали тілесні ушкодження, а позивачу ОСОБА_1 внаслідок пошкодження його автомобіля завдана матеріальна та моральна шкода.

Того ж дня відносно ОСОБА_2 було відкрито кримінальне провадження № 0000125 за ч. 2 ст. 286 КК України.

02 грудня 2019 року вироком Біловодського районного суду ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні злочину за ч. 2 ст. 286 КК України і призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки із застосуванням ст. 75 КК України.

Автомобіль марки «VOLKSVAGENPOLO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на праві власності належить відповідачу ОСОБА_2 , та на момент ДТП відповідно до страхового полісу АМ № 2610226 від 31.10.2018 року був застрахований в Акціонерному товаристві «Страхова компанія «Мега-Гарант», згідно якого страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну становить - 100 000,00 гривень.

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 005/19 від 15.05.2019 року власнику автомобіля марки «КІА Sportage», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_1 завдані матеріальні збитки на суму 259 785,18 грн.

З метою відшкодування збитків позивач 11.04.2019 відразу після ДТП, звернувся до Aкціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Гарант» з заявою про страхове відшкодування. Однак листом від 31.07.2019 Aкціонерне товариство «Страхова компанія «Мега-Гарант» відмовило у здійсненні страхового відшкодування, посилаючись на те, що автомобіль марки «VOLKSVAGENPOLO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебуває на території України з порушенням п.1 ч.1 ст. 90 Митного Кодексу та з врахуванням строків транзитних перевезень починаючи з 09.03.2017 перебування вказаного транспортного засобу на території України було незаконним. На думку Страховика відповідач ОСОБА_4 використовував автомобіль протиправно, а отже в розумінні п. 1.4 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» не є особою, відповідальність якої застрахована. Позивач вважає, що оскільки на момент ДТП автомобіль винуватця був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, обов`язок по відшкодуванню шкоди покладається на Aкціонерне товариство «Страхова компанія «Мега-Гарант», в межах положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та умов договору страхування.

Вважає, що Акціонерне товариство «Страхова компанія «Мега-Гарант» зобов`язано йому відшкодувати матеріальну шкоду в межах його ліміту відповідальності згідно страхованого полісу, а решта підлягає стягненню з заподіювача шкоди ОСОБА_2 .

Крім того, позивач зазначає, що в результаті протиправних дій ОСОБА_2 , що призвели до ДТП та пошкодження автомобіля, позивачу окрім матеріальної шкоди також було завдано моральну шкоду, яка виразилася в страху за своє життя та життя дружини і малолітнього сина, які під час ДТП перебували в автомобілі. Знищення автомобіля призвело до розладу життєвих планів, істотної зміни способу життя, свободи пересування позивача та його родини, можливості задовольняти різні життєво важливі потреби, оскільки автомобіль був єдиним засобом пересування, який позивач та його родина використовували для побутових цілей. Вказує, що оскільки відповідач добровільно не відшкодовує моральну шкоду, то він вимушений в судовому порядку стягувати з нього моральну шкоду, завдану внаслідок ДТП.

А тому позивач звернувся до суду з наявним позовом, в якому просить суд стягнути на його користь:

- з Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Гарант» в розмірі 100000 (сто тисяч) гривень матеріальної шкоди;

- з ОСОБА_2 в розмірі 159 785 (сто п`ятдесят дев`ять тисяч сімсот вісімдесят п`ять) гривень 18 копійок матеріальної шкоди та 20000 (двадцять тисяч) гривень моральної шкоди.

Акціонерне товариство «Страхова компанія «Мега-Гарант» подало до суду відзив на вищезазначену позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнавало та просило суд відмовити позивачам у повному обсязі, посилаючись на те, що особа, яка ввозила автомобіль марки «VOLKSVAGENPOLO», реєстраційний номер НОМЕР_1 на територію України згідно ч.5 ст.380 Митного Кодексу України не мала права передавати його у володіння, користування чи розпорядження іншим особам. На думку Страховика відповідач ОСОБА_2 використовував автомобіль протиправно, а отже в розумінні п. 1.4 ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» не є особою, відповідальність якої застрахована, оскільки договір страхування згідно страхового полісу АМ № 2610226 від 31.10.2018 року був укладений з іншою особою - ОСОБА_5 .

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просили задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача Aкціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Гарант» та відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, про час і місце судового засідання повідомлені в установленому порядку. Враховуючи, що в справі є достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, відповідачі належним чином повідомлені про місце і час судового засідання, суд розглядає справу за їх відсутності.

Представники відповідача ОСОБА_2 адвокати Воронко В.В., Хорольський І.В. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували посилаючись на те, що висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 005/19 від 15.05.2019 року, яким встановлено розмір завданих в результаті ДТП матеріальних збитків, не може бути допустимим доказом з огляду на те, що судового експерта не було попереджено про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України, що є порушенням вимог ч.7 ст. 102 ЦПК України; а саме експертне дослідження проведено з порушенням відповідних методик його проведення, зокрема не встановлювалася остаточна вартість пошкодженого автомобіля, що на думку представників відповідача є також підставою вважати такий висновок, як недопустимий доказ. Щодо стягнення моральної шкоди з відповідача, вважають, що вона позивачем ніяк не обґрунтована та не вмотивована, а тому взагалі не підлягає відшкодуванню.

Суд, вислухавши представника позивача та представників відповідача ОСОБА_2 , допитавши свідка - ОСОБА_6 та дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

10 квітня 2016 року ОСОБА_2 , керуючи власним автомобілем марки «VOLKSVAGENPOLO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на автошляху Т-1314 (44км+400м) між селами Кононівка та Новолимарівка Біловодського району Луганської області, в порушення вимог п.п. 12.6б), 12.9б) та 13.1. ПДР не обрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, не дотримався безпечної дистанції та безпечного інтервалу, через що допустив зіткнення з автомобілем марки «КІА Sportage», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався в попутному напрямку, та після зіткнення виїхав за межі проїзної частини в кювет.

Внаслідок даного ДТП пасажири автомобіля марки «VOLKSVAGENPOLO» отримали тілесні ушкодження, а автомобілі позивача та відповідача отримали механічні пошкодження.

Відносно ОСОБА_2 було відкрито кримінальне провадження №0000125 за ч. 2 ст. 286 КК України та 02 грудня 2019 року вироком Біловодського районного суду ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні злочину за ч. 2 ст. 286 КК України і призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки із застосуванням ст. 75 КК України. Вирок набрав законної сили.

Відповідно до ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Позивач ОСОБА_1 є власником автомобіля марки «КІА Sportage», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що ним на підставі укладеного з позивачем договору було проведене експертне автотоварознавче дослідження автомобіля марки «КІА Sportage», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 , за результатами якого було складено висновок за встановленою формою. Зазначив, що вказане дослідження було проведене ним у відповідності до «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092 (зі змінами та доповненнями), зокрема він особисто ретельно дослідив всі пошкодження автомобіля, здійснював необхідні вимірювання та розрахунки за формулами, згідно вказаної методики.

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 005/19 від 15.05.2019 року власнику автомобіля марки «КІА Sportage», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_1 завдані матеріальні збитки на суму 259 785,18 грн.

Суд не погоджується з доводами представників відповідача щодо недопустимості, як доказу, висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 005/19 від 15.05.2019, оскільки він повністю відповідає вимогам, встановленим Законом України «Про судову експертизу» від 25.02.1994 № 4038-XII, зокрема його проведено за замовлення учасника справи експертом експертного бюро, який має кваліфікацію оцінювача з оцінки автотранспортних засобів, підтверджену свідоцтвом про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів № 490 від 27.03.2002 (ст.ст.7-1, 10 вказаного закону).

Доводи представників відповідача про те, що судового експерта не було попереджено про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України, що є порушенням вимог ч.7 ст. 102 ЦПК України, суд вважає також необґрунтованими з огляду на те, що інструментарієм встановлення матеріальних збитків позивач обрав експертне дослідження, при проведенні якого згідно вимог «Інструкції з організації проведення та оформлення експертних проваджень у підрозділах Експертної служби Міністерства внутрішніх справ України», затвердженої наказом МВС України від 17.07.2017 № 591, а саме її розділу VI, таке попередження не вимагається, а зазначається у разі складання висновку експерта за результатами проведення судової експертизи.До того ж суд наголошує, що особа, яка провела експертне автотоварознавче дослідження, в судовому засіданні була допитана в якості свідка, а не експерта в розумінні положень ст. 102 ЦПК України.

Посилання представників відповідача на порушення методики проведення товарознавчих досліджень суд вважає, як безпідставні, враховуючи, що вартість матеріального збитку, завданого позивачу внаслідок ДТП, розраховано відповідно до формул, визначених «Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженою спільним наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 № 142/5/2092 (зі змінами та доповненнями), що вбачається зі змісту вступної та дослідницької частини дослідження.

Цивільно-правова відповідальність автомобіля марки «VOLKSVAGENPOLO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент ДТП була застрахована згідно Договору цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АМ №2610226 від 31.10.2018 року, укладеним з Акціонерним товариством «Страхова компанія «Мега-Гарант», страхова сума за шкоду заподіяну майну складала 100 000 грн., франшиза - 2000,00 грн.

Відповідно ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно п. 1.4 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Відповідно до п. 2.2 Правил дорожнього руху, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Відтак, за наявності у водія транспортного засобу реєстраційного документа на цей транспортний засіб законність володіння таким транспортним засобом презюмується.

Поліцейським під час оформлення матеріалів ДТП було перевірено наявність документів на право керування у водія ОСОБА_2 . Постанов про адміністративне правопорушення щодо відсутності свідоцтва про реєстрацію ТЗ, посвідчення водія або страхового полісу працівниками поліції стосовно водія ОСОБА_2 складено не було. Доказів незаконного заволодіння водієм ОСОБА_2 автомобілем марки «VOLKSVAGENPOLO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , матеріали справи не містять.

А тому, за відсутності доказів заволодіння застрахованим транспортним засобом неправомірним способом водієм ОСОБА_2 , посилання відповідача Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Гарант» на протиправність володіння автомобілем марки «VOLKSVAGENPOLO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , водієм ОСОБА_2 на момент ДТП є необґрунтованим.

Суд вважає також необґрунтованим зазначене в відзиві посилання відповідача Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Гарант» на те, що ОСОБА_2 не був законним володільцем та правомірним користувачем транспортного засобу марки «VOLKSVAGENPOLO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в зв`язку з порушенням митних правил, враховуючи, що порушення митних правил ввезення автомобілів на територію України може бути предметом адміністративної відповідальності особи, яка ввезла такий транспортний засіб. Проте, зазначені обставини не є підставою звільнення від цивільної відповідальності учасників страхових відносин відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування».

Вищезазначене відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 08.04.2019 у справі №910/14693/17.

Враховуючи, що на момент ДТП автомобіль винуватця був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, обов`язок по відшкодуванню шкоди покладається на Акціонерне товариство «Страхова компанія «Мега-Гарант», в межах положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та умов договору страхування.

Укладаючи договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс АМ № 2610226 від 31.10.2018 року) з умовами щодо відповідного страхового платежу, який страховик повинен здійснити страхувальнику, що є особою, відмінною від тієї, яка є фактичним власником або ввезла автомобіль на територію України з метою використання в особистих цілях, спеціальних заборон щодо страхування автомобілів, ввезених в Україну на умовах тимчасового до одного року використання судом не встановлено.

Враховуючи викладене, водій ОСОБА_2 , який керував автомобілем марки «VOLKSVAGENPOLO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в розумінні п. 1.4 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» є особою, відповідальність якої застрахована, а подія ДТП що відбулася за його участю, є страховим випадком згідно ст.6 цього Закону.

Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Згідно зі ст. 988 ЦК України страховик у разі настання страхового випадку зобов`язаний здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору.

Частиною 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Враховуючи, що відповідно до експертного автотоварознавчого дослідження № 005/19 від 15.05.2019 року завдані ДТП матеріальні збитки складають суму 259 785,18 грн., а передбачений полісом АМ № 2610226 від 31.10.2018 року ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 100 000 грн., франшиза - 2000 грн., суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Гарант» на користь позивача страхового відшкодування у розмірі суми 98 000,00 грн., а з ОСОБА_2 на користь позивача франшизи у розмірі 2000,00 грн. та 159 785,18 грн., як різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Щодо позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення з останнього моральної шкоди суд приходить до наступного.

Згідно ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4 (далі - Постанова), передбачено, що моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до абз. 2 п. 5 Постанови, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п. 9 цієї Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Отже, з урахуванням характеру і обсягу страждань, яких зазнав позивач з причини пошкодження його майна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, вимог розумності та справедливості, суд дійшов висновку про часткового задоволення вимог позивача та стягнення з ОСОБА_2 , як з особи, яка своєю протиправною поведінкою завдала моральної шкоди, на користь позивача ОСОБА_1 завданої моральної шкоди в сумі 5 000,00 гривень.

А відтак, враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню з Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Гарант» матеріальна шкода в розмірі 98 000 (дев`яносто вісім тисяч) гривень, відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та з ОСОБА_2 франшиза у розмірі 2000,00 (дві тисячі) грн. відповідно до п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», матеріальна шкода в розмірі 159 785 (сто п`ятдесят тисяч сімсот вісімдесят п`ять) грн. 18 копійок, як різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) відповідно до ст. 1194 ЦК України та завдана пошкодженням майна моральна шкода в сумі 5 000,00 (п`ять тисяч) гривень відповідно до ст. 23 ЦК України.

На підставі наведених аргументів, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 , підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 258-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 до Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Гарант», , адреса місцезнаходження: 61057, м. Харків, вул. Донця Захаржевського, б. 6/8, та ОСОБА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , про стягнення матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_1 :

- з Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Гарант» матеріальну шкоду в розмірі 98 000 (дев`яносто вісім тисяч) гривень, відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»;

- з ОСОБА_2 - франшизу в розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень, відповідно до п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», матеріальну шкоду в розмірі 159 785 (сто п`ятдесят тисяч сімсот вісімдесят п`ять) грн. 18 копійок, як різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) відповідно до ст. 1194 ЦК України та завдану пошкодженням майна моральну шкоду в сумі 5 000,00 (п`ять тисяч) гривень відповідно до ст. 23 ЦК України.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Страхова компанія «Мега-Гарант» в дохід держави судовий збір в сумі 979 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 1667 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Луганського апеляційного суду безпосередньо або через Біловодський районний суд Луганської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 09 липня 2021 року.

Суддя Г.В. Булгакова