ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 629/6366/19 Головуючий суддя І інстанції Каращук Т. О.
Провадження № 22-ц/818/3400/21 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи про визнання фізичної особи недієздатною
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2021 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Бурлака І.В., Хорошевський О.М.,

за участю секретаря судового засідання Семикрас О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 26 травня 2020 року, ухвалене у складі судді Каращука Т.О., по цивільній справі за заявою Комунальної установи Панютинський психоневрологічний інтернат, заінтересована особа: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області, про визнання фізичної особи недієздатною,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2019 року представник заявника звернувся до суду з заявою про визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , недієздатним, у зв`язку з інвалідністю та психічним захворюванням.

Представник заявника у судове засідання не з`явився, про час, місце та дату судового засідання був повідомлений належним чином, про причини не явки не повідомив.

Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення заяви не заперечував.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 26 травня 2020 року задоволено заяву Комунальної установи Панютинський психоневрологічний інтернат, заінтересована особа: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Лозівської міської ради Харківської області, про визнання фізичної особи недієздатною.

Визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований та мешкає в Комунальній установі Панютинський психоневрологічний інтернат, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , недієздатним.

Опіку над недієздатним ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вирішено здійснювати закладу охорони здоров`я, в якому перебуває недієздатний.

Визначено строк дії рішення про визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , недієздатним до 27.05.2022 року.

Роз`яснено заявнику, що клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною має право подати опікун не пізніше ніж за п`ятнадцять днів до закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 300 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати.

В обґрунтування скарги зазначив, що рішення суду першої інстанції вважає незаконним і необґрунтованим.

Вказав, що суд безпідставно не взяв до уваги те, що рішенням виконавчого комітету Краснопавлівської селищної ради Лозівського району Харківської області № 14 від 17 квітня 1986 року його призначено піклувальником над сином ОСОБА_2 . Більш того, дане рішення не було предметом вивчення та взагалі відсутнє у матеріалах справи.

Послався на те, що суд першої інстанції не врахував, що у найкращих інтересах ОСОБА_2 , який перебуває у вразливому соціальному стані і терміново потребує призначення опікуна, отримати опікуна у особі його рідного батька, хоча він й не може постійно мешкати з ним, однак має для цього відповідне бажання, яке підтверджується тим фактом, що він регулярно приїздив до нього, коли син перебуав у Комунальній установи Панютинського психоневрологічного інтернату.

Зауважив, що суд першої інстанції неповною мірою з`ясував всі обставини справи, що мають значення для її вирішення, порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права.

Відзиву на апеляційну скаргу від учасників справи не надійшло, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , за відсутності інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце судового засідання, що відповідно до норми ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

ОСОБА_1 оскаржив рішення суду першої інстанції лише в частині призначення заявника опікуном його сина, а тому рішення в частині висновків про визнання особи недієздатною не переглядається апеляційним судом на підставі наведеної вище норми ч. 1 ст. 376 ЦПК України.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 з 12.08.1999 зареєстрований та постійно мешкає в КУ Панютинський психоневрологічний інтернат та знаходиться на повному державному забезпеченні, згідно з Витягом з наказу про зарахування до облікового складу та на повне державне забезпечення підопічного №224 від 12.08.1999 (а. с. 5).

Відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальної (експертної) комісії серії ХАР-Р-82 №054296 від 19.03.1986 (а. с. 6) ОСОБА_2 було визнано інвалідом І групи безстроково.

Згідно довідки про психічний стан ОСОБА_2 (а. с. 7), свідомість не порушена, контакт малопродуктивний, відповіді на питання односкладні, мислення примітивне, інтелект знижений до ступеня вираженої імбецильності, критика до свого стану відсутня, незнайоме оточення може негативно вплинути на психостатус підопічного.

В межах справи було проведено судово-психіатричну експертизу, згідно висновку(а. с. 22-24) котрої ОСОБА_2 на теперішній час виявляє хронічний, стійкий психічний розлад у формі помірної розумової відсталості, відповідно до свого психічного стану на теперішній час нездатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що недієздатний ОСОБА_2 знаходиться на повному державному забезпеченні та перебуває у Комунальній установі Панютинський психоневрологічний інтернат, до виконавчого комітету, як органу опіки та піклування, письмових заяв про намір стати опікуном над ОСОБА_2 не надходило.

Зважаючи на вище викладене, з урахуванням висновку експерта, суд вважав заяву такою, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками районного суду з огляду на наступне.

Відповідно до норми ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У частині 1 статті 293 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про визнання фізичної особи недієздатною.

Згідно зі ст. 30 ЦК України, цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

У статті 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

2. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

3. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

4. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 63 ЦК України опікун або піклувальник за їх письмовою заявою призначаються судом переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника.

Згідно зі ст. 67 ЦК України:

1. Опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.

Опікун малолітньої особи зобов`язаний дбати про її виховання, навчання та розвиток.

2. Опікун має право вимагати повернення підопічного від осіб, які тримають його без законної підстави.

3. Опікун вчиняє правочини від імені та в інтересах підопічного.

4. Опікун зобов`язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного.

При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.

Аналогічні положення зазначені у Правилах опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26 травня 1999 року № 34/166/131/88.

Зокрема, п. 4.3 Правил передбачено, що як правило, опікун (піклувальник) повинен проживати разом з підопічним і може бути прописаний на житловій площі останнього на період виконання своїх обов`язків.

Відповідно до ст. 66 ЦК України якщо над фізичною особою, яка перебуває у навчальному закладі, закладі охорони здоров`я або закладі соціального захисту населення, не встановлено опіку чи піклування або не призначено опікуна чи піклувальника, опіку або піклування над нею здійснює цей заклад.

Згідно ч. 1 ст. 40 ЦК України, фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішення суду про це.

Як вбачається з копії рішення Виконавчого комітету Краснопавлівської районної ради народних депутатів № 14 від 17.04.1986 «Про призначення піклування над інвалідом дитинства ОСОБА_2 1970 р.н.» ОСОБА_1 був призначений піклувальником свого сина, а не опікуном.

За відсутності доказів звернення апелянта до органу опіки і піклування апелянтом з заявою про намір стати опікуном свого сина, встановленої судом опіки спеціалізованого закладу, в якому на повному державному забезпеченні перебуває інвалід дитинства ОСОБА_2 не можна вважати безпідставним рішення суду про призначення цього закладу опікуном, що відповідає інтересам особи, визнаної недієздатною.

При цьому апелянт не позбавлений можливості у встановленому законом порядку звернутись до компетентних органів з метою призначення його опікуном.

З огляду на те, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, судове рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а аргументи скарги не доведені і висновків суду не спростовують, колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України залишає без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржене рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ч. 1 ст. 375, ст.ст. 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 26 травня 2020 року залишити без задоволення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня проголошення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення виготовлений 05 липня 2021 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії І.В. Бурлака.

О.М. Хорошевський.