КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
___________________________________
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/9471/2021
У Х В А Л А

9 липня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 22 квітня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Державної казначейської служби України про стягнення збитків та моральної шкоди,

встановив:

рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 22 квітня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

На вказане рішення суду 21 травня 2021р. ОСОБА_1 направив апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду, яка надійшла до суду 25 травня 2021 року.

Матеріали справи надійшли до Київського апеляційного суду 17 червня 2021 року.

Ухвалою судді Київського апеляційного суду від 22 червня 2021 року апеляційну скаргу залишено без руху з визначенням строку для зазначення у апеляційній скарзі засобів електронного зв`язку та надання документів про оплату судового збору.

Копія ухвали судді від 22 червня 2021 року отримана позивачем 3 липня 2021р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (с.с.220).

9 липня 2021 року до Київського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 , в якій він зазначає, що йому невідома електронна адреса державних установ, що є відповідачами по справі. Також позивач стверджує, що він звільнений від сплати судового збору, посилаючись при цьому, на постанову Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», у якій зазначено, що судовий збір за подання скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби не сплачується.

Крім того, позивач посилається на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 761/24881/16-ц.

Колегія суддів, вивчивши доводи заяви ОСОБА_1 , вважає, що апеляційна скарга підлягає поверненню скаржнику у зв`язку із не оплатою ним судового збору.

Як було зазначено в ухвалі від 22 червня 2021 року, ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору за подання апеляційної скарги в частині оскарження рішення суду про відмову у задоволенні його позовних вимог про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, на підставі п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір».

Разом з цим, в частині оскарження рішення суду про відмову у задоволенні позовної вимоги про визнання неправомірною бездіяльність Святошинського РВ ДВС, позивач від сплати судового збору не звільнений.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення.

Вимога про визнання неправомірною бездіяльність Святошинського РВ ДВС - є вимогою немайнового характеру, сплата судового збору за яку передбачена п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Посилання позивача на постанову Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», у даному випадку є необґрунтованою, так як ОСОБА_1 не подавалася скарга на дії державної виконавчої служби, а заявлялася позовна вимога у позовному провадженні.

Також безпідставним є посилання ОСОБА_1 на постанову Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 761/24881/16-ц, оскільки предметом розгляду Великої Палати було питання сплати судового збору споживачами при розгляді справ про захист їх прав, що не стосується правовідносин сторін у даній справі.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна особа має право на справедливий судовий розгляд цивільної справи. Це право включає в себе доступність до правосуддя, у тому числі доступність до апеляційного оскарження судового рішення. Право на апеляційне оскарження судових рішень закріплено й в статті 129 Конституції України.

На відміну від права на справедливий суд, право на доступ до суду не є абсолютним.

У рішенні у справі «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року Європейський суд з прав людини вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах.

Вимога про сплату державного мита необхідна для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду (Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шишков проти Росії» від 20 лютого 2014 року).

Отже, вимога про оплату судового збору не є перепоною для звернення до суду та не порушує гарантованого права сторони на судовий захист, а направлена на відшкодування витрат, які несе держава, для забезпечення здійснення правосуддя.

Статтею 3 ЦК України встановлено, що загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

За таких обставин, встановлення діючим законодавством права на апеляційний перегляд справи, не може бути підставою для невиконання особою, яка бажає реалізувати своє право на апеляційне оскарження судового рішення, норм законодавства, які визначають дотримання певних умов для здійснення такого права, зокрема, сплату судового збору, що передбачено Законом України «Про судовий збір».

Отже, вимога сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги не суперечить судовій практиці Європейського суду з прав людини і не може вважатися перешкодою у доступі до правосуддя.

Відповідно до ч. 2 ст. 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, згідно якої, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Оскільки апеляційна скарга не відповідає вимогам ст. 356ЦПК України, так як не оплачена судовим збором, у наданий строк ОСОБА_1 недоліки не усунув, апеляційна скарга підлягає поверненню скаржнику.

Керуючись статтями 185, 357 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 22 квітня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Державної казначейської служби України про стягнення збитків та моральної шкоди вважати неподаною та повернути позивачу.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк