Справа №489/4362/19
Провадження № 2/489/106/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2021 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Румянцевої Н.О.

із секретарем судового засідання Бодюл А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєва в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа Управління комунального майна Миколаївської міської ради, про визнання недійсним розпорядження про приватизацію та свідоцтва про право власності на житло

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, яким просив суд визнати недійсним розпорядження Управління з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради № 3137-р від 28.11.2005 року; визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло від 05.12.2006 року на квартиру АДРЕСА_1 видане на імя ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . Мотивуючи свої вимоги тим, що з 05.03.2004 року по 18.08.2005 року він був зареєстрований та фактично проживав за спірною адресою. У зв`язку зі вступом до вищого навчального закладу, який знаходиться в м. Києві, він знявся з реєстрації та зареєструвався у гуртожитку, який належить вищому навчальному закладу. З того часу він в спірній квартирі не проживав і не був зареєстрований. Коли у нього постало питання щодо використання його права на приватизацію, він звернувся до органів приватизації державного житлового фонду, йому було повідомлено про те, що його право на приватизацію використано шляхом приватизації ј частки квартири АДРЕСА_1 . Вважає, що дана приватизація здійснена не законно, оскільки він у спірній квартирі не проживає з 2005 року, заяви про надання згоду на приватизацію він нікому не писав, будь-яких документів на представництво його інтересів на здійснення приватизації не надавав.

Ухвалою суду від 23.08.2019, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Ухвалою суду від 03.12.2019, залучено в якості третьої особи Управління комунального майна Миколаївської міської ради та відкладено розгляд цивільної справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача. На позовних вимогах наполягає. Проти винесення заочного рішення не заперечує.

Від відповідачів надійшли заяви про розгляд прави за їх відсутності, позов підтримують в повному обсязі.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення.

Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановленні наступні факти та відповідні правовідносини.

Як вбачається з довідок виконавчого комітету Новоодеської міської ради від 27.10.2006 року, ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , проживаючи в м. Нова Одеса в період часу з 1990 року по 2001 рік за адресою: АДРЕСА_2 участі в приватизації житла не приймали.

На підставі заяви наймача ОСОБА_4 про приватизацію квартири АДРЕСА_1 (яка містить підписи ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ), Управлінням з використанням та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради видано розпорядження органу приватизації від 28.11.2006 року за № 3137-р., відповідно до якого прохання наймача ОСОБА_4 задоволено і передано вищевказану квартиру в приватну спільну часткову власність.

Управлінням з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради 05 грудня 2006 року видано свідоцтво про право на житло, а саме на квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 по ј частки за кожним.

Квартира АДРЕСА_1 на лежить на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 по ј частки за кожним, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20.12.2006 року.

Згідно паспорту серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 з 05.03.2004 року по 18.08.2005 року.

Позивач в позовній заяві зазначає, що з 01.09.2005 року навчався у Національному технічному університеті «Київський політехнічний інститут» у зв`язку з чим виписався з місця реєстрації спірної квартири. На підтвердження зазначеного суду надано копії дипломів Національного технічного університету «Київський політехнічний інститут», серії СФ № 10001598 та серії СФ №10001511.

Зі штемпелю в паспорті серії НОМЕР_1 , вбачається, що ОСОБА_4 з 15.09.2005 року по 13.06.2007 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ; з 26.06.2007 року по 23.10.2009 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 ; з 31.12.2009 року по 22.11.2012 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 ; з 19.04.2013 року по 27.11.2015 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 ; з 27.11.2015 року по теперішній час зареєстрований за адресою: АДРЕСА_7 .

Позивач вказує, що у нього постало питання щодо використання його права на приватизацію, він звернувся до органів приватизації державного житлового фонду, йому було повідомлено про те, що його право на приватизацію використано шляхом приватизації ј частки квартири АДРЕСА_1 . Вважає, що дана приватизація здійснена не законно, оскільки він у спірній квартирі не проживає з 2005 року, заяви про надання згоду на приватизацію він нікому не писав, будь-яких документів на представництво його інтересів на здійснення приватизації не надавав.

Відповідно до ст.4ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Так, за вимогами ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

У відповідності до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.

Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.

Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства).

Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення

Порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, одноквартирних будинків, жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму, у власність громадян, визначений Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, що затверджений наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 16.12.2009 № 396.

Згідно ст. 21 ч.1 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 ст. 317 Цивільного кодексу України встановлено належність власникові права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Нормами статті 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Вимогами ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 ЦК України).

Відповідно до ст. 345 Цивільного кодексу України право власності у фізичної або юридичної особи набувається у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Згідно ч.1ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

Статтею 392 ЦК України передбачено право власника майна пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно листа Верховного Суду України «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України» від 01.04.2014 року, питання про недійсність (незаконність) свідоцтво про право власності на майно, актів про право власності на землю, інших документів, виданих суб`єктами владних повноважень, може вирішуватися із застосуванням способів захисту цивільних прав та інтересів, передбачених п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України, п. «ґ» ч. 3 ст. 152 ЗК України, якщо це призводить до порушення, оспорення або невизнання цивільного права чи інтересу.

Згідно з п.п. 17-19, 21-22 цього Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, (у редакції від 17.04.2015 р.), громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію.

Наказом № 56 Про затвердження Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, передача займаних квартир (будинків) здійснюється у приватну (для одиноких наймачів) та у спільну (сумісну або часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). До членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно мешкають у квартирі (будинку) разом з наймачем.

Згідно п. 18 вказаного Наказу, громадянин подає до органів приватизації, зокрема, заява згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі.

Фактичні обставини свідчать про те, що приватизація спірної кімнати відбулася з порушення та не виконанням вище вказаних норм законодавства, а саме, в матеріалах, на підставі яких було проведено приватизацію квартири АДРЕСА_1 відсутня заява ОСОБА_4 про надання згоду на приватизацію чи довіреність на представництво його інтересів на здійснення приватизації не надавав.

Характер, кількість та сукупність вказаних порушень свідчать про явне й грубе нехтування вимогами законодавства з боку відповідачів під час підготовки та оформлення документів на приватизацію квартири АДРЕСА_1 . Внаслідок цього оскаржуване рішення органу приватизації було прийняте необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мали значення для прийняття рішення, суперечить вимогам законодавства і порушує майнові права та інтереси позивача.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача в рівних частинах.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа Управління комунального майна Миколаївської міської ради, про визнання недійсним розпорядження про приватизацію та свідоцтва про право власності на житло задовольнити.

Визнати недійсним та скасувати розпорядження Управління з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради № 3137-р від 28.11.2005 року.

Визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на житло від 05.12.2006 року на квартиру АДРЕСА_1 видане на імя ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 770 грн. 00 коп., з кожного по 256 грн. 66 коп.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ленінський районний суд міста Миколаєва або в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або за веб-адресою Судової влади України: https://court.gov.ua/fair/.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ;

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_8

Третя особа: Управління комунального майна Миколаївської міської ради, юридична адреса: м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20.

Суддя Ленінського районного суду

м. Миколаєва Н.О. Рум`янцева

Повний текст судового рішення складено «04» березня 2021 року.