Справа № 152/1421/19
Провадження № 22-ц/801/428/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Войнаровський І. В.
Доповідач:Медвецький С. К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2021 рокуСправа № 152/1421/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Медвецького С. К. (суддя-доповідач),

суддів: Копаничук С. Г., Оніщука В. В.,

за участю секретаря судового засідання Очеретної М. Ю.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач фізична особа-підприємець ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 в інтересах фізичної особи підприємця ОСОБА_2 на заочне рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 24 вересня 2020 року, ухвалене у складі судді Войнаровського І. В. у залі суду, повне судове рішення складено 02 жовтня 2020 року,

встановив:

Короткий зміст вимог

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі ФОП ОСОБА_2 ), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3 , про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості по орендній платі за землю.

Позовні вимог мотивовані тим, що він є власником земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0361, площею 1,0510 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області.

Указана земельна ділянка належить йому на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 259448 від 29 січня 2009 року та зареєстрована за ним.

Відповідно до договору оренди землі без номера від 28 грудня 2012 року земельна ділянка перебуває в оренді у ФОП ОСОБА_2 .

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (номер інформаційної довідки 188302622 від 11 листопада 2019 року) слідує, що земельну ділянку використовує ОСОБА_3 на підставі договору суборенди без номера від 27 серпня 2019 року.

Дізнавшись про те, що його земельну ділянку використовує ФОП ОСОБА_2 , він неодноразово звертався до останнього з вимогою надати екземпляр договору оренди, а в подальшому - і щодо його розірвання, однак відповідач відмовився надати копію договору оренди. Також з цього приводу він звертався до правоохоронних органів.

У 2017 році працівники поліції дали йому ксерокопію оговору оренди від 28 грудня 2012 року, який нібито був укладений між ним та ФОП ОСОБА_2

ФОП ОСОБА_2 з 2013 року не сплачує йому орендну плату за користування його земельною ділянкою.

Орендна плата за цим договором складає 4% від її нормативної грошової оцінки в рік.

Пунктом 2.5 договору визначено нормативну грошову оцінку в розмірі 21 356 гривень, тобто, щорічно він мав би отримувати від ФОП ОСОБА_2 орендну плату в розмірі 854,24 грн.

У пункті 4.2 строк сплати орендної плати встановлено до 30 листопада поточного року.

Систематична несплата відповідачем належної йому орендної плати, порушує його законні права, а тому існують підстави для розірвання договору оренди та стягнення заборгованості з виплати орендної плати.

З урахуванням уточнених позовних вимог, ОСОБА_1 просив розірвати договір оренди земельної ділянки б/н від 28 грудня 2012 року, стягнути з ФОП ОСОБА_2 на його користь заборгованість по виплаті орендної плати в розмірі 4 463,69 грн, з яких: заборгованість з орендної плати за 2016-2019 роки 3 416,96 грн, три проценти річних за вказаний період 155,93 грн, інфляційні витрати 426,44 грн та пеня в розмірі 464,36 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 24 вересня 2020 року позов задоволено.

Розірвано договір оренди земельної ділянки № б/н від 28 грудня 2012 року, укладений між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,0510 га, кадастровий номер :01:002:0361, розташованої на території Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області.

Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість по виплаті орендної плати за 2016, 2017, 2018, 2019 роки в розмірі 4 463,69 грн.

Вирішено питання про судовий збір.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач систематично не сплачує орендну плату, чим істотно порушує умови договору оренди земельної ділянки, що є підставою для його розірвання та стягнення з урахування індексу інфляції, трьох процентів річних на підставі статті 625 ЦК України, а також пені за умовами договору.

Ухвалою Шаргородського районного суду Вінницької області від 08 грудня 2020 року заяву ФОП ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення суду залишено без задоволення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ФОП ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати й ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 12 січня 2021 року для розгляду вказаної справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Медвецький С. К., судді: Копаничук С. Г., Оніщук В. В.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 13 січня 2021 року апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_2 залишено без руху та надано заявникові строк для усунення недоліків поданої апеляційної скарги.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 03 лютого 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою та надано іншим учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 15 лютого 2021 року справу призначено до апеляційного розгляду на 04 березня 2021 року о 08:30 год.

У судовому засіданні представник відповідача зняв з розгляду клопотання про виклик свідків.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В обґрунтування апеляційної скарги ФОП ОСОБА_2 зазначає, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутності відповідача щодо якого відсутні відомості про його належне повідомлення про час та місце розгляду справи. При розгляді справи судом не досліджено положення договору оренди землі, яким визначено розмір орендної плати та порядок її сплати. Також місцевий суд не дав оцінку тому, що позивач ухилявся від отримання орендної плати.

Крім того зазначає, що позивач звернувся до суду з пропуском позовної давності, оскільки, будучи власником спірної земельної ділянки він мав можливість дізнатися про порушення свого права.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Солоненко Б. М. указує на те, що рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд правильно визначив характер спірних правовідносин та застосував норму матеріального права, яка підлягала застосуванню.

Також указував на необґрунтованість мотивів, викладених в апеляційній скарзі заявника.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки з кадастровим номером :02:001:0103, площею 1,0510 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Рахнівсько-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області, що підтверджується копією державного акта серії ЯЖ № 259448 від 29 січня 2009 року (а.с.16) та копією витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-016 від 13 вересня 2016 року (а.с.17,18).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки 188302622 від 11 листопада 2019 року, право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :01:002:0361, площею 1,0510 га зареєстровано за ОСОБА_1 (а.с.32-34).

Із вищевказаної інформаційної довідки слідує, що земельна ділянка перебуває в оренді у ФОП ОСОБА_2 , згідно з договором оренди землі без номера від 28 грудня 2012 року (далі договір); використання земельної ділянки, площею 1,0510 га здійснюється ОСОБА_3 на підставі договору суборенди без номера від 27 серпня 2019 року.

28 грудня 2012 року між ОСОБА_1 (орендодавець) та ФОП ОСОБА_2 (орендар) було укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 1,0510 га, кадастровий номер :01:002:0361, яка розташована на території Рахнівсько-Лісової сільської ради (а.с.26-30). Зазначене підтверджується також копією акта приймання-передачі земельної ділянки в оренду від 28 грудня 2012 року (а.с.31).

Обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилався на те, що відповідачем допущено систематичне невиконання умов договору в частині своєчасної та повної виплати орендної плати за договором, як в частині грошових виплат за 2016-2019 роки, а тому з урахуванням приписів пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України просив розірвати зазначений договір оренди землі.

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції у повній мірі не відповідає.

Спір у даній справі стосується виконання договірних зобов`язань, що зумовлює способи захисту прав.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частин першої та другої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Статтею 2 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

Частинами першою-третьою статті 21 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Положеннями статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду у разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, у разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Відповідно до пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Отже, підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата (два та більше випадки) орендної плати, передбаченої договором.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Неналежне виконання умов договору, а саме невиконання обов`язку зі сплати орендної плати також є порушенням умов договору оренди землі, яке дає право орендодавцю вимагати розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена у подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Такий висновок викладено в постанові Верховного Суду Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18).

Пунктом 10.3 договору оренди передбачено, що дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених даним договором, у т. ч. передбачених п.7.1.1 договору, яким визначено обов`язок орендаря своєчасно вносити орендну плату відповідно до умов даного договору.

Позивач звертаючись до суду зазначав, що відповідач у порушення взятих на себе за договором оренди зобов`язань щодо виплати орендної плати не виконує, що призвело систематичної несплати відповідачем орендної плати, що є достатньою правовою підставою для розірвання спірного договору оренди земельної ділянки та стягнення з відповідача заборгованості по орендній платі.

Відповідно до частини першої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

За приписами, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У силу положень 12, 81 ЦПК України обов`язок спростування наданих позивачем аргументів покладається на відповідача.

Оскільки відповідачем не надано суду належних і допустимих доказів виконання своїх обов`язків за спірним правочином за період 2016-2019 років, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову та розірвання договору оренди внаслідок невиконання відповідачем істотних умов договору щодо сплати орендної плати, що відповідало частині першій статті 32 Закону України «Про оренду землі», пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України та статтям 526, 651 ЦК України.

Зазначений висновок суду першої інстанції відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 19 червня 2019 року в справі № 289/718/18 (провадження № 14-126цс19) та постановах Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 132/1959/18 (провадження № 61-16997св19), від 20 травня 2020 року у справі № 132/1947/18 (провадження № 61-16734св19).

Частиною четвертою статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо стягнення заборгованості за договором оренди землі, то апеляційний суд виходить з таких міркувань.

Згідно із частиною першою статті 210 ЦК України та частиною першою статті 20 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі підлягає державній реєстрації, після чого він відповідно до статті 18 Закону України «Про оренду землі» набирає чинності, тобто договір оренди землі набирає чинності тільки після його державної реєстрації.

З указаного слідує, строк дії спірного договору оренди землі починається після набрання ним чинності з моменту державної реєстрації, а не з моменту його укладення.

Набрання договором чинності є моментом у часі, коли починають діяти права та обов`язки по договору, тобто коли договір (як підстава виникнення правовідносин та письмова форма, в якій зафіксовані умови договору) стає правовідносинами, на виникнення яких було спрямоване волевиявлення сторін.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 18 січня 2017 року у справі № 6-2777цс16, яка також була підтверджена і Постановою Верховного Суду в постанові суду від 27 червня 2018 року по справі № 220/1897/16-ц.

Отже, обов`язок орендаря щодо сплати орендної плати та право орендодавців на її отримання виникає після проведення державної реєстрації договорів оренди землі.

Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, інформацією про державну реєстрацію іншого речового права, номер запису про інше речове право 21142664, дата державної реєстрації договору оренди земельної ділянки площею 1,051 га, кадастровий номер :01:002:0361, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Рахнівського-Лісової сільської ради Шаргородського району Вінницької області 27 червня 2017 року (а.с.32,33).

Таким чином, саме з 27 червня 2017 року - моменту державної реєстрації з відповідача підлягає стягненню орендна плата, а тому висновок суду про стягнення орендної плати з відповідача за 2016 рік є помилковим.

Згідно з пунктами 1, 2, 2.3 договору орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне володіння та користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення.

Відповідно до пунктів 3.1, 4.1 договору земельна ділянка передається в оренду строком на 25 років. Орендна плата за користування земельною ділянкою складає 4% на рік від нормативно-грошової оцінки, вказаної в п. 2.5 договору.

Пунктом 2.5 договору визначено нормативну грошову оцінку в розмірі 21 356 гривень, тобто, щорічно він мав би отримувати від ФОП ОСОБА_2 орендну плату в розмірі 854,24 грн.

У пункті 4.2 строк сплати орендної плати встановлено до 30 листопада поточного року.

Відповідно до п. 4.7 договору, обчислення розміру орендної плати здійснюється з урахуванням індексу інфляції.

Пунктом 4.9. договору визначено, що за несплату орендної плати в обумовлені договором строки орендар сплачує орендодавцю пеню в розмірі облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення платежу.

Згідно з пунктом 11.1 договору сторона, яка не виконала або неналежним чином виконала свої зобов`язання по даному договору, повинна компенсувати іншій стороні всі збитки, спричинені невиконанням або неналежним виконанням умов договору.

Отже щорічна оренда плата за користування земельною ділянкою складає 4% на рік від нормативно-грошової оцінки, що складає 21 356 грн, тобто щорічно ФОП ОСОБА_2 мав би сплачувати ОСОБА_1 орендну плату в розмірі 854,24 грн.

З огляду на викладене, з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість по виплаті орендної плати за 2017, 2018, 2019 роки в розмірі 2 562,72 грн (854,24 грн х 3 роки).

Звертаючись до суду, позивач, крім стягнення коштів за користування земельною ділянкою, також просив стягнути із відповідача 3% річних, інфляційні витрати та пеню.

Відповідно до пункту четвертого статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, за прострочення виконання грошового зобов`язання з відповідача на користь позивача підлягає стягненню три проценти річних від простроченої суми, яка розраховується за формулою: (сума боргу) х (процентна ставка)/100%/(кількість днів у році) х (кількість днів прострочення), що за період 2017-2019 років складає 79,55 грн (50,76 грн+ 25,14 грн+ 3,65 грн).

Крім того, враховуючи положення ст. 21 Закону України «Про оренду землі» та п. 4.7 договору оренди земельної ділянки, яким передбачено, що обчислення розміру орендної плати здійснюється з урахуванням індексу інфляції, з відповідача підлягає стягненню інфляційні збитки за 2017-2019 роки, які розраховуються за формулою: (сума боргу) х (індекс інфляції)/100% - (сума боргу) і складають сума інфляційних збитків у розмірі 168,12 грн (за 2017 рік 125,49 грн, 2018 рік 42,63 грн).

Пунктом 4.9 договору оренди землі передбачено, що за несплату орендної плати в обумовлені договором строки підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пеня у розмірі облікової ставки НБУ від простроченої суми за кожен день прострочення платежу.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Ураховуючи викладене, розмір пені, який належить стягнути з відповідача у зв`язку з порушенням строків виплати орендної плати складає 314,13 грн (150,23 грн + 146,86 грн + 17,04 грн), і розраховується за формулою: сума заборгованості по орендній платі) х (облікова ставка НБУ) х (кількість днів прострочення).

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивач не звертався до орендаря з вимогою виплатити орендну плату, а також ухилявся від її отримання є необґрунтованими, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами. Крім того, у випадку ухилення орендодавця від отримання орендної плати, орендар, відповідно до частини першої статті 537 ЦК України, не був позбавлений можливості виконати свій обов`язок шляхом внесення належної з нього орендної плати на депозит нотаріуса (нотаріальної контори), однак таких дій не вчинив.

Також безпідставними є доводи ФОП ОСОБА_2 про належне виконання ним обов`язку зі сплати орендної плати за 2016-2019 роки, про що свідчить факт направлення поштового повідомлення № 00061973 від 23 грудня 2019 року (Т.1 а.с.150) з грошовими коштами з орендної плати за спірний період, оскільки відповідно до умов договору орендна плата за кожний рік повинна бути сплачена орендарем до 30 листопада відповідного року.

Окрім цього, представник відповідача, в суді апеляційної інстанції, не заперечував того, що орендна плата позивачу за 2016-2019 роки не сплачувалася.

Щодо аргументів апеляційної скарги про застосування до позовних вимог ОСОБА_1 строку позовної давності, то вони не підлягають задоволенню з огляду на таке.

За правилами статей 256-258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Негаторний позов це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.

Так, позивач звернувся до суду з позовом про розірвання договору оренди землі, тобто з негаторним позовом, сутністю вимог за яким є усунення порушення, яке триває і має місце на момент звернення з позовом до суду (тобто початковий момент перебігу позовної давності зміщується із кожним новим порушенням права власника або володільця). Тому на негаторний позов не поширюються вимоги щодо позовної давності, оскільки з таким позовом можна звернутися в будь-який час, поки існує правовідносини та правопорушення.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 червня 2019 року у справі № 527/600/17 (провадження № 61-1079).

Отже, викладене свідчить про те, що позивач звертаючись до суду з указаним позовом за захистом своїх порушених прав, не пропустив позовну давність, оскільки ОСОБА_1 є власником земельної ділянки та не може бути обмеженим у праві звернутися до суду з позовом про повернення спірної земельної ділянки.

Вимога про повернення земельної ділянки у зв`язку з порушенням умов договору оренди через систематичне невиконання його умов у частині виплати орендної плати необхідно розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав власника такої земельної ділянки.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та скасування заочного рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 24 вересня 2020 року в частині стягнення заборгованості по виплаті орендної плати й ухвалення в цій частині нового судового рішення про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь позивача заборгованості по виплаті орендної плати за 2017, 2018, 2019 роки в розмірі 3 124,52 грн, з яких: 2 562,72 грн - заборгованість по виплаті орендної плати за 2017-2019 роки, 79,55 грн три проценти річних від простроченої суми, 168,12 грн інфляційні та 314,13 грн - пеня.

В іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Ураховуючи, що позивач звернувся до суду з двома вимогами, як майнового так і немайнового характеру, а рішення підлягає скасуванню лише в частині майнового характеру, то з позивача на користь відповідача за подачу апеляційної скарги підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 345,78 грн (2 305,20 грн / 2 х 70%).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384, 389 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Герасимчука Олега Олександровича в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 24 вересня 2020 року в частині стягнення заборгованості по виплаті орендної плати скасувати й ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість по виплаті орендної плати за 2017, 2018, 2019 роки в розмірі 3 124,52 грн (три тисячі сто двадцять чотири).

В іншій частині заочне рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 24 вересня 2020 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь фізичної особи підприємця ОСОБА_2 345,78 грн судового збору за подачу апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня її проголошення до Верховного Суду.

Позивач: ОСОБА_2 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер платника єдиного внеску НОМЕР_1 ).

Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Головуючий С. К. Медвецький

судді: С. Г. Копаничук

В. В. Оніщук