ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/2754/20 Головуючий суддя І інстанції Цвіра Д. М.
Провадження № 22-ц/818/2577/21 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про виплату заробітної плати
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2021року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Семикрас О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державного підприємства «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 жовтня 2020 року, ухвалене у складі судді Цвіри Д.М., по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати, середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку, відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» (далі за текстом ДП «УКРНТЦ»), в якому з урахуванням уточнень просить: стягнути з відповідача заборгованість із заробітної плати з 01.12.2018 по 01.03.2020 в розмірі 162 153,08 грн., компенсацію втрати частини заробітної плати за період з 01.12.2018 по 31.12.2019 у розмірі 2514,98 грн., середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку з 03.03.2020 по 04.08.2020 в розмірі 73 153,50 грн., а також моральну шкоду у розмірі 25 000,00 грн., а також судові витрати.

Позов мотивовано тим, що у період з 14.07.2006 працював на Державному підприємстві «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» на посаді начальника відділу водопостачання та очистки промстоків, звільнений 02.03.2020 за власним бажанням.

Загальна сума заборгованості без урахування та включення податків, інших обов`язкових платежів, які підлягають відрахуванню із заробітної плати становить за період з 01.12.2018 по 01.03.2020 становить 208 552,56 грн.

З урахуванням виплати відповідачем 12.05.2020 частини заборгованості із заробітної плати в розмірі 46 399,48 грн., остаточна сума заборгованості становить 162 153,08 грн.

Сума компенсації втрати частини заробітної плати в зв`язку з порушенням строків станом на 31.12.2019 становить 2514,98 грн.

Крім цього, позивач вважає, що у зв`язку із тривалою затримкою та невиплатою у встановлені законом строки заробітної плати наявні достатні підстави для стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Загальний розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні у розрахунковому періоді складає 73 153,50 грн.

Крім того, просить стягнути моральну шкоду, оскільки внаслідок протиправних та незаконних дій відповідача вона зазнала душевних страждань, наслідком яких стало погіршення фізичного стану та моральних страждань.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 жовтня 2020 року задоволено.

Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі за період з 01.12.2018 по 01.03.2020 в розмірі 162 153 гривні 08 копійок.

Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати в розмірі 2 514 гривень 98 копійок.

Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку за період з 03.03.2020 по 04.08.2020 в розмірі 73 153 гривні 50 копійок.

Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 25 000 гривень.

Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1681 гривня 60 копійок.

Стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1621 гривню 53 копійок.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

В апеляційній скарзі ДП «УКРНТЦ» посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення скасувати в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження своїх позовних вимог стосовно відшкодування моральної шкоди, спричинених сильними моральними стражданнями, істотного погіршення здоров`я, втрату нормальних життєвих зв`язків, що вимагало додаткових зусиль для організації свого життя, не надано доказів, які підтверджують факт страждань та зміну звичного способу життя.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Вказує, що заробітна плата не виплачувалась 31 календарний місяць, тому суд дійшов до обгурнтованого висновку про заподіяну йому моральну шкоду.

Рішення суду оскаржується лише в частині стягнення моральної шкоди, а тому в іншій частині не переглядається.

Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, розглянула справу за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, які не з`явилися у судове засідання, що відповідно до ст.ст. 131, 372 ЦПК України не перешкоджає її розгляду.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України колегія суддів перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції відповідно до наявних у справі доказів встановлені наступні обставини справи.

ОСОБА_1 з 14.07.2006 працював на Державному підприємстві «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» на посаді інженера у відділі водопостачання, що підтверджується наказом №263-к від 14.07.2006.

01.05.2010 позивач був переведений на посаду начальника відділу водопостачання та очистки промстоків, що підтверджується копією трудової книжки.

Відповідач не належним чином виконує обов`язки по виплаті заробітної плати, внаслідок чого перед позивачем утворилась заборгованість по заробітній платі. З Довідки про нараховану та не виплачену заробітну плату ОСОБА_1 за період з 01.12.2018 по 01.03.2020 вбачається, що загальна сума заборгованості невиплаченої заробітної плати становить 208 552,56 грн., що підтверджується довідкою, виданою відповідачем.

Відповідно до заяви про зменшення розміру позовних вимог від 04.08.2020, позивач зазначає, що відповідачем 12.05.2020 була виплачена частина заборгованості у розмірі 46 399,48 грн.

Позивачем доведено та не спростовано відповідачем, що ДП «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» має заборгованість перед ОСОБА_1 у виплаті нарахованої та не виплаченої заробітної плати з урахуванням часткової виплати заробітної плати у розмірі 162 153,08 грн., в зв`язку з чим ці позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до наказу №48-к від 26.02.2020, ОСОБА_1 , 02 березня 2020 року був звільнена за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України.

Ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у сумі 25000 грн, суд першої інстанції виходив із розміру заборгованості по заробітній платі, тривалостю невиплати такої заборгованості, виплату частини заробітної плати після подання позову до суду та необхідністю позивача звертатись з вимогами про виплату заробітної плати до відповідача та державних установ.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду, однак не погоджується з визначеним судом розміром моральної шкоди, виходячи з наступного.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюєтьсястаттею 237-1 КЗпП України, відповідно до положень якої передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою в постанові від 14.12.2016 у справі №428/7002/14-ц, зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із вказаною статтею є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 3постанови від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»(далі Постанова №4), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у: моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Якщо законодавством встановлені межі відшкодування моральної шкоди, суд визначає її розмір з урахуванням цих меж. Визначивши розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен навести в рішенні відповідні мотиви (пункт 9 Постанови №4).

Пунктом 5 вказаної Постанови роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У пункті 13 указаної постанови роз`яснено, що згідно зістаттею 237-1 КЗпП Україниза наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Колегія суддів вважає беззаперечним, що внаслідок тривалої затримки у виплаті належної позивачу заробітної плати, необхідності відстоювати гарантоване Конституцією України право на оплату праці в суді, позивач зазнала моральних страждань.

Проте колегія суддів не погоджується зі стягненням моральної шкоди у розмірі 25000 грн, який всупереч загальних засад цивільного законодавства про справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини 1статті 3 ЦК України) є надмірним відшкодуванням.

Апеляційний суд в цьому контексті враховує той факт, що у справі відсутні достатні докази на підтвердження такої глибини душевних страждань та немайнових втрат потерпілої особи, які заслуговують на відшкодування у розмірі 25000 грн, а тому вважає за необхідне, відповідно до характеру та розміру душевних страждань, завданих позивачу, з урахуванням загальних засад цивільного законодавства, справедливості, добросовісності та розумності (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України) зменшити розмір відшкодування моральної шкоди до 5000 грн.

Враховуючи встановлені обставини справи та досліджені докази, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, тому апеляційна скарга відповідно до п.п. 3, 4ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає задоволенню частково, а рішення суду відповідній зміні.

За змістом частин 1, 7 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» станом на 2020 рік за подання позову про відшкодування моральної шкоди розмір судового збору складав 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, за подання позову фізичною особою судовий збір підлягав сплаті у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" розмір прожиткового мінімуму у 2020 році становить на одну особу з розрахунку на час подання позову в лютому 2020 року 2102 грн.

Відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» за подання апеляційної скарги апелянт мав сплатити судовий збір в розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви. Тобто за подання апеляційної скарги необхідно було сплатити 840,80*150%=1261,20 грн. Відповідачем було сплачено 2432,40 грн.

Позовні вимоги заявлені в розмірі 25000 грн, задоволено 5000 грн, що складає 20%, відмовлено в позові 80%.

Отже, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивачки за позовну вимогу про стягнення моральної шкоди у розмірі 168 грн= (840х20%).

ДП "УКРНТЦ" за подачу апеляційної скарги був сплачений судовий збір в розмірі 2432,40 грн, що підтверджується квитанцією № 8007 від 29.12.2020, але підлягало сплаті 1261,20 грн.

Тому сплачений ДП «УкрНТЦ» судовий збір при зверненні за апеляційною скаргою підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ДП "УКРНТЦ" у розмірі 1008,96 грн. (1261,20х80%).

На підставі п.10 ст.141 ЦПК з позивача на користь відповідача слід стягнути різницю 840 грн 80 коп. =(1008,96-168,16).

Надмірно сплачений судовий збір у розмірі 1171,40 грн = (2432,40 -1261) слід повернути з державного бюджету на рахунок ДП "Український науково-технічний центр металургійної промисловості "Енергосталь".

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу державного підприємства "Український науково-технічний центр металургійної промисловості "Енергосталь" - задовольнити частково.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 жовтня 2020 року - змінити в частині стягнення моральної шкоди та судових витрат.

Стягнути з Державного підприємства «Український науково-технічний центр металургійної промисловості Енергосталь» (, адреса: м. Харків, пр. Науки, 9 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Державного підприємства «Український науково-технічний центр металургійної промисловості Енергосталь» (, адреса: м. Харків, пр. Науки, 9 ) 840 грн. 80 коп. судового збору.

Повернути з державного бюджету Державному підприємству «Український науково-технічний центр металургійної промисловості Енергосталь» надмірно сплачений судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1171,40 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 12 липня 2021 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді - І.В.Бурлака.

О.М.Хорошевський.