ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 596/1826/20Головуючий у 1-й інстанції Митражик Е.М.
Провадження № 22-ц/817/308/21 Доповідач - Дикун С.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Дикун С.І.

суддів - Парандюк Т. С., Сташків Б. І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу №596/1826/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Гусятинського районного Тернопільської області від 29 грудня 2020 року за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей, постановлену суддею Митражик Е.М.,-

В С Т А Н О В И В:

22 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дітей.

Заява обґрунтована тим, що між нею та ОСОБА_2 28.02.2001 року було укладено шлюб, від якого у них народилась дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На даний час не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дітей, відповідач добровільно не надає кошти та участі у вихованні не приймає. На підставі вищевказаного просить суд стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 заробітку (доходу) боржника, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з часу пред`явлення заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття.

Ухвалою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 29 грудня 2020 року відмовлено у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Кметик В.С., просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через порушення норм процесуального права та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник зазначає, що у заяві про видачу судового наказу помилково вказана повнолітня дитина ОСОБА_3 , оскільки на час підготовки та подачі заяви у листопаді 2020 року їй ще не виповнилось 18 років. При подачі другої заяви на початку грудня 2020 року була допущена механічна помилка, яка не є вагомою підставою для відмови у видачі судового наказу, була підставою для задоволення частково вимоги про стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини аліментів на сина ОСОБА_4 .

Вказує на те, що ЦПК не зазначено, що заявник має надати докази того, з ким знаходиться на утриманні дитина. Ненадання доказів, що на її утриманні перебувають діти, в силу ст. 165 ЦПК України не є підставою для відмови у видачі судового наказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зокрема, про відмову у видачі судового наказу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 заробітку (доходу) боржника, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з часу пред`явлення заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття.

Із змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст. 161, п.3 ч.1 ст. 165 ЦПК України, та відмовляючи у видачі судового наказу, виходив з того, що заявник звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на повнолітню дочку. З урахуванням того, що заявлено вимогу про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу, суд прийшов до висновку, що у видачі судового наказу слід відмовити.

Крім того, суд першої інстанції виходив з того, що заявник не надала жодного доказу того, що спільні діти перебувають саме на її утриманні .

Апеляційний суд погоджується по суті з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу, зокрема, має бути подано інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків (ч. 1 ст. 166 ЦПК).

Відповідно до ч.1 ст.6 СК України, правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Згідно ч.5 ст.183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Оскільки ОСОБА_1 звернулася в суд із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на повнолітню дочку, судом першої інстанції правильно відмовлено у видачі судового наказу, оскільки вказана вимога не відповідає вимогам ст. 161 ЦПК України та така вимога не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, а може бути розглянута лише в порядку позовного провадження.

Посилання ОСОБА_1 на те, що при поданні заяви на початку грудня 2020 року була допущена механічна помилка щодо стягнення аліментів на повнолітню дочку, яка не є підставою для відмови у видачі судового наказу, а є підставою для часткового задоволення вимоги про стягнення аліментів на неповнолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є необгрунтованими з огляду на таке.

ОСОБА_1 заявлено вимогу про стягнення аліментів на утримання двох дітей, дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі однієї третини заробітку платника аліментів, однак донька ОСОБА_5 , 2002 р.н. є повнолітня та видача судового наказу відповідно до ст.168 ЦПК України не передбачає часткового задоволення вимог заяви про видачу судового наказу.

Тому посилання ОСОБА_1 , що суд має частково задовольнити її заяву про видачу судового наказу є необгрунтованими.

Зважаючи на вказане, доводи апеляційної скарги слід визнати безпідставними, а саму скаргу, слід залишити без задоволення, ухвалу ж суду першої інстанції, як таку, що відповідає обставинам, які мають значення для справи та вимогам закону слід залишити без змін.

Інші мотиви, з яких суд виходив, відмовляючи у видачі судового наказу, правового значення не мають, оскільки вони не призвели до неправильного вирішення даного питання.

На підставі викладеного та керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Гусятинського районного суду Тернопільської області від 29 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Постанова складена 3 березня 2021 року.

Головуюча : Дикун С.І.

Судді: Парандюк Т.С.

Сташків Б.І.