Справа № 140/444/19
Провадження № 22-ц/801/340/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Царапора О. П.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2021 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,

суддів Матківської М. В., Сопруна В. В.,

з участю секретаря судового засідання: Безрученко Н. Р.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 07 вересня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Царапори О. П. в залі суду в м. Немирів Вінницької області, зі складенням повного тексту судового рішення 11 вересня 2020 року,

у цивільній справі № 140/444/19 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області суду від 22 травня 2019 року було задоволено клопотання представника позивача адвоката Кіцули В. І. про залучення до участі в справі співвідповідача Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп».

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що 07 жовтня 2016 року, біля 12.00 год. відповідач ОСОБА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки ЗАЗ-110380 д/н НОМЕР_1 в с. Остапківці, Немирівського району по вул. Мельника, на закритому повороті в умовах недостатньої видимості, не впоравшись з керуванням та не вибравши безпечної швидкості руху, допустив зіткнення із належним їй автомобілем марки PEUGEOT PARTNER, д/н НОМЕР_2 , який не рухався, в результаті чого автомобіль отримав значні механічні пошкодження. Вказана дорожньо-транспортна пригода була розслідувана працівниками Немирівського районного відділу поліції та відносно ОСОБА_2 складено адміністративні протоколи за ст. 124, 130 КпАП України, які були направлені на розгляд до Немирівського районного суду Вінницької області.

Постановою Немирівського районного суду від 22 листопада 2016 року ОСОБА_2 було визнано винним в скоєнні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КпАП України та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в сумі 10 200 гривень з позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів на строк один рік. Згідно з постановою апеляційного суду Вінницької області від 26 січня 2017 року зазначене вище рішення суду першої інстанції було змінено, а провадження відносно відповідача за ч. 1 ст. 130 КпАП України було закрите у зв`язку із відсутністю в його діях складу даного правопорушення. В частині ж визнання його винним за ст. 124 КпАП України рішення суду залишено в силі. Крім того, згідно з постановою Немирівського районного суду від 22 листопада 2016 року, яка вступила в законну силу 02 грудня 2016 року, провадження відносно ОСОБА_3 за ст. 124 КпАП України було закрито в зв`язку із відсутністю в її діях складу вказаного адміністративного правопорушення.

В результаті цієї дорожньо-транспортної пригоди позивачу було заподіяно матеріальну та моральну шкоду. Матеріальна шкода полягає у витратах, пов`язаних з пошкодженням належного ОСОБА_1 автомобіля марки «PEUGEOT PARTNER», д/н НОМЕР_2 , та відповідно до рахунку-фактури № ЛА-К-59645 від 07 грудня 2016 року вартість матеріалів і робіт на ремонт автомобіля складає 41 913,64 грн. Крім матеріальної шкоди позивачу також було заподіяно значну моральну шкоду, оскільки під час вчинення ДТП вона перебувала у своєму автомобілі, пережила значний стрес, хвилювання, фізичний біль та страх. У позивача виникли психотравматичні фактори, що спричинили негативні емоції і переживання, призвели до погіршення стану здоров`я, вплинули на реалізацію її намірів та планів. Вказана подія призвела до моральних страждань, порушила нормальні життєві зв`язки і вимагає додаткових зусиль для матеріального забезпечення позивача та її близьких. Автомобіль належний позивачу був технічно пошкоджений і члени її сім`ї тривалий час були змушені пересуватись на роботу, використовуючи громадський транспорт, винаймаючи автомобіль, чи пересуватися велосипедом. Ці обставини створили не малі душевні страждання. За таких обставин ОСОБА_1 оцінює свою моральну шкоду внаслідок пошкодження майна у розмірі 10 000 грн. Тому вважає, що відповідач ОСОБА_2 , як особа з безпосередньої вини якої сталась дана дорожньо-транспортна пригода, повинен відшкодувати їй моральну шкоду у сумі 10 000 грн.

Вказує, що автомобіль марки ЗАЗ-110380 д/н НОМЕР_1 , який належав відповідачу ОСОБА_2 на момент ДТП, у відповідності до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є забезпеченим транспортним засобом, так як є в наявності страховий поліс, укладений із Приватним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» із лімітом відповідальності: 100 000 грн. за шкоду, завдану майну. За таких обставин вважає, що відповідач Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» повинно сплатити на її користь шкоду, завдану забезпеченим транспортним засобом, внаслідок пошкодження її автомобіля, в розмірі 41 913,64 грн. На підставі викладеного просить позов задовольнити та стягнути з відповідачів матеріальну та моральну шкоду, а також понесені нею судові витрати.

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 07 вересня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 29 464 грн. 28 коп. завданої матеріальної шкоди, 9100 грн. на відшкодування витрат пов`язаних із наданням правничої допомоги, а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 699 грн. 24 коп.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 витрати пов`язані з оплатою послуг Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру за проведення авто - товарознавчого дослідження в розмірі 923 грн. 83 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 3000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 900 грн. на відшкодування витрат пов`язаних із наданням правничої допомоги, а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 69 грн. 16 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати пов`язані з оплатою послуг Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру за проведення авто - товарознавчого дослідження в розмірі 91 грн. 36 коп.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» подало апеляційну скаргу, оскільки вважає зазначене рішення незаконним, необґрунтованим, таким, що прийняте із порушенням норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права, оскільки суд не врахував положення п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тому просить рішення місцевого суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до страхової компанії скасувати і ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що суд першої інстанції належним чином не здійснив аналіз відповідного положення п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», фактичних правовідносин, що склалися між відповідачем та позивачем, а саме, виплати суми страхового відшкодування і, як наслідок, дійшов до неправильного висновку щодо задоволення позовних вимог в частині позовних вимог до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп».

Вказує, що спір у даній справі виник саме з підстав того, чи має позивач право на отримання страхового відшкодування з урахуванням того, що позивачем заява про виплату страхового відшкодування була подана з пропуском строку в 1 рік, що є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Відтак, у спорах пов`язаних з відшкодуванням шкоди за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальними, і даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Оскільки позивач звернулася до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування 30.05.2019, в той час, як ДТП мала місце 07.10.2016.

Від позивача ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона заперечує проти вимог апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, також просить розглянути справу без її участі.

Відзив мотивовано тим, що позивач не заперечує, що подала позов до суду до відповідачів з приводу дорожньо-транспортної пригоди за її участю, яка мала місце ще 07 жовтня 2016 року. Звертає увагу, що остаточне рішення у встановлені механізму та причин даної дорожньо-транспортної пригоди було ухвалено 26 січня 2017 року, коли постановою Апеляційного суду Вінницької області за апеляційною скаргою ОСОБА_2 рішення суду першої інстанції було змінено провадження відносно нього за ч. 1 ст. 130 КУпАП було закрите в зв`язку із відсутністю в його діях складу даного правопорушення. В частині визнання його винним за ст. 124 КУпАП рішення суду було залишено в силі.

Про наявність зазначеного рішення суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 стало відомо лише у березні місяці 2017 року. Ще в січні місяці 2017 року вона зверталась з позовом до відповідача ОСОБА_2 про відшкодування завданої їй матеріальної та моральної шкоди, однак, її позовна заява була залишена судом без розгляду та їй повернута. Звернувшись повторно в лютому місяці 2019 року із позовними вимогами також до відповідача ОСОБА_2 , як до особи, з безпосередньої вини якої було завдано матеріальну та моральну шкоду. Лише в травні місяці 2019 року їй стало відомо про те, що під час дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_2 знаходився у забезпеченому транспортному засобі страховий поліс № АІ № 8805815, виданий Приватним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп». Про те, що водій ОСОБА_2 мав в наявності страховий поліс, ні в момент ДТП, ні в подальшому, будь-ким позивачу повідомлено про це не було.

Учасники справи повідомлені в установленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, до суду не з`явилися, що відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» оскаржує в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до страхової компанії, а тому суд апеляційної скарги переглядає рішення суду лише в оскаржуваній відповідачем частині.

Згідно із статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не відповідає вказаним вимогам.

Завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 2 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником автомобіля марки Пежо Партнер, д/н НОМЕР_2 (а.с.9).

Відповідно до постанови Немирівського районного суду Вінницької області від 22.11.2016, справа №140/2485/16-п, провадження № 3/140/433/16, вбачається, що 04 листопада 2016 року в Немирівський районний суд з Немирівського ВП у Вінницькій області надійшов адміністративний протокол АП1 № 906105 відносно ОСОБА_1 в якому зазначено, що вона 07.10.2016 керувала автомобілем марки Пежо Партнер д/н НОМЕР_2 в с. Остапківці по вул. Мельниченка на закритому повороті в умовах недостатньої видимості, не вибрала безпечної швидкості руху у разі виникнення небезпеки негайно не вживала заходів для зупинки транспортного засобу для безпечного проїзду, у зв`язку з чим допустила зіткнення з автомобілем ЗАЗ 110380 д/н НОМЕР_1 , яким керував водій ОСОБА_2 . Провадження у даній справі було закрито за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення (а.с.11).

Постановою Немирівського районного суду Вінницької області від 07.10.2016 встановлено, що о 12-00 год. водій ОСОБА_2 керував автомобілем ЗАЗ 110380 д/н НОМЕР_1 в с. Остапківці по вул. Мельника Немирівського району в стані алкогольного сп`яніння. Освідування проводилося за допомогою алкотестер Драгер 6810, в результаті чого виявлено 2,17 проміле, тест №2417.

Крім того 07.10.2016 о 12-00 год. водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем ЗАЗ 110380 д/н НОМЕР_1 в с. Остапківці по вул. Мельника Немирівського району на закритому повороті в умовах недостатньої видимості, не впоравшись з керуванням, не вибрав безпечної швидкості руху та допустив зіткнення з автомобілем, який стояв, а саме автомобілем марки ВІА 310463 н/з НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 , в результаті чого автомобіль отримав технічні пошкодження.

Своїми діями ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 130 та 124 КУпАП (а.с.12).

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 26.01.2017 постанову Немирівського районного суду Вінницької області в частині притягнення ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 130 КУпАП скасовано за відсутністю складу адміністративного правопорушення та визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, однак провадження у справі закрито у зв`язку з пропуском строку притягнення його до адміністративної відповідальності (14-15).

ОСОБА_2 на момент вчинення ДТП був застрахованою собою відповідно до полісу № АІ/8805815, код страховика 015 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с.36).

Згідно з висновком авто-товарознавчого дослідження № 62 від 30.-03.2020 року вартість матеріального збитку, заподіяного з технічної точки зору власнику автомобіля Пежо Партнер, д/н НОМЕР_2 , ОСОБА_1 внаслідок його пошкодження під час дорожньо-транспортної пригоди, в цінах на час виконання даного дослідження складає 29 464,28 грн., а витрати за послуги оцінювача становлять 1 015,20 грн. (а.с.103-114,138).

Так, задовольняючи позов в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» страхового відшкодування, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог в цій частині.

Своє рішення місцевий суд мотивував тим, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37). Отже обов`язок страховика відшкодувати заподіяну страхувальником шкоду виникає із самого факту заподіяння застрахованою особою у результаті ДТП такої шкоди. При цьому, зобов`язаною особою, внаслідок заподіяних відповідачем у результаті ДТП збитків, є страховик відповідача, який здійснив виплату страхового відшкодування позивачу в межах страхового ліміту. Відповідно до висновку авто - товарознавчої експертизи завдана шкода позивачу ОСОБА_1 становить 29 464,28 гривень і на думку суду такий завданий матеріальний збиток знайшов своє підтвердження у судовому засіданні, підтверджується наявними доказами у справі та підлягає до стягнення із страховика із яким відповідач уклав певний договір страхування, а саме співвідповідача Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» у повному обсязі.

Колегія суддів вважає такий висновок суду помилковим, оскільки він не відповідає нормам закону та встановленим у справі обставинам, зібраним по справі доказам з огляду на наступне.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).

Спірні правовідносини регулюються Законом України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-ІV).

Закон № 1961-ІV є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1).

Згідно з вимогами статті 3 Закону № 1961-ІV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

У пункті 33.1.4 статті 33 Закону № 1961-ІV передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35).

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-ІV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили (абзац 4 пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-ІV).

Відповідно до пунктів 37.1.1, 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-ІV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку; неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-ІV строк є присічним і поновленню не підлягає.

Такий правовий висновок щодо застосування норм права висловлений Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 03 жовтня 2018 року у справі № 753/5293/16-ц (провадження № 14-310цс18), від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19) та Верховним Судом в постановах від 21 березня 2019 року у справі № 758/16132/16-ц (провадження № 61-30263св18), від 01 липня 2019 року у справі № 513/1275/14-ц (провадження № 61-22420св18), від 05 лютого 2020 року у справі № 748/1893/18 (провадження № 61-11557св19), та від 22 квітня 2020 року у справі № 556/752/18 (№ 61-11532св19).

Судом першої інстанції було встановлено, що позивач у справі лише 24 травня 2019 року через засоби поштового зв`язку звернулася до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» із заявою про страхове відшкодування за пошкоджений транспортний засіб, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 07 жовтня 2016 року (а.с.41,42).

Оскільки позивач звернулася до страховика із заявою про страхове відшкодування з пропуском річного строку (дата настання ДТП 07.10.2016; дата звернення із заявою про виплату страхового відшкодування - 24.05.2019), а тому Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» правомірно відмовила їй у виплаті страхового відшкодування. У цьому випадку вимога заявлена про відшкодування шкоди заподіяної майну потерпілої і річний строк обчислюється з моменту настання події (ДТП).

Та обставина, що винну особу у скоєній ДТП було встановлено за судовим рішенням лише 26 січня 2017 року, про яке позивачу стало відомо в березні 2017 року не дає підстав вважати, що вона отримала статус потерпілої особи з моменту визнання судом винною особою водія іншого автомобіля. Адже в момент ДТП автомобіль позивача зазнав пошкоджень, та на обох водіїв було складено протокол про адміністративне правопорушення. Позивач, як власник автомобіля, мала право на звернення до страхової компанії у визначений законом строк із відповідною заявою. Проте таких дій не вчинила.

Разом з тим суд першої інстанції на вказані норми законодавства та обставини справи належної уваги не звернув та дійшов неправильного висновку стосовно того, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» підлягають задоволенню, оскільки позивач мала ряд об`єктивних поважних причини для пропуску річного строку звернення до страхової компанії із заявою про страхове відшкодування, так як встановлений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-ІV строк є присічним і поновленню не підлягає.

Отже доводи апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про те, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку щодо стягнення з них 29 464 грн. 28 коп. у відшкодування збитків завданих майну потерпілої знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи, а оскаржуване судове рішення в частині стягнення з страхової компанії матеріальної шкоди підлягає скасуванню.

Так, Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд у своєму рішенні не навів достатні мотиви на підставі яких дійшов висновку про задоволення позовних вимог про стягнення зі страхової компанії на користь позивача матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку про невідповідність рішення суду першої інстанції в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» матеріальної шкоди дійсним обставинам справи, рішення суду першої інстанції в цій частині не може вважатись законним та обґрунтованим, і таким, що ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального права, у зв`язку з чим наявні підстави для його скасування в цій частині з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог заявлених до страхової компанії.

Разом з тим, враховуючи те, що апеляційним судом у задоволенні позовних вимог про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» завданої матеріальної шкоди відмовлено, скасуванню підлягає рішення суду і в частині стягнення з страхової компанії на користь позивача витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги у розмірі 9 100 грн.; судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 699 грн. 24 коп.; витрат пов`язаних з оплатою послуг Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру за проведення авто-товарознавчого дослідження в розмірі 923 грн. 83 коп.

Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, в силу положень статті 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» необхідно стягнути суму сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1 152 грн. 60 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» задовольнити.

Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 07 вересня 2020 року в частині стягнення з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 завданої матеріальної шкоди у розмірі 29 464 (двадцять дев`ять тисяч чотириста шістдесят чотири) грн. 28 коп.; витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги у розмірі 9 100 (дев`ять тисяч сто) грн.; судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 699 (шістсот дев`яносто дев`ять) грн. 24 коп.; витрат пов`язаних з оплатою послуг Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру за проведення авто-товарознавчого дослідження в розмірі 923 (дев`ятсот двадцять три) грн. 83 коп. - скасувати і ухвалити в цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити.

В іншій частині рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 07 вересня 2020 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (місце знаходження: м. Київ, вул. Глибочицька, 44, ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 152 (одна тисяча сто п`ятдесят дві) грн. 60 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 04 березня 2021 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: М. В. Матківська

В. В. Сопрун