Провадження № 2/750/457/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2021 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

судді - Рахманкулової І.П.,

секретаря Левченко А.С.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права спільної часткової власності,-

в с т а н о в и в :

23 грудня 2020 року позивач звернулась до Деснянського районного суду м. Чернігова з позовом до ОСОБА_2 про припинення права спільної часткової власності.

Позов обґрунтовано тим, що позивач відповідно до договору дарування є власником Ѕ частини житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 . Власником іншої Ѕ частини є ОСОБА_2 . Попередніми власники вказаного будинку були дідусь і бабуся позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 травня 2001 року шлюб між ними було розірвано та визнано за кожним право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1 та поділено будинок в натурі між співвласники. Цим же рішенням поділено земельну ділянку відповідно до висновку судової експертизи кожному по 538,39 м.кв. 28 грудня 2004 року ОСОБА_4 подарувала своєму синові батьку позивача ОСОБА_5 виділену їй у власність частину житлового будинку з надвірними будівлями. Інша Ѕ частина житлового будинку з господарськими будівлями продовжувала належати діду позивача ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер і після його смерті спадщину прийняв його син відповідач по справі ОСОБА_2 . Оскільки вказаний житловий будинок було поділено в натурі з виділенням кожному із власників конкретно перерахованих приміщень, проте рішення про припинення права спільної часткової власності не приймалось, що перешкоджає позивачу зареєструвати право власності на нерухоме майно як на окремий об`єкт нерухомості, вона звернулась до суду з даним позовом.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 грудня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

У встановлений судом строк відповідач відзив на позов не подав.

Позивач у судовому засіданні позов підтримала та просила суд його задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи по суті сповіщався завчасно і належним чином. Судова повістка відповідачу надсилалася за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали цивільної справи № 2-587/2001 та дослідивши матеріали справи суд встановив наступне.

Відповідно до копії договору дарування частини будинку від 28 серпня 2014 року ОСОБА_5 подарував ОСОБА_1 Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями, що складається з: коридору літ. «2-1» площею 4,4 кв.м., кухні літ. «2-2» площею 10,0 кв.м, кімнати літ. «2-3» площею 12,2 кв.м., кімнати літ. «2-4» площею 18,7 кв.м., кімнати літ. «2-5» площею 6,0 кв.м., коридору літ. «2-6» площею 10,5 кв.м., санвузла літ. «2-7» площею 2,2 кв.м., коридору літ. «2-8» площею 2,3 кв.м., кімнати літ. «2-9» площею 7,5 кв.м. та надвірних будівль: сараю зазначеного літ. «Б-1», «б», «б1-1», гаражу зазначеного літ. «В-1» (а.с. 9-10, 11).

Як пояснила позивач, попередніми власниками житлового будинку з надвірними будівлями були її дідусь і бабуся ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 травня 2001 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано. Визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 та виділено в натурі приміщення І площею 5,6 кв.м, приміщення 1-2 площею 7,3 кв.м., приміщення 1-8 площею 10,5 кв.м., приміщення 1-9 площею 18,7 кв.м., приміщення 1-7 площею 6,0 кв.м., приміщення 1-10 площею 12,2 кв.м., гараж, ворота, загорожу № 1, приміщення 1-11 площею 10,0 кв.м. Зобов`язано ОСОБА_4 закрити двері з приміщення 1-6 та 1-5 в приміщення 1-8, закрити двері з приміщення 1-3 в приміщення 1-2. Визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину будинку АДРЕСА_1 та виділено в натурі приміщення 1-3 площею 12,0 кв.м., приміщення 1-4 площею 7,7 кв.м., приміщення 1-5 площею 7,6 кв.м., приміщення 1-6 площею 24,4 кв.м., льох, сарай б-1, Б, б, туалет. Виділено ОСОБА_4 та ОСОБА_3 земельні ділянки площею по 538,39 кв.м. відповідно до другого варіанту висновку судової експертизи (а.с. 13).

Відповідно до копії договору дарування частини житлового будинку від 28 грудня 2004 року ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_5 Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 , що складається з тамбура літ. «1» площею 5,6 кв.м., коридора літ. «2-1» площею 7,3 кв.м., веранди літ. «2-2» площею 10,0 кв.м., кімнати літ. «2-3» площею 12,2 кв.м., кімнати літ. «2-4» площею 18,7 кв.м., кімнати літ. «2-5» площею 6,0 кв.м., коридора літ. «2-6» площею 10,5 кв.м. та надвірних будівель: «Б-1» сарай ракуш, «б» сарай цегляний, «б1» сарай дерев`яний, «В-1» гараж цегляний, що належала дарувальнику на підставі рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 травня 2001 року (а.с. 19).

Інший власник Ѕ частини вказаного житлового будинку з надвірними будівлями ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 20).

Відповідно до копії спадкової справи, наданої на запит суду, спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняв відповідач по справі - ОСОБА_2 .

Як вбачається з витягу із рішення Виконавчого комітету Чернігівської міської ради № 419 від 30 серпня 2018 року, належній позивачу частині житлового будинку присвоєно нову адресу: АДРЕСА_1 (а.с. 22).

Позивач у судовому засіданні також пояснила, що вона зверталась до Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради з метою реєстрації права власності на належний їй житловий будинок з надвірними будівлями як окремий об`єкт нерухомого майна, проте їй було відмовлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 113 ЦК УРСР 1963 року володіння, користування і розпорядження майном при спільній частковій власності провадиться за згодою всіх учасників, а при відсутності згоди - спір вирішується судом.

Згідно із ст.115 ЦК УРСР 1963 року кожний з учасників спільної часткової власності має право вимагати виділу своєї частки з спільного майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 ЦК УРСР 1963 року право спільної часткової власності припиняється, зокрема в разі розділу майна в натурі, коли цей розділ можливий.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 7 постанови від 4жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності.

За змістом указаних правових норм право спільної часткової власності виникає на майно, що належить одночасно кільком особам, із визначенням часток кожного із співвласників. Виділ частки зі спільного майна це перехід частини цього майна в особисту власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Аналогічні норми містяться в Цивільному кодексі України, чинному на час розгляду даної справи судом.

Так, відповідно ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Частиною третьою статті 358 ЦК України встановлено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Згідно з частинами першою та другою статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Відповідно до частин першої та другої статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Таким чином, законодавцем встановлено спосіб припинення права спільної часткової власності шляхом виділення в натурі його частки їз спільної часткової власності із зазначенням конкретних приміщень, відповідно до розміру його частки.

Судом встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 травня 2001 року будинок АДРЕСА_1 поділено між співвласниками в натурі, виділено попереднім власникам окремі приміщення із зобов`язанням облаштування окремого входу, в результаті чого право спільної часткової власності припинилось в силу закону і співвласники набули право власності на виділене їм в натурі майно.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 02 липня 2019 року у справі № 48/340 (провадження № 12-14звг19), від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18.

За таких обставин, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог, оскільки визначений позивачем спосіб захисту порушеного (оспорюваного) права не ґрунтується на законі.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) про припинення права спільної часткової власності відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 03.03.2021.

Суддя