Справа № 423/2370/17
Провадження № 22-ц/810/194/20
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2021 року місто Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Карташов О.Ю.

судді Коновалова В.А., Луганська В.М.

за участю секретаря судового засідання Залюшного О.Г.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

третя особа ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на рішення Попаснянського районного суду Луганської області від 23 січня 2020 року

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про визнання заповіту недійсним -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про визнання недійсним заповіту, складеного його батьком ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позову зазначив, що після звернення до нотаріальної контори з заявою про оформлення спадкових справ, він дізнався, що 28 липня 2016 року об 11 годині 20 хвилині був нотаріально посвідчений заповіт ОСОБА_4 , яким він заповів належне йому на праві власності приміщення магазину відповідачці ОСОБА_2 , яка є донькою заповідача та сестрою позивача. Заповіт був укладений і посвідчений у присутності третьої особи ОСОБА_3 , яка є дружиною заповідача та матір`ю сторін. Заповідач ОСОБА_4 останній рік свого життя хворів, в березні 2016 року перебував на лікуванні в Луганському клінічному онкологічному диспансері в м. Кремінна Луганської області, переніс операцію, приймав знеболювальний препарат «Налбуфін», перебував у безпорадному стані внаслідок онкологічного захворювання.

Позивач стверджує, що внаслідок хвороби та прийняття знеболюючого препарату заповідач не усвідомлював зазначення своїх дій та не міг керувати ними на момент складання заповіту.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просив суд визнати недійсним заповіт ОСОБА_4 посвідчений державним нотаріусом Попаснянської державної нотаріальної контори 28.07.2016р, реєстровий номер 596.

Рішенням Попаснянського районного суду Луганської області від 23 січня 2020 року у задоволенні позову відмовлено у зв`язку з недоведеністю позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що в наданих суду матеріалах відсутні будь-які підтвердження того, що померлий ОСОБА_4 не усвідомлював значення своїх дій або не міг керувати ними в момент підписання оскаржуваного заповіту, всі надані суду письмові матеріали містять інформацію лише про те, що померлий хворів на онкологічне захворювання.

У березні 2020 року позивачем ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу на рішення Попаснянського районного суду Луганської області від 23 січня 2020 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Попаснянського районного суду Луганської області від 23.01.2020 року по справі № 423/2370/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту не дійсним.

Ухвалити нове рішення яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду ґрунтується на неналежних та необґрунтованих доказах. Суд не з`ясував дійсний психічний стан ОСОБА_4 , який під час підписання заповіту знаходився під впливом сильнодіючого знеболювального «Налбуфін» не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, оскільки був у безпорадному стані та потребував постійної сторонньої допомоги.

ОСОБА_2 , надала відзив на подану апеляційну скаргу, в якому заперечує проти доводів апеляційної скарги. Просить рішення Попаснянського районного суду Луганської області від 23.01.2020 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просив її задовольнити. Вказав, що під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідач та третя особа відмовилися надати пояснення в якості свідків під присягою, нотаріус не була повідомлена про стан здоров`я ОСОБА_4 , який не усвідомлював значення своїх дій, що підтверджено висновками експертиз.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Овчаренко О.В., пояснення якого підтримала остання, зазначив, що доводи апеляційної скарги не містять обґрунтування незаконності рішення суду першої інстанції.

Третя особа ОСОБА_3 пояснила, що прожила з чоловіком ОСОБА_4 сорок років. Під час хвороби знаходилась весь час поряд з ним, чоловіку була призначена хіміотерапія, проте він особисто керував автомобілем, доглядав за пасікою та дачею, у 2016 році самостійно їздив на лікування до міста Донецька. Батько надав магазин дочці в оренду, яка зробила капітальний ремонт у приміщенні. Він вирішив скласти заповіт на її користь для чого домовився з нотаріусом. При складанні заповіту ОСОБА_4 усвідомлював значення своїх дій та керував ними.

Пояснення експертів Державної установи «Науково-дослідний інститут психіатрії МОЗ України» Ревенюк Олександра Анатолійовича та ОСОБА_5 зводяться до того, що у ОСОБА_4 була встановлена патологія яка істотно впливала на його здатність усвідомлювати значимість своїх дій та керувати ними, обмежена дієздатність. Така особа розуміє формально характер своїх дій, проте позбавлена можливості прогнозу, наслідків своїх дій.

Перевіряючи юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту, апеляційний суд, заслухавши суддю доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що померлий ОСОБА_4 є батьком сторін, у березні 2016 року ОСОБА_4 було поставлено діагноз «рак сігмовідної кішки». В період з 10.03.2016 р. по 21.03.2016р. ОСОБА_4 знаходився на стаціонарному лікуванні в Луганському обласному клінічному онкологічному диспансері у м. Кремінна Луганської області, де переніс операцію. Після операції переніс декілька курсів хіміотерапії.

28.06.2016 року ОСОБА_4 на ім`я дочки ОСОБА_2 було складено заповіт, посвідчений державним нотаріусом Попаснянської державної нотаріальної контори 28.07.2016р, реєстровий номер 596.

Судом першої інстанції, в межах розгляду даної справи було призначено та проведено посмертну судово- психіатричну експертизу на підставі ухвали суду від 20.06.2019 року.

Експертиза проводилась Комунальною установою «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради.

Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 367 від 14.08.2019 року ОСОБА_4 , 1955р.н., який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок захворювання, яке стало причиною його смерті, під час укладання заповіту 28.07.2016 об 11.20 год. на ім`я спадкоємця ОСОБА_2 , посвідченого державним нотаріусом Попаснянської державної нотаріальної контори 28.07.2016, реєстровий №596, виявляв ознаки психічного розладу у вигляді органічного емоційно-нестійкого (астенічного) розладу помірно-вираженого ступеню внаслідок ракової інтоксикації, викликаної раком сигмовидної кишки, ускладненого больовим синдромом. В момент підписання заповіту 28.07.2016 ступінь психічних розладів був такий, що істотно впливав (обмежував) на його здатність розуміти значення своїх дій і керувати ними.

Ухвалою Луганського апеляційного суду від 05.08.2020 року постановлено призначити повтору посмертну судово-психіатричну експертизу щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Проведення посмертної судово-психіатричної експертизи було доручено експертам Державної установи «Науково-дослідний інститут психіатрії Міністерства охорони здоров`я України».

Згідно до Висновку судово-психіатричного експерта № 18 від 26.11.2020 року проведеної комісією експертів у складі експерта Ревенок Олександра Анатолійовича та експерта ОСОБА_5 : ОСОБА_4 у момент підписання заповіту 28 липня 2016 року об 11 годині 20 хвилин виявляв ознаки - «Органічного емоційно-лабільного (астенічного) розладу на фоні ракової інтоксикації, кахексії та больового синдрому». Зазначені психічні розлади істотно впливали на здатність ОСОБА_4 усвідомлювати значення своїх дії та керувати ними, позбавляючи його можливості повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними на момент складання ним заповіту 28 липня 2016 року.

Оцінюючи аргументи учасників справи та висновки суду першої інстанції, апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно із положеннями статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Частиною другою статті 1257 ЦК України передбачено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до частин першої-третьої статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним (частини друга та третя статті 1254 ЦК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статі 203 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Частиною першою статті 225 ЦК України передбачено, що правочин, який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а у разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, яка передбачена зазначеною нормою, повинна бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до пункту 2 частини першої статті 105 ЦПК України зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін.

Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 89 ЦПК України.

Висновок експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення оспорюваного правочину.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначена презумпція психічного здоров`я, суть якої полягає в тому, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року в справі № 496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво19) вказав, що підставою для визнання правочину недійсним згідно частини першої статті 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Таким чином, колегія суддів виходячи із презумпції психічного здоров`я ОСОБА_4 , ураховуючи те, що наданими позивачем доказами та проведеними у справі експертизами не було встановлено абсолютної неспроможності ОСОБА_4 у момент складання ним заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними, вважає, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджено обставини, що мають значення для справи, висновки суду відповідають обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в оскарженій частині ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому на підставі статті 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення, без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Попаснянського районного суду Луганської області від 23 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 05 липня 2021 року.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді В.А. Коновалова

В.М. Луганська