Справа № 645/3964/20
Провадження № 2/645/259/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2021 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого - судді Горпинич О.В..,

за участю секретаря Іванії К.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача- ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей по Немишлянському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про визначення місця проживання неповнолітніх дітей -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, яким просив розірвати шлюб між ним та ОСОБА_2 , визначити місце проживання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із ним. В обґрунтування позову зазначалося, що між нім та відповідачкою було зареєстровано шлюб, від подружнього життя сторони мають двох неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згоди про розірвання шлюбу між сторонами не досягнуто, а тому позивач звертається до суду із відповідним позовом. Одруження виявилося невдалим, останні роки поступово виникають сварки, внаслідок чого, кожен з подружжя має різні погляд на сімейне життя, ведення спільного господарства. У зв`язку з чим подружжя припинили шлюбні стосунки, перестали вести спільне господарство.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого суддю - Горпинич О.В.

13.07.2020 року позовна заява ОСОБА_1 залишена без руху.

На виконання ухвали суду про залишення позову без руху, судом отримана уточнена позовна заява, в обґрунтування якої також вказувалося, що спочатку шлюбу все було добре, але з роками відповідач почала відмовлятись від ведення домашнього господарства та від необхідності піклуватися з дітьми. З роками піклування про дітей більшої мірою було за позивачем. Це, зокрема, проявлялося в тому, що він займався домашнім господарством, діти постійно були з ним, він повністю займався ними, контролював відвідування дитячого садку, школи, лікарні, поліклініки, батьківських зборів, контроль виконання домашніх завдань. Відповідач з роками самоусунулася від виконання своїх обов`язків відносно дітей. З літа 2019 року участь відповідача в родинних справах була виключно в тому, щоб один раз на тиждень приготувати їжу та закупити продукти харчування. В цей період також загострилися стосунки з приводу відвідування відповідачем різноманітних заходів з розпиванням алкоголю. Так звані вечірки проходили 3-4 рази на тиждень і закінчувалися після 23 години і пізніше. В цей час діти знаходилися з позивачем вдома. На прохання дітей повернутися додому раніше, ніж зазвичай відповідач не реагувала. У зв`язку з тим, що відповідач вирішила не покидати розгульний спосіб життя, він був змушений подати позов про розірвання шлюбу. Діти категорично вирішили залишитися з позивачем. Через деякий час позивач, шкодуючи дітей, що вони залишилися без опіки матері, вирішив забрати позов та дати час відповідачу налагодити стосунки з дітьми. Сторони по справі вирішили вести спільне господарство заради дітей, але фактично не будучи дружиною та чоловіком. Проте, за період з лютого по липень 2020 року, відповідач припинила опікуватися дітьми, відселилася в окрему кімнату, яку раніше займали діти, а дітей переселила разом із позивачем в погане приміщення. За період з липня по серпень 2020 року півтора місця відповідач знаходилася на відпочинку зі своїми друзями у лісі в наметовому містечку або на морі. Діти весь час знаходилися з позивачем. Крім того, діти категорично не хотіли знаходитися в компанії друзів відповідача, у зв`язку з тим, що там були дорослі люди, які зловживали алкоголем, тютюном, вели непристойні бесіди, а також були жахливі санітарні умови. Навіть тоді, коли відповідач була вдома, діти були голодні і зверталися до нього по телефону з проханням їх погодувати. В позові вказувалося, що відповідач застосовує до дітей методи фізичного насилля під час виховування, ображає і принижує. Зараз діти знаходяться, як зазначає позивач, на його піклуванні. Позивач вказує, що займається їх моральним, фізичним вихованням дітей, задовольняє їх матеріальні потреби. Свого помешкання подружжя не мають, та на прохання матері відповідача, він залишився жити за адресою поточної реєстрації.

На підставі викладеного до суду було подано відповідний позов.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03.09.2020 року провадження по справі відкрито, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Службу у справах дітей по Немишлянському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради та призначено справу у підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 15.10.2020 року задоволено клопотання позивача про виклик свідків та закрито підготовче провадження по даній справі.

15.10.2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустріним позовом, яким просила визначити місце проживання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з нею. В обґрунтування позову посилалася на те, що 13.12.1997 року вони з ОСОБА_1 зареєстрували шлюб. Від подружнього життя мають трьох дітей: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач вказувала, що вона турботлива мати та у неї з дітьми склалися добрі та довірливі стосунки. В їх присутності вона ніколи не була в нетверезому стані, крім того, вона не зловживає алкоголем та не веде розгульний спосіб життя. Навпаки, батько дітей ОСОБА_1 постійно зраджував їй зі своїми співробітницями, останній час ОСОБА_1 навіть не приховував це від неї. Після зрад ОСОБА_2 вирішила розірвати з ним будь-які стосунки та шлюб. З лютого 2020 року подружжя перестали вести спільне господарство, спільний сімейний бюджет та припинили шлюбно-сімейні відносини. З липня 2020 року вони стали проживати окремо один від одного в різних кімнатах, так як ОСОБА_1 вигнав її з житлової кімнати на горище будинку. Позивач зазначала, що вона постійно піклується про своїх дітей, цікавиться та організує їх життя, дозвілля, займається їх вихованням, розвитком, відпочинком, готує їжу, доглядає за одягом дітей, щоб вони були охайні, слідкує за здоров`ям дітей, за їх успіхами в навчанні, спілкується з вчителями, ходить на батьківськи збори до школи, оплачує репетиторство. У 2020 навчальному році повністю підготовила дітей до школи та купила їм канцтовари, разом з дітьми відпочивала в ігролендах у м. Харкові, на морі в Бердянську, в Єгипті, в Одесі. Також довідкою із Комітету у справах сім`ї, молоді та спорту по Немишлянському району Департаменту у справах сім`ї, молоді та спорту Харківської міської ради від 05.08.2020 року № 47 підтверджено, що вона активно співпрацює з Комітетом, на протязі декількох років займається організацією літнього відпочинку для своїх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та завдяки цьому діти декілька років отримують путівки та відпочивали в оздоровчих таборах як багатодітна сім`я. Позивач вказує, що ніколи не ображає та не принижує своїх дітей, не застосовує до них фізичне насилля, як метод виховання, спілкується з дітьми з повагою. ОСОБА_1 у складних ситуаціях, а саме: коли діти сваряться між собою, чи відмовляються робити уроки, ніяк не реагує на таку поведінку дітей. Позивач вказує, що вимушена сама займатися вихованням дітей, розказувати їм, як потрібно себе поводити, як треба вчити уроки і допомагає їм в цьому, роз`яснює як треба дітям відноситися один до одного. Доводи ОСОБА_1 про те, що вона не опікується дітьми, не готує їм їжу та застосовує до них методи фізичного насилля, є надуманими та такими, що не відповідають дійсності. ОСОБА_1 з липня 2020 року настроює синів проти неї, не дозволяє їм слухатися її, без її згоди возить дітей куди йому заманеться і при цьому не ставить її до відома про такі поїздки та місце знаходження дітей. В разі непокори дітей батьку, погрожує синам припинити з ними спілкування. ОСОБА_1 в присутності синів говорить образливі слова, принижує честь та гідність, переконує дітей в тому, що вона винувата в розпаді сім`ї. Весною 2020 року ОСОБА_1 заволодів мобільним телефоном відповідача та на свій комп`ютер встановив її мессенджер «Вайбер» та скачав інформацію про те, що вона працює на двох роботах, на одній - офіційно торгівельним агентом ТОВ «Торговий Дім «Житомирські ласощі», а на другій - не офіційно. Через деякий час з ТОВ «Торговий Дім «Житомирські Ласощі», їй подзвонив її керівник і повідомив, що на ім`я директора фабрики з комп`ютера чоловіка ОСОБА_1 прислані фото її мессенджера «Вайбер» про те, що вона має підробіток на іншій фірмі. Пізніше, ОСОБА_1 зізнався їй, що це він написав її офіційному роботодавцю про те, що вона має підробіток, з метою щоб її звільнили з роботи та вона залишилась без заробітку, що в свою чергу дасть підставу йому відібрати у неї дітей. 28.07.2020 року ОСОБА_1 виселив її з другого поверху будинку (з горища) її матері, де вони жили разом з дітьми та частково викинув її речі в дитячу кімнату на перший поверх будинку, в якій вона проживає по теперішній час. Це змусило її 30.07.2020 року звернутися з заявою до Немишлянського ВП із заявою про вчинення ОСОБА_1 неправомірних дій, а саме: про ненадання доступу до її особистих речей. 05.09.2020 року ОСОБА_1 вчинив дома сварку з молодшим сином ОСОБА_7 . Позивач за зустрічним позовом вказує, що стала захищати сина, тоді як ОСОБА_1 в присутності дитини спричинив їй синці на руках. 08.09.2020 року вона звернулася до Немишлянського ВП із заявою про захист своїх прав та інтересів. По ступеню тяжкості спричинені їй ОСОБА_1 пошкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, що підтверджується висновками фахівця з питань судово-медичної експертизи від 09.09.2020 року за № 378 п/п-С. 28.09.2020 року ОСОБА_1 вчинив сварку з молодшим сином ОСОБА_7 , дитина плакала, ОСОБА_2 намагалася заспокоїти дитину, але ОСОБА_1 не давав можливості підійти до дитини та в присутності дитини спричинив синці. 30.09.2020 року вона звернулася до Немишлянського ВП з заявою про спричинення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_1 . По ступеню тяжкості спричинені їй пошкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, що підтверджується висновками фахівця з питань судово-медичної експертизи від 30.09.2020 року за № 406-с/20 п/п та 30.09.2020 року вона отримала Витяг з ЄРДР від 13.10.2020 року по кримінальному провадженню № 0000446 від 12.10.2020 року за ч.1 ст. 125 КК України. Літом 2020 року вона оздоровлювала синів та Печенізькому водосховищі. ОСОБА_1 приїхав на місце відпочинку та забрав дітей та відвіз їх до дому, де діти сиділи в кімнаті самі та постійно гралися в комп`ютерні ігри з поміткою «18+». Така поведінка ОСОБА_1 дуже погано впливає на психічне здоров`я дітей. 28.07.2020 року вона звернулася за захистом своїх прав та прав неповнолітніх дітей до Служби у справах дітей Немишлянського району м.Харкова та просила провести з ОСОБА_1 бесіду про недопустимість такої поведінки, так як дітям потрібна спокійна емоційна обстановка. Позивачка вказує, що визначення місця проживання дітей із нею відповідатиме найкращому забезпеченню їх інтересів, сприятиме психологічному спокою дітей, їх належному навчанню та розвитку, а також максимально ефективній адаптації дітей до житла.

На підставі викладеного ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі, проти задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 заперечував.

25.11.2020 року до суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, який залучений до справи.

01.12.2020 року надійшла відповідь на відзив.

ОСОБА_2 позовні вимоги ОСОБА_1 визнала частково, а саме: в частині розірвання шлюбу, що стосується іншої частини позовних вимог, заперечувала, просила відмовити в їх задоволенні, просивши про задоволення її зустрічних позовних вимог. Таку ж думку висловлено представником позивача за зустрічним позовом - адвокатом Киричко Л.С.

Представник третьої особи: Служби у справах дітей по Немишлянському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, повідомлений про час та місце розгляду справи своєчасно та належним чином, від головного спеціаліста - юрисконсульта сектору з питань попередження правопорушень та дотримання законодавства щодо дітей Служби у справах дітей по Немишлянському району Побережської Ю.Г. надійшла заява про розгляд справи у відсутності Служби, просила ухвалити рішення на розсуд суду з урахуванням житлових та майнових прав дітей.

Представник третьої особи: Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи своєчасно та належним чином. Від директора Департаменту служб у справах дітей Малько О.П. надійшла заява з проханням розглядати справу у відсутності представника Департаменту. Також через з канцелярію суду надійшов висновок про визначення місця проживання малолітніх дітей.

Суд, вислухавши позивача, відповідача та її представника, свідків, дослідивши висновок Департаменту служби у справах дітей, та інші письмові докази у їх сукупності, вважає, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, зустрічний позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Стаття 264 ЦПК України передбачає, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 2 статті 78 ЦПК України зазначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

В п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено судам, що при вирішенні спору про місце проживання дитини судам належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 Сімейного кодексу України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначаються за згодою батьків, яка досягла 10 років за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла 14 років, визначається нею самою.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

За змістом ст. ст. 150, 155 Сімейного кодексу України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватися усупереч інтересам дитини.

Згідно з положеннями ч.ч. 1-3 ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

За змістом статей 160-161 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Hunt v. Ukraine, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Mamchur v. Ukraine, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» визначено, що вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (у тому числі в одній квартирі) проте з ким із них і, хто саме з дітей залишається, суд повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому, суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

З урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів і в межах заявлених позовних вимог.

Судом встановлено, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 13.12.1998 року, від подружнього життя народилися троє синів: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Батьками неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , записані сторони по справі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , серія НОМЕР_2 ).

Сторони по справі мешкають та зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

Вищевказаний будинок на праві приватної власності належить ОСОБА_10 (витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 24316673 від 02.11.2009 року).

Згідно довідки, виданої ТОВ «Ларус Трейд ЛТД» від 26.08.2020 року № 4 ОСОБА_1 працює у даному товаристві та займає посаду менеджер з логістики, дохід за період з 01.02.20202 року по 31.07.2020 року складає 35 692, 09 грн.

Згідно довідки, виданої ТОВ «Євро шугар Трейд» від 26.08.2020 року № 29, ОСОБА_1 працює за сумісництвом у даному товаристві на посаді інженера з охорони праці, отримує дохід з 01.02.2020 року по 31.07.2020 року - 6601, 04 грн.

ОСОБА_2 надана довідка КНП ХОР «Обласний наркологічний диспансер» від 02.10.2020 року № 1977, згідно якої останній на обліку у даному закладі не перебуває (а.с. 101).

Міська дитяча лікарня № 3 у довідці повідомляла, що ОСОБА_2 , зі своїми дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відвідувала лікаря психіатра МДЛ № 5 у 2016 та 2018 роках. Під час огляду у ОСОБА_6 встановлений діагноз емоційно-лабільний органічний розлад, тривожний розлад внаслідок очікування розлуки. Під час огляду хлопець не відходив від матері (а.с. 102).

Відповідно до договору на туристичне обслуговування (а.с. 116-119) № 357 від 04.01.2020 року, укладеного з ТОВ «Тез Тур», в період з 15 по 22 січня 2020 року ОСОБА_2 разом з дітьми ОСОБА_7 та ОСОБА_6 відпочивали в Єгипті.

ОСОБА_2 стоїть на обліку в Комітеті по справам молоді та спорту, як багатодітна матір, активно співпрацює з Комітетом на протязі декілька років займається організацією літнього відпочинку своїх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , у зв`язку з чим діти декілька років отримували путівки та відпочивали у таборі, як багатодітна сім`я, що підтверджується довідкою № 47 від 05.08.2020 року Комітету у справах сім`ї, молоді та спорту Департаменту у справах сім`ї, молоді та спорту Харківської міської ради.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 навчаються в КЗ «ХЗОШ» № 61 з першого класу. До 2018/2019 року сім`я стояла на обліку як багатодітна родина, сім`я із п`яти осіб (мати, батько, три сини) проживають за адресою: АДРЕСА_1 . До школи дітей приводь батько, а з групи продовженого дня забирала мати, і батько до тих пір, поки діти не стали ходити додому самостійно. На батьківських зборах були присутні і батько, і мати. З вчителями спілкувалися і батько, і мати, але частіше бачили батька. Хлопці до школи приходили чисті, без поважних причин заняття не пропускали, часто забували зошити і шкільне приладдя. Дітям не вистачало контролю зі сторони обох батьків (а.с. 121).

Згідно довідки КНП «Міська дитяча поліклініка № 15» Харківської міської ради від 03.10.2020 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з дня народження мешкають за адресою: АДРЕСА_1 . Мати займається вихованням дітей, цікавиться станом їх здоров`я, приводить дітей до поліклініки на медичний огляд (а.с. 123).

Згідно довідки № 498 від 11.08.2020 року Торгового Дому «Житомирські ласощі», ОСОБА_2 працює у даному товаристві з 25.07.2017 року по даний час на посаді агент торговельний, дохід за період з 01.03.2020 року по 31.08.2020 року - 40 766,55 грн. (а.с. 127, 128).

З письмових доказів, наданих ОСОБА_2 вбачається, що остання зверталася до Немишлянського відділу поліції ГУ НП України в Харківській області із заявою відносно чоловіка ОСОБА_1 та перевіркою встановлено, що подружжя мешкає за однією адресою та між ними виникають конфлікти з приводу розподілу дітей (а.с.137-141).

В матеріалах цивільної справи міститься акт обстеження умов проживання від 22.10.2020 року, складеного Службою у справах дітей по Немишлянському району, згідно якого умови проживання дітей задовільні. В даному акті вказувалося, що на час його складання ОСОБА_7 проживає в кімнаті на 1-му поверсі з матір`ю, має окреме спальне місце, стіл для занять. ОСОБА_6 мешкає на 2-му поверсі разом з батьком та спить разом з батьком в одному ліжку, у дитини є стіл для занять, наявне ще одне спальне місце. В кімнаті не прибрано. Мати забезпечує дітей продуктами харчування, одягом, шкільним приладдям. В цілому санітарний стан будинку задовільний, комунікації працюють, кімнати мебльовані, обладнаний необхідною відео та побутовою технікою. Також в акті вказувалося, що для виховання та повноцінного розвитку в будинку є необхідні умови. Рекомендовано навести лад на 2-му поверсі та виділити окреме спальне місце ОСОБА_6 (а.с. 142).

Департаментом Служб у справах дітей надано висновок про визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому вказувалося, що батьки дітей тривалий час не підтримують сімейних стосунків. ОСОБА_2 працює, має самостійний дохід, за місцем роботи характеризується позитивно, на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває. Згідно з інформацією закладів освіти та охорони здоров`я, мати виконує батьківські обов`язки по вихованню та догляду за дітьми. ОСОБА_1 працює, має самостійний дохід, за місцем роботи характеризується позитивно, на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває. Згідно з інформацією закладів освіти та охорони здоров`я, батько виконує батьківські обов`язки по вихованню та догляду за дітьми. Питання щодо визначення місця проживання малолітніх дітей додаткового було розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради. ОСОБА_6 пояснив, що хоче мешкати з матір`ю. ОСОБА_7 заявив, що хоче мешкати з батьком. З пояснень дітей виявлено, що вони втягнуті батьками до подробиць своїх особистих непризнаних стосунків, які виникли в результаті розірвання шлюбу. Малолітні негативно відносяться до постійних конфліктів та сварок між батьками. Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , разом з матір`ю, ОСОБА_2 .

В судовому засіданні були допитані свідки з боку позивача та з боку відповідача.

Так, свідок з боку позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_10 , повідомили, що є матір`ю ОСОБА_2 , мешкає з сім`єю ОСОБА_1 з моменту її утворення. Раніше в сім`ї відбувалися гулянки, п`янки, ОСОБА_2 пиячила, до неї став приходити ОСОБА_18 , який залишався ночувати у неї. З вересня 2020 року ОСОБА_2 займається з ОСОБА_7 готуванням домашніх завдань, наданих у школі, в результаті чого ОСОБА_7 став навчатися краще. Через розлучення батьків, ОСОБА_6 став погано відноситися до матері. ОСОБА_7 , відноситься до матері та батька добре.

Допитана в якості свідка ОСОБА_15 (свідок з боку відповідача ОСОБА_2 ), пояснила, що є подругою ОСОБА_2 та знає сім`ю ОСОБА_1 20 років. ОСОБА_2 завжди смачно готувала, займалася вихованням дітей. Як мати ОСОБА_2 робить все можливе для своїх дітей, займається їх вихованням, готує, одягає. Тоді як батько дітей достатньої уваги дітям не надає.

Допитана в якості свідка ОСОБА_16 (свідок з боку ОСОБА_2 ) пояснила, що товаришує з сім`єю ОСОБА_1 20 років. ОСОБА_2 хороша матір, завжди готує, консервує, пече, займається вихованням дітей, опікується ними, ходить з дітьми до лікарів. Проте, неодноразово бачила як ОСОБА_1 робив під потилицю удари дітям, пояснюючи, що він так виховує дітей. Останній час ОСОБА_1 намагається налагодити стосунки з дітьми, проте раніше нічого не робив. Крім того, розповідав дітям погані речі про їх матір. Свідок пояснювала, що ОСОБА_1 в компанії друзів поводився дуже непристойно.

Допитана в якості свідка з боку відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_17 пояснила, що знає сім`ю ОСОБА_1 більше 20 років. Характеризувала ОСОБА_2 як гарну матір, яка опікується своїми дітьми, готує, одягає дітей, багато працює. ОСОБА_7 дуже любить свою матір, ОСОБА_6 бажає залишитися з батьком. Проте свідок також повідомила, що ОСОБА_1 налаштовує проти ОСОБА_2 її подруг, а також дітей. Коли діти приїжджають від батька, то завжди грублять.

Допитаний в якості свідка з боку відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_18 пояснив, що знає ОСОБА_2 з 17 років, дуже добре знає сім`ю ОСОБА_1 оскільки був у них на весіллі, забирав дітей з пологового будинку. ОСОБА_2 завжди готувала для сім`ї, прала, прибирала, повністю опікувалася своєю родиною. Зазначав, що ОСОБА_2 гарна матір, яка повністю опікується своїми дітьми, працює на двох роботах, що б забезпечити дітей достойні умови для розвитку.

В судовому заданні був оглянутий диск, наданий ОСОБА_1 з записом сварки з ОСОБА_2 , а також з записом сина, проте даний диск не є доказом в розумінні ст. 77 ЦПК України та жодним чином не характеризує сторін по справі, у тому числі, ОСОБА_2 , як погану матір.

За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є турботливими та гідними батьками, обидва люблять своїх синів, проте діти втягнути батьками до подробиць своїх неприязних стосунків, які виникли в результаті розірвання шлюбу.

Вирішуючи спір, суд вважає необхідним надати перевагу матері та залишити дітей із нею, при цьому суд діє тільки в інтересах дітей.Суд не знаходить виняткових обставин, які б дали підстави розлучити малолітніх дітей з матір`ю.

Враховуючи наведене, враховуючи інтереси дітей, суд приходить до висновку, що визначення місця проживання з матір`ю, буде відповідати інтересам малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Законом не передбачено зазначення конкретної адреси при визначенні місця проживання дитини.

Таким чином, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання дітей разом з матір`ю відповідає інтересам дітей, суд приходить до висновку про задоволення зустрічних заявлених вимог.

Що стосується вимог за первісним позовом про розірвання шлюбу.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 18.12.1997 року у Фрунзенському ВРАГС, актовий запис № 615, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 .

Встановлено, що сторони не підтримують шлюбні відносини.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Стаття 1 Сімейного Кодексу України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу жінки та чоловіка не допускається (ст. 24 СК України).

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного Кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ч. 1 ст. 110 Сімейного Кодекс України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін.

Враховуючи викладене, а також ту обставину, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд вважає наявними законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову.

Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 81, 200, 206, 247, 263-265 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позовні вимоги за первісним позовом ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 13 грудня 1997 року у Фрунзенському відділі реєстрації актів громадянського стану, актовий запис № 615- розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

В задоволенні інших вимог позову - відмовити.

Позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_2 - задовольнити.

Визначити місце проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю - ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Відповідно ч.3 ст.354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 03.03.2021 року.

Головуючий суддя: О.В. Горпинич