Справа № 544/404/21
Номер рядка звіту 81
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22 червня 2021 року м.Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого - судді Нагорної Н.В.,

за участю:

секретаря Киричевської В.М.,

учасників справи:

представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Плакущого С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пирятин цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс», про захист прав споживачів, визнання недійсним договору кредиту та страхування, застосування наслідків недійсності,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 10.02.2020 уклала договір кредиту та страхування №Z.6221783.006336140 з ПАТ «Ідея Банк» та ТОВ «Нью Файненс Сервіс». Згідно п.п.1.2, 1.3, 1.4, 1.6 договору банк надав позичальнику кредит в сумі 37660грн строком на 30 місяців, процентна ставка змінювана 15% річних, дата повернення кредиту 10.08.2022. Згідно п.1.5 договору під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, за надання яких встановлена плата відповідно до п.5 Додатку №1 до договору у розмірі 25081,50грн за 30 місяців. Позивачка зазначає, що вона повинна була отримати кредитні кошти в розмірі 32747,83грн, а отримала тільки 30995,76грн, тобто недоотримала кредитних коштів 1752,07грн. Також позивачка вважає, що кредитний договір містить умови, які є несправедливими, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на погіршення становища споживача, що, в свою чергу, є підставою для визнання такого договору недійсним. Крім того п.1.5 договору позичальнику фактично було встановлено плату за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена ч.1 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування». При цьому надання інших послуг за вказану плату умовами договору не передбачено. На підставі викладеного просить суд визнати недійсним п.1.5 договір кредиту та страхування №Z.6221783.006336140 від 10.02.2020, застосувати наслідки недійсності; визнати в цілому недійсним договір кредиту та страхування №Z.6221783.006336140 від 10.02.2020, застосувати наслідки недійсності.

Представник позивачки адвокат Плакущий С.В. у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Суду надав пояснення, аналогічні викладеним у позові.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відзив на позов відповідач також суду не надав.

Представник третьої особи ТОВ «Нью Файненс Сервіс» у судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника третьої особи та надав письмові пояснення щодо позову, в яких просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Суд, вислухавши доводи представника позивача, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши докази, що маються в матеріалах справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом установлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

10.02.2020 між ОСОБА_1 , ПАТ «Ідея Банк» та ТОВ «Нью Файненс Сервіс» був укладений договір кредиту та страхування №Z.6221783.006336140, за умовами якого банк надає позичальнику кредит у сумі 37660грн, з яких банк надає позичальнику кредит для власних потреб шляхом переказу коштів у розмірі 32747,83грн на рахунок позичальника, та позичальник доручає банку оплатити страховий внесок за рахунок кредиту в розмірі 4912,17грн шляхом переказу коштів на рахунок ПрАТ «Страхова компанія «Уніка життя». Договором також сторони погодили змінювану процентну ставку 15% річних, строк кредиту 30 місяців. Сторони дійшли згоди, що додаток №1 до договору, в якому викладено детальний розпис складових загальної вартості кредиту та реальної річної відсоткової ставки; графік платежів з поверненням кредиту, сплати процентів за його користування; сум комісійної винагороди та інших платежів за договором, є невід`ємною частиною договору (а.с.13-15).

Пунктом 1.5 спірного договору передбачено, що під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим договором та договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання яких встановлена плата відповідно до п.5 Додатку №1 як «Плата за обслуговування кредитної заборгованості». Комісійна винагорода за переказ коштів та приймання готівки з подальшим зарахуванням на рахунки в банку, інші комісії за відкриття і ведення рахунку сплачується згідно діючих тарифів банку. Тарифи є невід`ємною частиною договору та розміщені на веб-сайті банку: https://ideabank.ua.

Після встановлення зазначених обставин та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частинами першою - третьої, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із частинами першою та другою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» (тут і далі у редакції, чинній на час укладення кредитного договору) у договорі про споживчий кредит зазначаються:

1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника);

2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту;

3) загальний розмір наданого кредиту;

4) порядок та умови надання кредиту;

5) строк, на який надається кредит;

6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності);

7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення);

8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів;

9) орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. У разі відсутності у кредитодавця інформації про вартість певної додаткової або супутньої послуги, що надається споживачу третьою особою під час укладення договору про споживчий кредит, орієнтовна вартість такої послуги визначається відповідно до пункту 7 частини третьої статті 9 цього Закону. Усі припущення, використані для обчислення орієнтовної реальної річної процентної ставки та/або орієнтовної загальної вартості кредиту, повинні бути зазначені;

10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися);

11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит;

12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту;

13) порядок дострокового повернення кредиту;

14) відповідальність сторін за порушення умов договору.

У договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін.

Отже із доказів, наявних у справі, убачається, що банк у письмовій формі надав позичальнику у повному обсязі всю необхідну інформацію щодо кредитування, кредитний договір містить усі умови, передбачені положеннями Закону України «Про споживче кредитування», сторони узгодили всі істотні умови договору, а саме: суму кредиту, дату видачі кредиту, умови повернення кредиту, нарахування та сплати відсотків, порядок сплати за кредит, порядок зміни та припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору, тощо, ОСОБА_1 особистими підписами засвідчила, що вона погодилася на отримання у кредит коштів саме на умовах, що визначені договором, волевиявлення сторін на укладення і підписання договору були вільними.

Тому на підставі викладеного суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині визнання договору кредиту та страхування №Z.6221783.006336140 від 10.02.2020 недійсним в цілому.

Позивач не була позбавлена можливості відповідно до положень статті 15 Закону України «Про споживче кредитування» відмовитися від договору протягом 14 календарних днів від дати його укладення шляхом повідомлення банку в письмовій формі з одночасним поверненням грошових коштів, одержаних згідно цього договору та сплати процентів за період з дня одержання коштів до дня їх повернення за ставкою, встановленою договором про споживчий кредит. Проте, у вказаний строк вона від договору не відмовлялася, жодних заперечень щодо його змісту не висловлювала, що свідчить про її згоду з умовами укладеного договору.

Аргументи позивачки в тій частині, що вона не доотримала кредитних коштів в сумі 1752,07грн, тобто не отримала у повному обсязі суму кредиту, передбачену договором, не є підставою для визнання спірного договору недійсним в цілому. Суд зазначає, що в даному випадку вона обрала неналежний спосіб захисту, звертаючись до суду з вимогою про визнання кредитного договору недійсним в цілому.

Розглядаючи позовні вимоги в частині визнання недійсним п.1.5 договору кредиту та страхування №Z.6221783.006336140 від 10.02.2020 суд зазначає таке.

Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

У разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит.

Згідно з пунктом 1.5 кредитного договору від 10.02.2020 позичальнику було встановлено плату за обслуговування кредитної заборгованості, що включає в себе плату за: надання інформації за рахунками Позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів в Україні, в Контакт-центрі Банку, шляхом направлення sms-повідомлень щодо суми платежу за Договором кредиту, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; - надання інформації по рахунку Позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти Позичальника; - опрацювання запитів Позичальника, що направлені Банку Позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо.

Тобто, оспорюваним пунктом 1.5 кредитного договору позичальнику фактично було встановлено плату за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування».

При цьому, надання інших послуг, за вказану плату, умовами договору не передбачено.

Вказана щомісячна плата за обслуговування міститься й у порядку повернення кредиту (графіку щомісячних платежів).

Відповідно до положень частин першої-п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Частиною третьою цієї статті визначено перелік несправедливих умов договору.

Вказаний перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.

Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Враховуючи наведене, оскільки ОСОБА_1 було встановлено щомісячну плату за таку супутню послугу банку, яка за законом повинна надаватися їй безоплатно, вказаний пункт кредитного договору є несправедливим та підлягає визнанню недійсним.

При цьому суд не вбачає підстав для застосування наслідків недійсності з огляду на те, що положеннями статті 216 ЦК України передбачено можливість застосування наслідків недійсності правочину лише в тому випадку, коли правочин визнаний недійсним у цілому. В даній справі суд дійшов висновку про визнання недійсним лише одного пункту договору. Крім того статтею 217 ЦК України не передбачено застосування реституції при недійсності окремих частин правочину.

Підсумовуючи все вищевикладене суд зазначає, що позов підлягає частковому задоволенню в частині визнання недійсним положення пункту 1.5 договору кредиту та страхування №262.21783.006336140 від 10 лютого 2020 року, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк», щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором. У задоволенні іншої частини вимог слід відмовити.

Відповідно до вимогст.141 ЦПК України судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 908грн, підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.2-13, 76-81, 141, 259, 263-265, 352 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Товариство з обмеженою відповідальністю «Нью Файненс Сервіс», про захист прав споживачів, визнання недійсним договору кредиту та страхування, застосування наслідків недійсності задовольнити частково.

Визнати недійсним положення пункту 1.5 договору кредиту та страхування №262.21783.006336140 від 10 лютого 2020 року, укладеного між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Ідея Банк», щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором.

У задоволенні іншої частини вимог ОСОБА_1 до АТ «Ідея Банк» - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь держави судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Пирятинський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 01.07.2021.

Суддя Н.В.Нагорна