КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/455/2021 Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2021 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О.,

за участі секретаря судового засідання Сакалоша Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргуОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету, спору, Крюківщинська сільська рада Києво-Святошинського району, Київської області, про усунення перешкод у користуванні власністю та відшкодування матеріальної і моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

В жовтні 2019 року позивачка пред`явила в суді названий позов посилаючись на те, що вона є власником земельної ділянки площею 0,2054 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Дана земельна ділянка належить їй на праві власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 421962, виданого 20 вересня 2011 року, кадастровий номер: 05683. На цій земельній ділянці розпочато будівництво житлового будинку. ОСОБА_1 є суміжним власником земельної ділянки та житлового будинку за адресою; АДРЕСА_1 . Дану садибу вона отримала у спадок від померлого ОСОБА_3 .

Відповідачка по справі висадила дерева, а саме 7 кленів і 2 липи, висотою до 10 метрів по довжині 16 метрів вздовж межі суміжної земельної ділянки. Дерева висаджені на відстані одного метра від межі суміжної земельної ділянки та огорожі. Крім того, було встановлено дерев`яну огорожу висотою 1,85-2 метри по довжині 44-45 метрів на межі земельних ділянок.

Своїми неправомірними діями відповідачка порушує її права власника земельної ділянки та господарської будівлі (літньої кухні), тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом.

Внаслідок неправомірних дій відповідачки у позивачки погіршився стан здоров`я, вона змушена була лікуватись, чим їй завдана моральна шкода. Матеріальна шкода полягає у набутті ліків.

Просила суд усунути їй перешкоди у користуванні земельною ділянкою, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання ОСОБА_1 пересадити 7 кленів і 2 липи, висаджені на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_1 на відстань не менше чотири метри від суміжної межі, зменшити висоту огорожі вздовж усієї межі земельних ділянок та зобов`язати ОСОБА_1 зменшити висоту огорожі вздовж усієї межі на висоту 1,65 метра з 30 % проствітності огорожі; стягнути з відповідачки на користь позивачки матеріальну шкоду у розмірі 3263,58 грн. та 10000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 жовтня 2019 року позов задоволено частково.

Усунуто ОСОБА_2 перешкоди у користуванні земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання ОСОБА_1 пересадити дерева -7 кленів і 2 липи, висаджені на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 на відстань не менше 4 метри від межі належної ОСОБА_2 на праві власності земельної ділянки, та зобов`язано ОСОБА_1 зменшити висоту огорожі вздовж всієї межі земельної ділянки ОСОБА_2 на висоту 1,65 метра з 30% просвітності огорожі.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в сумі 4363 грн. 58 коп. та 3000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди.

У решті позову відмовлено.

Відповідачка ОСОБА_1 не погодилась із рішенням суду першої інстанції і оскаржила його в апеляційному порядку.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не встановив обставини, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Так суд вважав, що відповідачка як власник земельної ділянки має відповідати за порушення правил добросусідства. Однак відповідачка наголошує на тому, що власником земельної ділянки вона стала лише в 2019 році, оскільки визнала право власності в порядку спадкування на цю земельну ділянку за рішенням суду. Оформивши право власності на земельну ділянку відповідачка одразу зрізала дерева, оскільки до оформлення права власності вона не мала права це робити. Дерева вона не висаджувала, отже не має відповідати за завдану позивачці шкоду.

Крім того, на даний час вона вже не є власником земельної ділянки і будинку.

Просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позову.

На апеляційну скаргу надійшов відзив від позивачки. У відзиві зазначено, що на час подачі позову до суду позивачці достеменно не було відомо, чи оформила відповідачка свої права на житловий будинок та суміжну земельну ділянку.

До того як отримати документальне підтвердження права власності на спадковий будинок, відповідачка прийняла спадщину і фактично вступила в управління спадковим майном. Тому посилання відповідачки, що вона не несе відповідальності за те, що робилось на земельній ділянці, на якій розміщено житловий будинок, не заслуговує на увагу. Саме відповідачка, разом зі своїм чоловіком висадили дерева на цій земельній ділянці. Так на даний час, деякі дерева були спилені, але не пересаджені і не викорчовані. Коріння та пні дерев залишились, тому вони знову будуть рости. Крім того, дві липи залишились (не були спилені), тому продовжують як і раніше рости.

Після визнання за ОСОБА_1 права власності на житловий будинок, вона звернулась до Крюківщинської сільської ради з заявою про передачу їй даної земельної ділянки у власність. Рішенням 50-ї сесії 7 скликання Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області за № 11/6 від 03.10.2019 року було передано гр. ОСОБА_1 у власність земельну ділянку площею 0,1062 га (кадастровий номер: :01:012:5069) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 .

Просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,2054 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 є суміжним власником земельної ділянки та житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачка висадила лісові швидкоростущі дерева з порушенням встановлених норм висадки дерев.

Крім того, відповідачкою було встановлено суцільний (глухий) дерев`яний паркан, вищий за встановлену норму, яка складає 1,65 м з 30% просвітності паркану. Такий паркан та дерева повністю затіняють земельну ділянку позивачки.

Постійна комісія Крюківщинської сільської ради з питань законності, правопорядку, депутатської етики, регулювання земельних відносин та екології з виїздом на місце встановила факт нормативних порушень встановлення паркану та висадки дерев на відстані одного метра від суміжної земельної ділянки,про що було складено відповідний акт від 12.05.2018 року, та приписом ОСОБА_1 була попереджена про порушення правил добросусідства та вказано на усунення таких порушень.

Проте такі висновки суду не ґрунтуються на наявних у справі доказах.

Відповідно до ст.. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

На доведення своїх вимог позивачка надала суду акт від 12.05.2018 року складений депутатами Крюківщинської сільської ради відповідно до якого на земельній ділянці по АДРЕСА_1 збудований паркан та висаджені держава висотою до 10 м на відстані 1 м від суміжної земельної ділянки. (т.1, а.с.12)

Також наданий акт від 07.12.2018 року складений постійною комісією Крюківщинської сільської ради з питань законності, правопорядку, депутатської етики, регулювання земельних відносин та екології в якому встановлено, що ОСОБА_1 користується земельною ділянкою біля будинку АДРЕСА_1 висадила дерева висотою до 10 м на відстані до одного метра від паркана (7 кленів та дві липи), збудувала паркан висотою 1.85 м, але в цьому будинку Цілик не проживає. (т.1, а.с.61)

Також позивачка надала фотокартки, на яких зафіксований паркан, який розділяє земельні ділянки сторін.

Однак, на думку колегії суддів, ці докази не доводять того факту, що дерева висадила саме ОСОБА_1 . Цими доказами лише зафіксована, відстань від паркану, висота паркану, кількість дерев і приблизна їх висота (до 10 м). Дані акти складались без присутності ОСОБА_1 , отже вона не могла вказати на невідповідність дійсності зазначеної в них інформації.

Наявність майнової і моральної шкоди позивачка обґрунтовувала саме тим, що внаслідок неправомірних дій відповідачки щодо висадження дерев, позивачка захворіла, лікувалась, а тому їй була завдана моральна і майнова шкода.

З врахуванням того, що матеріали справи не містять належних і допустимих доказів того, що саме ОСОБА_1 висадила дерева, вона не може відповідати за завдану позивачці майнову та моральну шкоду.

Також позивачка обрала спосіб захисту порушеного права як пересадження дерев, зменшення висоти паркану та його конструкції. При цьому обґрунтовує своїм вимоги тим, що ці дерева та паркан створює перешкоди їй в користуванні належною їй земельною ділянкою, а саме затіняє її земельну ділянку. Також наголошувала на тому, що порушення прав позивачки сталось внаслідок того, що дерева висадженні з порушенням вимог Державних будівельних норм, а паркан також не відповідає цим нормам.

Суд першої інстанції погодився із такими доводами позивачки, при цьому судом не наведені норм матеріального права, на підставі яких він дійшов до таких висновків.

Перевіряючи висновки суду першої інстанції в цій частині колегія суддів виходить з такого.

Позивачка посилалась на те, що відповідно до Державних будівельних норм відстань від стовбура дерева до межі із сусідньою земельною ділянкою має становити не менше 4-х метрів. Оскільки дерева на сусідній земельній ділянці були висаджені на відстані 1 м від межі, її права суміжного землекористувача порушені.

Колегія суддів звертає увагу на те, що дійсно, п.6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2019 передбачено, що відстань від межі суміжної земельної ділянки до висаджених кущів має становити 1 м, до стовбурів дерев - від 4 до 6 м залежно від крони, але не менше половини її діаметра.

Однак ці норми набрали чинності з 01 жовтня 2019 року, отже на час виникнення спору вони не діяли, отже з врахуванням дії норми закону в часі, на час висадки дерев не було допущено порушень норм законодавства.

Разом із тим, суміжний землекористувач має право ставити питання про усунення порушень його прав на користування земельною ділянкою, допущених суміжним землекористувачем у випадку доведеності таких порушень.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачка після отримання права власності на будинок та земельну ділянку, як власник земельної ділянки зрізала спірні дерева, які затіняли земельну ділянку позивачки. Ці обставини також не заперечує позивачка. Таким чином на час ухвалення судом першої інстанції свого рішення, дерева не затіняють земельну ділянку позивачки, отже не створюють їй перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Суд першої інстанції при ухваленні рішення не дав оцінки цим обставинам і не вказав в чому полягає порушення прав позивачки після зрізання дерев.

Колегія суддів вважає, що посилання позивачки на те, що оскільки відповідачка не викорчувала корені дерев, отже вони в подальшому можуть знову вирости і створювати їй перешкоди в користуванні земельною ділянкою є лише припущенням можливого порушення її прав в майбутньому, однак позивач має звертатись до суду із позовом лише за захистом своїх порушених прав, свобод чи законних інтересів.

Щодо рішення суду в частині зменшення висоти паркану та його просвітності, то воно також не ґрунтується на вимогах законодавства виходячи з такого.

Відповідно до п.6.7. ДБН Б.2.2-5:2011 дозволено проектувати огородження як окремих ділянок, так і усієї прибудинкової території садибної забудови. Висота огороджень має бути не більше ніж 2,0 м на межі сусідніх земельних ділянок та не більше ніж 2,5 м на межі з вулицею для забезпечення нормативної інсоляції та провітрювання суміжних територій.

Інших вимог до парканів на межі земельних ділянок не встановлено.

Як вбачається із матеріалів справи, висота паркану, який встановлений на межі земельних ділянок сторін становить 1,85 м, тобто в межах визначених наведеною нормою, отже рішення суду про її зменшення не ґрунтується на наведених нормах.

Щодо просвітності огорожі, суд першої інстанції зобов`язавши відповідачку довести просвітність огорожі до 30%, при цьому не встановивши на підставі належних і допустимих доказів, яка просвітність існуючої огорожі, не навівши нормативного обґрунтування для задоволення таких позовних вимог, суд ухвалив рішення, яке не ґрунтується на вимогах діючого законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного, колегія суддів доходить висновку про те, що суд першої інстанції дійшов передчасних висновків про наявність достатніх правових підстав для задоволення позовної заяви а тому апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 369, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 жовтня 2019 року у даній справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Крюківщинська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області, про усунення перешкод у користуванні власністю, відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04 березня 2021 року.

Суддя-доповідач

Судді: