Справа № 214/2255/20
4-с/214/6/21
У Х В А Л А

Іменем України

23 лютого 2021 року,Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді Ткаченка А.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Фастовець Ю.Ю.

представника заявника ОСОБА_1

ОСОБА_2

представників

заінтересованих

осіб ОСОБА_3

ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі скаргу ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , заінтересовані особи: державний виконавець Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Боровик Святослав Володимирович, ОСОБА_7 про визнання дій державного виконавця неправомірними та скасування постанов, -

ВСТАНОВИВ:

Представник заявника ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 звернувся до суду зі скаргою про визнання дій державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Боровика Святослава Володимировича неправомірними та скасування постанов.

В обґрунтування заявлених вимог, в уточненій редакції скарги від 17.04.2020 року, зазначає, що на примусове виконання рішення суду про стягнення аліментів з ОСОБА_6 на утримання дітей на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Саксаганським ВДВС було відкрито виконавче провадження, державним виконавцем Боровиком С.В. Виконавче провадження було відкрито на підставі особистої заяви ОСОБА_7 , яку вона подала 11.04.2019 р. до Саксаганського ВДВС особисто. Саму судову справу про стягнення аліментів було розглянуто ще 28.03.2017 р., а подано позовну заяву про стягнення аліментів з ОСОБА_7 24.12.2016 року. Сам же виконавчий лист було видано 22.12.2017 р.

Також окремо звертає увагу суду про той факт, що Саксаганським судом було винесено рішення 30.03.2017 року у справі №214/6792/16-ц про стягнення аліментів на утримання дружини, яку суд задовольним, але ОСОБА_7 її не подавала на примусове виконання. Отже на виконані в Саксаганському ВДВС зараз перебуває лише один виконавчий лист про стягнення аліментів на дітей.

В 2016-2018 р. ОСОБА_6 жив разом з родиною та дітьми, працював на ПГЗК. АрселорМітал Кривий Ріг (11.08.2016-25.12.2017 р.), зароблені гроші витрачав на потреби родини, не знаючи навіть про те, що щодо нього в суді розглядалися дві цивільні справи про стягнення аліментів і навіть нічого не підозрював щодо дій з боку дружини, так як будь яких повісток, та SMS оповіщення із суду не отримував, та від дружини ніякої інформації теж не поступало.

На початку 2018 р. ОСОБА_6 поїхав на заробітки до Польщі, і звісно фактично не проживав із родиною, так як фізично знаходився в іншій країні. Проте піклуючись про родину, висилав зароблені гроші в родину. Пізніше наприкінці 2018 р. відносини між подружжям погіршилися і 23.05.2019 р. шлюб було розірвано. З кінця 2018 р. за певних обставин ОСОБА_6 не мешкав вже з родиною.

Проте із власної ініціативи, враховуючи той факт, що не мешкає в родині ОСОБА_6 почав з січня 2019 р. сплачувати самостійно на утримання дітей на користь дружини ОСОБА_7 грошові кошти. ОСОБА_7 до моменту подання виконавчого листа в ДВС (11.04.2019 р.) факт існування рішення суду про аліменти а також виконавчого листа свідомо приховувала.

Виконавчий лист щодо стягнення аліментів не подавала як за місцем роботи боржника так і в виконавчу службу на примусове виконання. Отже, це свідчить про те, що до 11.04.2019 р. як ОСОБА_7 , так і діти аліментних сплат не потербували, так як свій заробіток ОСОБА_6 витрачав на потреби родини.

Окрім цього в матеріалах ВП №55875620 існує заява від 06.06.2019 р. ОСОБА_7 про те, що на квітень місяць 2019 р. аліменти були отримані нею в повному обсязі та претензій щодо минулого періоду стягувачем не заявлялось. Проте своєю заявою від 07.02.2020 р. ОСОБА_7 увівши державного виконавця в оману, тим що начебто в виконавчому листі зазначено що ОСОБА_6 повинен був сплачувати аліменти на дітей починаючи з 24 листопада 2016 р. спонукала до дій зробити розрахунок про заборгованість по аліментам починаючи з 24 листопада 2016 р.

Таким чином, за позивачем існує на даний час заборгованість, розрахована державним виконавцем за період з листопада 2016 р. по кінець 2018 р. у загальному розмірі - 71 919, 83 грн. При поданні вимог державному виконавцю, по стягненню заборгованості за минулий період ОСОБА_7 жодних доказів, що свідчили б про не надання матеріальної допомоги на утримання дітей за минулий період батьком дітей державному виконавцю не надала. Не надала також доказів, що батько дітей ухилявся від утримання дітей, та доказів що свідчили про те, що була вина у несплаті аліментів боржника. ОСОБА_7 просто скористалась правом відповідно до законодавства України, щодо того, що аліменти нараховуються з моменту подання позовної заяви до суду, в той час як в зазначений період виникнення заборгованості перебувала на утриманні боржника.

14.02.2020 року після перерахунку заборгованості державний виконавець виніс декілька постанов, щодо боржника ОСОБА_6 у ВП №55875620, а саме: про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування зброєю, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Також державний виконавець вніс боржника до Єдиного реєстру боржників. З даним розрахунком та даними постановами не погоджується, а дії державного виконавця оскаржують посилаючись на наступне. До подання заяви на примусове виконання до виконавчої служби ОСОБА_6 вже добровільно сплачував аліменти, починаючи з січня 2019 року по сьогодні. Приховування з боку колишньої дружини факту існування рішення суду про стягнення аліментів та існування виконавчого листа, тривалий час не здійснення дій щодо стягнення аліментів з боржника в примусовому порядку є достатньою підставою вважати, що аліментів діти в той час не потребували. А отже вимога про сплату аліментів з її боку за минулий період є протиправною.

ОСОБА_6 не переховувався, та не яким чином не ухилявся від обов`язку сплати аліментів, і знаючи про рішення суду, без вагань би почав сплачувати аліменти. За наявності недобросовісних дій з боку ОСОБА_7 , вини боржника у несплачених вчасно аліментах немає.

Про розрахунок заборгованості і винесені постанови один з представників боржника мати ОСОБА_6 дізналась випадково на прийомі у державного виконавця 12.03.2020 року на який приходила для отримання інформації про суму сплати аліментів на наступний місяць.

Вказаний розрахунок заборгованості вважають таким, що не відповідає засадам справедливості та неупередженості та об`єктивності, диспозитивності, а отже як наслідок - правомірності, так як був зроблений держаним виконавцем без врахування фактичних обставин, без врахування об`єктивних даних, відповідно до яких вини боржника у виниклій заборгованості за минулий період по сплаті аліментів немає. Самі ж винесені державним виконавцем вказані постанови про певні обмеження суттєво обмежують права боржника та перешкоджають у здійсненні конституційних прав та свобод громадянина. Окремо, постанова про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межу України чинить перешкоди боржнику вільно виїхати за межі та безперешкодно повернутись до України, вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. 04 травня 2020 року від Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) надійшов відзив на скаргу, відповідно до якої категорично не погоджуються зі скаргою з огляду на наступне.

З 11.04.2019 по теперішній час на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження ВП№ 58875620 з примусово виконання виконавчого листа № 2/214/1010/17 виданого 22.12.2017 Саксаганським районним судом міста Кривого Рогу про стягнення аліментів у розмірі 1/3 частини щомісячно з усіх видів його заробітної плати (доходу) з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 на утримання дітей: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

За виконавчим провадженням державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за заявою стягувача, відповідно до ст. ст. 3,4,24,25,26 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанови за вих. № 13.13.-34/ 16081,16082, направлено сторонам виконавчого провадження рекомендованим листом зі зворотнім повідомленням у відповідності до вимог ч.1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження зважаючи на норми чинного законодавства, боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження після направлення йому за адресою зазначену у виконавчому документі постанови про відкриття виконавчого провадження рекомендованим листом зі зворотнім повідомленням.

В подальшому державними виконавцями відділу вживалися визначенні чинним законодавством заходи спрямовані на виконання рішення суду і боржник ОСОБА_6 був цілком обізнаним про перебування виконавчого листа № 2/214/1010/17 виданого 22.12.2017 Саксаганським районним судом міста Кривого Рогу про стягнення аліментів у розмірі 1/3 частини щомісячно з усіх видів його заробітної плати (доходу) з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 на утримання дітей: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 на виконанні у відділу ДВС.

Звертають увагу суду що, державним виконавцем Боровиком С.В. виключно керуючись вимогами п. 4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» при розгляді заяви стягувача від 10.02.2020 року вхід № 7244/13.13-30/11 14.02.2020 року складено розрахунок заборгованості за період за 24.11.2016 по 01.02.2020 яка станом на 14.02.2020 становила 90388,01 грн. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеними виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру передбаченого Сімейним Кодексом України Державним виконавцем 14.02.2020 року на підставі складеного розрахунку заборгованості по сплаті аліментів відповідно до вимог ст. 9 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» внесено інформацію про боржника ОСОБА_6 до Єдиного реєстру боржників та винесено постанову про арешт майна боржника, керуючись вимогами ст. ст. 11.71 Закону України «Про виконавче провадження».

Державний виконавець 14.02.2020 винесено та 03.03.2020 року підписано за допомогою ЄЦП постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання, постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування зброєю та постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, які направлені за адресою сторін виконавчого провадження .

Також, акцентують увагу суду, що заборгованість по аліментам громадянина ОСОБА_6 станом на 14.02.2020 становить 98799,93 грн.. а отже за невиконання рішення суду боржник несе відповідальність відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», а саме: за наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби;5) закінчення виконавчого провадження.

У разі виїзду боржника на постійне проживання до держави, з якою Україна не уклала договорів про надання правової допомоги, за рішенням суду до виїзду боржника за кордон стягнення аліментів здійснюється за весь період до досягнення дитиною повноліття. У разі стягнення аліментів як частки заробітку (доходу) боржника на підприємстві, в установі, організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця відрахування здійснюються з фактичного заробітку (доходу) на підставі постанови виконавця. Якщо стягнути аліменти в зазначеному розмірі неможливо, підприємство, установа, організація, фізична особа - підприємець, фізична особа, які проводили відрахування, нараховують боржнику заборгованість із сплати аліментів. Після закінчення строку, передбаченого законом для стягнення аліментів, за відсутності заборгованості із сплати аліментів підприємство, установа, організація, фізична особа - підприємець, фізична особа, які проводили відрахування, повертають виконавцю постанову про стягнення аліментів з відміткою про перерахування в повному обсязі стягувачу присуджених йому сум аліментів. Якщо відраховані з боржника суми аліментів не були перераховані стягувачу, виконавець письмово повідомляє стягувачу про розмір заборгованості, що утворилася, та роз`яснює йому права на звернення з позовом до підприємства, установи, організації, фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи, якщо така заборгованість утворилася з їхньої вини. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Постанови, зазначені у пунктах 1-4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», надсилаються сторонам для відома не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення. Постанови, зазначені у пунктах 1-4 пунктах 1-4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», направляються до виконання відповідними органами після закінчення строку, визначеного частиною п`ятою статті 74 Закону, для оскарження рішення, дії виконавця, якщо рішення, дії виконавця не були оскаржені.

У разі оскарження рішення, дії виконавця, постанови, зазначені у пунктах 1-4 цієї частини, якщо їх не скасовано, підлягають виконанню відповідними органами після розгляду справи відповідним судом.

За наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три місяці, виконавець роз`яснює стягувачу право на звернення до органів досудового розслідування із заявою (повідомленням) про вчинене кримінальне правопорушення боржником, що полягає в ухиленні від сплати аліментів.

У разі наявності в діях боржника ознак адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 183-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, державний виконавець складає протокол про адміністративне правопорушення та надсилає його для розгляду до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби. Довідка про наявність заборгованості зі сплати аліментів видається органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем на вимогу стягувача протягом трьох робочих днів у випадках, встановлених законом.

Вважають вимоги викладені скаржником у скарзі щодо визнання незаконними дії державного виконавця Боровик С,В. безпідставними, так як державний виконавець здійснює нарахування заборгованості на по сплаті аліментів на підставі інформації наданої сторонами виконавчого провадження в порядку ч. 4 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження».

Тому просять відмовити у повному обсязі ОСОБА_6 у задоволенні скарги про визнання неправомірними дії державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) С.В. Боровика щодо розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, винесення постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання, постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування зброєю та постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, постанови про арешт майна боржника та внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників. (а.с.52-57).

08 липня 2020 року від заінтересованої особи ОСОБА_9 надійшли заперечення на скаргу, відповідно до яких зазначає, що зі скаргою боржника ОСОБА_6 на дії державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) Боровика С.В., вона не погоджується, вважає винесені державним виконавцем постанови від 14.02.2020 року у ВП №55875620, - законними, а вимоги ОСОБА_6 безпідставними, недоведеними, оскільки, боржнику ОСОБА_6 було достовірно відомо про рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання їх з ним двох дітей до досягнення дітьми 3х річного віку та про стягнення з ОСОБА_10 аліментів на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку, обов`язок утримувати дітей, хоча б за рішенням суду, а тому, всі наведені ОСОБА_6 у своїй скарзі твердження щодо незаконності прийнятих держаним виконавцем Боровиком С.В. рішень у ВП №55875620, є безпідставними та не заслуговують на увагу, оскільки, своїми вимогами ОСОБА_6 , вводить суд в оману, при цьому, свідомо зловживає своїми процесуальним правами.

У зв`язку із укладанням шлюбу між нею та ОСОБА_11 , її попереднє прізвище ОСОБА_12 змінено на ОСОБА_13 , підтверджено свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого Саксаганським районним у м. Кривому Розі відділом Державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

Так, 24 листопада 2016 року вона була вимушена звернутися з позовом до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу, Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_6 аліментів на утримання їх з ним двох дітей, до досягнення ними повноліття, оскільки, добровільно утримувати своїх дітей ОСОБА_6 не бажав, всіляко обділяв дітей у забезпеченні їх найнеобхіднішим: продуктами харчування, одягом, засобами гігієни, при цьому, маючи фінансову можливість утримувати своїх дітей.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.03.2017 року у справі № 214/6793/16-ц, на її користь з ОСОБА_6 було стягнуто аліменти на утримання дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_8 , у вигляді 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 листопада 2016 року. На підставі ст. 367 ЦПК України допущено рішення до негайного виконання в межах місячного платежу.

До судового засідання Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області під час розгляду справи № 214/6793/16-ц вона не з`являлась, надавала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. Боржник ОСОБА_6 , також, до судового засідання не з`явився, однак, надавав суду письмову заяву про згоду з уточненими позовними вимогами і проханням розглянути справу за його відсутністю. Згідно із вимогами ч. 2 ст.197 ЦПК України судове засідання проведено без фіксації технічними засобами, без участі всіх осіб, які беруть участь у справі.

Тому, твердження боржника ОСОБА_6 в своїй скарзі на дії державного виконавця Боровика С.В. стосовно того, що йому не було відомо про рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.03.2017 року у справі № 214/6793/16-ц, - є оманливими, такими які не відповідають об`єктивній дійсності, адже ОСОБА_6 було достовірно відомо про рішення суду, про необхідність сплати аліментів на утримання дітей за рішенням суду, однак, останній свідомо, злісно ухилявся від сплати аліментів на своїх дітей.

Окрім того, заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30.03.2017 року у справі 214/6792/16-ц, з ОСОБА_6 були стягнуті аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частки від всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягнення з 24 листопада 2016 року, та до досягнення трирічного віку малолітнім сином ОСОБА_8 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 . Рішення в частині стягнення аліментів підлягало обов`язковому негайному виконанню в межах суми платежів за один місяць. Заочне рішення суду не оскаржено ОСОБА_6 , та набрало законної сили. Під час розгляду її позовної заяви про стягнення аліментів на її утримання до досягнення дитиною трьохрічного віку, ОСОБА_6 в судове засідання повторно не з`являвся, хоча був повідомлений належним чином, причини його неявки, - суду були не відомі. Оцінюючи характер процесу, його значення для неї, - позивача, з метою дотримання розумних строків розгляду справи та недопущення зловживання ОСОБА_6 його процесуальними правами, Суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності ОСОБА_6 , та на підставі наявних доказів з ухваленням заочного рішення відповідно до ст.224 ЦПК України, що узгоджувалося з правовою позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в рішенні від 03.04.2008 року у справі «Пономарьова проти України» та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року.

Знову ж таки, наразі у своїй скарзі на дії державного виконавця, ОСОБА_6 вводить Суд в оману в частині того, що він не знав про рішення суду, якими з нього були стягнуті аліменти на її утримання та утримання їх з ним дітей, адже ОСОБА_6 було достовірно відомо про рішення суду, про необхідність сплати аліментів на утримання дітей та дружини, однак, ОСОБА_6 свідомо, злісно ухилявся від сплати аліментів на своїх дітей та на утримання дружини або ж продовжував безвідповідально не бажати утримувати своїх дітей, яких він повинен утримувати.

Стосовно тверджень ОСОБА_6 , що вона свідомо не зверталася до державного виконавця для примусового стягнення з позивача аліментів на дітей та/або ж подання виконавчого листа за місцем роботи ОСОБА_6 , яким було ПАТ «АрселорміталлКривий Ріг», де боржник працював лише біля 8 місяців, хоче заперечити та пояснити Суду, що дійсно вона не зверталася до державного виконавця для примусового виконання рішення суду до 11.04.2019 року та за місцем роботи позивача, однак, лише з тієї причини, що ОСОБА_6 ніколи не працював, не мав постійного місця роботи, а тому сенсу в цьому не було. В січні 2019 року вона повідомила ОСОБА_6 про те, що буде звертатися до державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду та стягнення з нього на утримання дітей аліментів, та саме: з січня 2019 року боржник ОСОБА_6 почав перераховувати на утримання дітей аліменти, однак, не в повному обсязі, малася заборгованість, тому, дійсно 11.04.2019 року вона звернулася до ДВС із заявою про примусове виконання рішення суду та примусового стягнення з ОСОБА_12 аліментів на утримання дітей.

Щодо тверджень ОСОБА_6 , що нею, державному виконавцю було написано заяву від 06.06.2019 року про відсутність у ОСОБА_6 станом на квітень 2019 року заборгованості зі сплати аліментів на дітей, останнє не відповідає дійсності. Так, нею, дійсно було написано заяву державному виконавцю про відсутність заборгованості у ОСОБА_6 , однак лише за квітень місяць 2019 року, а не за минулі періоди, наголошує, що боржник ОСОБА_6 починаючи з січня 2019 року, з моменту її висловлювань йому про її звернення до ДВС, самостійно почав сплачувати аліменти, однак, частинами, не в повному обсязі, і систематично допускав заборгованість.

Стосовно того, що 07.02.2020 року вона ввівши в оману державного виконавця, в своїй заяві, спонукала виконавця провести розрахунок заборгованості зі сплати аліментів у ОСОБА_6 на утримання дітей починаючи з 24 листопада 2016 року, хоче зазначити, що відповідно до резолютивної частини рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.03.2017 року у справі № 214/6793/16-ц, - з ОСОБА_6 на її користь було стягнуто аліменти на утримання дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_8 , у вигляді 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 листопада 2016 року. На підставі ст. 367 ЦПК України допущено рішення до негайного виконання в межах місячного платежу.

На її переконання боржник ОСОБА_6 зловживає своїми процесуальними правами, систематично подає до судів безпідставні, безпредметні позовні заяви та як наслідок, вона вимушена витрачати свій час, грошові кошти на оплату послуг правничої допомоги, відпрошуватися постійно з роботи, та все це негативно відображається на її моральному стані.

Так, на розгляді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу, Дніпропетровської області знаходиться позовна заява ОСОБА_6 до неї ОСОБА_13 ( ОСОБА_12 ), третя особа 1: Саксаганський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро), третя особа 2: Виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради, про звільнення від сплати заборгованості по аліментам, в якій ОСОБА_6 просить суд: звільнити ОСОБА_6 від сплати заборгованості по аліментам за минулий період з листопада 2016 року по 31.12.2018 року у розмірі 71 919,83 грн., оскільки, перебуваючи у Польщі на заробітках, він піклувався про родину та висилав кошти на утримання своєї сім`ї, що є також, повним абсурдом, адже, наразі додатково, на розгляді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу, Дніпропетровської області знаходиться позовна заява ОСОБА_6 до мене, - ОСОБА_7 про поділ майна подружжя.

Так, під час їх сумісного проживання однією сім`єю з ОСОБА_6 , останній дійсно перебував тимчасово на заробітках у Польщі, та 5 разів пересилав на її картковий рахунок грошові кошти, а саме: 24.04.2018 року було зараховано 1000,00 доларів США; 21.05.2018 року було зараховано 1000,00 доларів США; 18.06.2018 року було зараховано 1150,00 доларів США; 22.10.2018 року було зараховано 500,00 доларів США; 26.11.2018 року було зараховано 500,00 доларів США.

Більшу частину грошових коштів, надісланих ОСОБА_6 на її картковий рахунок, вона витрачала на погашення боргів самого боржника, оскільки, ОСОБА_6 мав заборгованість по своїй кредитній картці у банку «Альфабанк», у розмірі біля 10000,00 грн., заборгованість по споживчому кредитному договорі у банку «Пумб», за взятий ОСОБА_6 у кредит музичний центр, який боржник при розлучені забрав собі. ОСОБА_6 пересилав гроші на її картковий рахунок лише тому, що через існуючу у нього алкогольну залежність, ОСОБА_6 боявся витрати зароблені ним гроші на спиртні напої. ОСОБА_6 неодноразово їздив на заробітки за кордон, однак, повертався із-за кордону без грошей, пояснюючи, що прогуляв зароблені ним гроші, їх родина мала заборгованість за сплату комунальних послуг, вона мала борги перед своїми батьками, оскільки, не було засобів на утримання їх з ОСОБА_6 двох дітей. Також, вона вимушена була достроково вийти із декретної відпусти, через те, що ОСОБА_6 фінансово не забезпечував своїх дітей та її, на час її перебування по догляду за дитиною. Так, ОСОБА_6 приїхав із-за кордону в липні 2018 року, і надіслані ним на її карту гроші, вона віддала йому, іншу частину грошей ОСОБА_6 прогуляв будучи вдома, частину витратив на білети назад в Польщу, частину обміняв на злоті та забрав собі на прожиття, коли повертався у вересні 2018 року назад до Польщі. У їх спільній частковій власності з боржником, та їх спільною з ним донькою ОСОБА_2 , у частках 1/3, мається 2х кімнатна квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , де вони з позивачем та двома дітьми зареєстровані, та вона спільно з дітьми ОСОБА_2 та ОСОБА_8 , наразі проживаємо. З пересланих ОСОБА_6 частини грошей, вона сплачувала за комунальні послуги, за частку боржника.

Надіслані ОСОБА_6 гроші на її картковий рахунок, останній витратив на свої потреби та розпорядився ними на власний розсуд. Наразі, у її розпорядженні не має грошових коштів, які ОСОБА_6 зазначає у своєму позові до неї. Наразі, вона самостійно несе витрати на оплату комунальних послуг в квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки, позивач не приймає участі у їх сплаті, хоча нарахування відбуваються і на боржника, так як останній зареєстрований у квартирі. Під час перебування у шлюбі з ОСОБА_6 , у їх спільній сумісній власності знаходився автомобіль марки Део ланос, який ОСОБА_6 самостійно продав своїм батькам за суму біля 3000 доларів США, та витратив гроші від продажу автомобіля на власні потреби, не вирішуючи питання про поділ майна подружжя. Автомобіль був переоформлений нею особисто на батька боржника ОСОБА_7 , через психологічний тиск на неї боржником. Частину грошей від продажу автомобіля ОСОБА_10 витратив на оформлення дозволу на виїзд на заробітки до Польщі, коли вперше виїздив.

Враховуючи вищевикладене, вважає, вимоги боржника ОСОБА_6 у поданій ним до суду скарзі на дії державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) Боровика С.В., в якій ОСОБА_6 просить суд визнати дії державного виконавця неправомірними та скасувати постанови винесені державним виконавцем Боровиком С.В. від 14.02.2020 року у ВП №55875620 про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування зброєю, про встановлення тимчасового обмеження боржника у користуванні транспортними засобами, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, - необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. (а.с.83-88).

07 вересня 2020 року від представника заявника адвоката Демченка А.Г. до канцелярії суду надійшли пояснення до скарги на дії державного виконавця відповідно до яких зазначає, що як зазначалося у скарзі, враховуючи той факт, що скаржник не мешкав фактично в родині, він почав з власної ініціативи, з січня 2019 р. сплачувати самостійно аліменти на утримання дітей на користь дружини ОСОБА_7 , що підтверджується квитанціями про перерахування на ім`я ОСОБА_6 які повинні бути в матеріалах виконавчого провадження.

Державний виконавець не зважаючи на існуючу заяву в матеріалах виконавчого провадження від 06.06.2019 р. ОСОБА_7 про те, що в квітні місяці 2019 р. аліменти були отримані нею в повному обсязі і претензій щодо минулого періоду стягувачем не заявлялося, нараховує борг за минулі періоди на підставі вже іншої (другої), протилежної першій заяві від стягувача.

Борг нараховує станом на 01.02.2020 р. у сумі 90 388. 07 грн., хоча сума боргу (на той час), з врахуванням сплачених сум боржником в самостійний спосіб не відповідала дійсності 90 388.07 грн. Причому не надав до розрахунку заборгованості нормативно-правового обґрунтування нарахованих сум, які б вказували на правомірність дій посадової особи.

14.02.2020 р. видає документ про виклик боржника для надання (окрім іншого) пояснень щодо вимог виконавчого провадження. Дату для надання пояснень призначає 20.02.2020 р. на 14-00 год.

І в той же час, не дочекавшись пояснень, 14.02.2020р., позбавляючи права боржника передбачених ст. 19 ЗУ «Про виконавче провадження», надати пояснення, заперечення чи будь-які докази неправомірності нарахованої заборгованості виносить декілька постанов, що суттєво обмежили майнові права боржника.

Також реалізуючи права державного виконавця, в порушення вимог прав боржника не повідомив належним чином остатнього про наявність (виникнення) заборгованості, про розгляд питання щодо виниклої заборгованості, не надав розрахунок заборгованості та не повідомив про виклик боржника, не повідомив також про наявність винесених постанов про обмеження немайнових прав боржника.

Також не надав можливість боржнику добровільно сплатити борг, у разі, якщо б боржник погодився із заборгованістю, без застосування до боржника певних обмежувальних заходів.

Вважає, що державний виконавець, реалізуючи приписи ч. 1. сг. 2 ЗУ «Про виконавче провадження», де визначені основні засади виконавчого провадження, зокрема умови справедливості, неупередженості та об`єктивності під час виконавчих дій, повинен був врахувати наступні фактичні обставини: боржник не знав про існування рішення про стягнення з нього аліментів; боржник не переховувався, та не яким чином не ухилявся від обов`язку сплати аліментів. А під ухиленням боржника від виконання зобов`язань, покладених рішенням суду, слід розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини, а так як боржник не знав про існування рішення суду, такі дії не можна вважати - ухиленням. Боржник в самостійний спосіб почав сплачувати аліменти (до відкриття виконавчого провадження); сгягувач, у своїй заяві (датованої від 06.06.2019р.) зазначала про отримані аліменти в повному обсязі, до подання заяви про відкриття виконавчого провадження, яку подала 11.04.2019р.; виконавчий лист був отриманий 22.12.2017р. а поданий на виконання лише 11.04.2019р., тобто стягувачем не подавався тривалий час виконавчий лист, а ні на робоче місце боржника, а ні до виконавчої служби, що свідчить про те що боржник утримував дітей в період 2016-2018рр. у добровільній формі (про що є докази щодо його місця роботи, а також пересилання в родину (на той час шлюб був ще не розірваний) грошових коштів із закордону) і як наслідок - відмовити стягувачу у задоволенні вимог щодо заявленої заборгованості по аліментам за минулий період.

Сама ж постанова встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України обмежує боржника права на свободу пересування гарантоване йому як українським законодавством та і низкою європейського законодавства ратифікованого Україною.

Статею 33 Конституції України особі гарантовано свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Протоколом № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї (який ратифіковано Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97 р.). у статті 2 передбачено, що кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб тощо.

Якщо навіть брати до уваги зміни в чинне законодавство України з 06.02.2018 року в ст. 71 ч. 9 ЗУ «Про виконавче провадження», то обмеження можливе тільки у випадку, коли заборгованість (сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці) виникла після набуття чинності законом, який передбачає відповідальність, тобто після 06.02.2018 року, а не раніше.

В даному випадку, якщо враховуючи момент виникнення заборгованості - 24.11.2016р. згідно якого державний виконавець проводить розрахунок заборгованості, можна прийти до висновку, що вказана заборгованість виникла до набуття чинності вказаних змін.

А отже, дії державного виконавця щодо винесення постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, а також інших постанов що обмежують права особи боржника є - протиправними. (а.с. 114-115).

23вересня 2020 року на виконання ухвали суду від державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Боровик С.В. надійшли належними чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження №58875620 (а.с.124-171).

Представники заявника в судовому засіданні підтримали скаргу в повному обсязі, просили її задовольнити.

Заінтересована особа державний виконавець Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Боровик С.В. в судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги ОСОБА_6 .

Представник заінтересованої особи ОСОБА_9 адвокат Голуб С.О. в судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги ОСОБА_6 .

Суд вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, у т.ч. витребувані копії матеріалів виконавчого провадження, дійшов до наступних висновків.

Частиною 1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» та ст.447 ЦПК України передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами, права чи свободи яких порушено, до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно ст.449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Перевіряючи по суті доводи поданої скарги та правомірність винесення державним виконавцем оскаржуваних постанов, суд враховує наступне.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що в Саксаганському відділі державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебуває виконавче провадження №55875620 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 22.12.2017 року Саксаганським районним судом міста Кривого Рогу у цивільній справі №214/6793/16-ц про стягнення з боржника ОСОБА_6 аліментів у розмірі 1/3 частини щомісячно з усіх видів його заробітної плати (доходу) на користь стягувача ОСОБА_7 на утримання дітей: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 01.03.2020 року заборгованість боржника по сплаті аліментів складала 78033 грн. 76 коп., а станом на 01.02.2020 року складала 900388,07 гривень.

В зв`язку з цим, у відповідності до ст.ст.11,56,71 Закону України «Про виконавче провадження» 14.02.2020 року державним виконавцем було винесено постанови про встановлення тимчасового обмеження у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України; про встановлення тимчасового обмеження у праві палювання; про встановлення тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.

Заперечуючи проти правомірності вказаних постанов заявник зазначив, що з урахуванням положень ст.58 Конституції України норми ч.9 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» можуть бути застосовані до тих випадків, що будуть виникати після набрання чинності вказаною нормою 06.02.2018 р.. На заборгованість по сплаті аліментів, яка існувала у боржника до 06.02.2018 року її розмір та тривалість накопичення, вказана новація законодавства не розповсюджується.

Існуючи станом на 06.02.2018 року заборгованість не може впливати і враховуватись при визначені підстав для застосування державним виконавцем положень ч.9 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження».

Зазначають, що боржник в самостійний спосіб почав сплачувати аліменти до відкриття виконавчого провадження, а сгягувач, у своїй заяві датованої від 06.06.2019р. зазначала про отримані аліменти в повному обсязі, до подання заяви про відкриття виконавчого провадження, яку подала 11.04.2019р. Виконавчий лист був отриманий 22.12.2017р. а поданий на виконання лише 11.04.2019р., тобто стягувачем не подавався тривалий час виконавчий лист, а ні на робоче місце боржника, а ні до виконавчої служби, що свідчить про те що боржник утримував дітей в період 2016-2018рр. у добровільній формі.

Перевіряючи вказані доводи, суд враховує наступне.

Порядок стягнення аліментів визначений ст.71 Закону України «Про виконавче провадження».

Зокрема, ч.4 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» (тут та далі в редакції, що діяла на момент винесення оскаржуваних постанов) було передбачено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; подання заяви стягувачем або боржником; надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи-підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; закінчення виконавчого провадження.

Згідно витребуваних судом матеріалів виконавчого провадження №58875620 вбачається, що боржник ОСОБА_14 був обізнаний про відкриття вказаного виконавчого провадження.

Крім того, протягом 2019-2020 року частково сплачував аліменти, що також свідчить про обізнаність боржника про наявність виконавчого листа та розміру присуджених аліментів.

Крім того відповідно до копії рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.03.2017 року у справі № 214/6793/16-ц, про стягнення з ОСОБА_6 аліментів на утримання дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_8 , у вигляді 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 листопада 2016 року зазначено,що боржник ОСОБА_6 , до судового засідання не з`явився, однак, надавав суду письмову заяву про згоду з уточненими позовними вимогами і проханням розглянути справу за його відсутністю, що також свідчить про обізнаність боржника про присудження йому аліментів та їх розміру.

Згідно ч.9 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції станом на 14.02.2020 року, було встановлено, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолодженою зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів виконавчого провадження, на час винесення державним виконавцем оскаржуваних постанов від 14.02.2020 року у боржника ОСОБА_6 дійсно існувала заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 90388 грн. 07 коп., який перевищував суму відповідних платежів за чотири місяці.

Наявність вказаної заборгованості та її розмір заперечувались представником боржника ОСОБА_10 в поданій скарзі та його представником під час розгляду справи в суді, так зазначалось, що зазначена заборгованість була розрахована державним виконавцем на підставі заяви ОСОБА_7 за минулий період, однак жодних доказів, що свідчили б про не надання матеріальної допомоги на утримання дітей за минулий період батьком дітей державному виконавцю ОСОБА_7 не надала. Не надала також доказів, що батько дітей ухилявся від утримання дітей, та доказів що свідчили про те, що була вина у несплаті аліментів боржника. ОСОБА_7 просто скористалась правом відповідно до законодавства України, щодо того, що аліменти нараховуються з моменту подання позовної заяви до суду, в той час як в зазначений період виникнення заборгованості перебувала на утриманні боржника.

Суд акцентує увагу, що в межах провадження скарги на дії державного виконавця щодо механізму обчислення заборгованості у даній справі не визначається певний розмір, оскільки незгода з нарахуванням заборгованості в конкретній грошовій сумі, тобто оспорювання цієї суми заборгованості, є підставою для звернення особи із позовом в порядку позовного провадження.

Так, згідно змісту скарги однією з підстав для визнання розрахунку заборгованості по аліментам неправомірним представник заявника зазначає по необізнаність ОСОБА_6 про наявність виконавчого листа, та те що виконавчий лист за яким аліменти з ОСОБА_6 було стягнуто починаючи з 24.12.2016 року ОСОБА_15 було пред`явлено на примусове виконання до відділу ДВС 11 квітня 2019 року. Суд зазначає, що чинним законодавством не передбачено процесуального строку чи обмежень строками позовної давності пред`явлення стягувачем виконавчого листа про стягнення аліментів на примусове стягнення. За змістом ч. 3 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі. Отже, доводи представника заявника ОСОБА_5 в частині прив`язки правомірності дій державного виконавця щодо нарахування аліментів до безпосередньої обізнаності боржника про відкриття виконавчого провадження є помилковими.

За змістом ст. 129, 129-1 Конституції України, та у відповідності до ст. 18 ЦПК України, судове рішення, що набрало законної сили, обов`язкове для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Виходячи з наведеного, законодавець не ставить обов`язок по сплаті аліментів, у разі обізнаності платника аліментів про їх стягнення, в залежність від стягнення таких за виконавчим листом шляхом відрахування із заробітної плати чи іншого доходу, оскільки судові рішення, що набрали законної сили, підлягають обов`язковому виконанню. Судом встановлено, що ОСОБА_6 знав про судове рішення про стягнення з нього аліментів, однак належно допустимі докази (квитанції, чеки, розписки) виконання обов`язку утримання дитини шляхом надання стягувачу ОСОБА_7 щомісячних грошових коштів у присудженому розмірі починаючи з грудня 2016 року державному виконавцю надано не було.

Приймаючи такий висновок, суд враховує, що ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27.021991 року, дата набуття чинності для України 27.09.1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами - першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Суд звертає увагу, що фактично доводи ОСОБА_6 в цій частині скарги несвоєчасна обізнаність про наявність виконавчого листа про стягнення аліментів, та відкриття виконавчого провадження зводяться до спростування вини в утворенні заборгованості по аліментам. Разом з тим, такі докази можуть мати правове значення та підлягають оцінці у спірних відносинах боржника та стягувача при розгляді спору про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів (в розумінні ст. 196 СК України, встановлення строку сплати заборгованості, звільнення від сплати заборгованості за аліментами (в порядку ч. 2 або ч. 3 ст. 197 СК України).

Суд акцентує увагу на те, що державний виконавець при розрахунку заборгованості за виконавчим документом про стягнення аліментів не може вирішувати питання про повне або часткове звільнення від сплати заборгованості (п. 26 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у п. 26 постанови № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах»).

Суд вважає, що відсутні законні підстави для визнання дій неправомірними та скасування постанов державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Боровика С.В. від 14.02.2020 року про вжиття заходів примусового характеру (тимчасове обмеження у праві: виїзду за межі України, керування транспортними засобами, полювання, користуванні зброєю).

За змістом оскаржуваних постанов від 14.02.2020 року про вжиття заходів примусового характеру вбачається, що підставою для їх застосування є визначений державним виконавцем розмір заборгованості станом на 14.02.2020 в розмірі 90388,07 гривень, що перевищує суму відповідних платежів за шість місяців (а.с. 141-144).

Відповідно до ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

За таких обставин, постанови державного виконавця від 14.02.2020 року по ВП № 58875620 прийнято правомірно, оформлені відповідно до вимог пункту 7 розділу 1 «Загальні положення», пункту 6 розділу 15 «Про особливості виконання рішень про стягнення аліментів» Інструкції з організації примусового виконання рішень (містить відомості про дату пред`явлення виконавчого документу до примусового виконання, розмір суми заборгованості, яка утворилась після пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання).

Інші доводи обґрунтування вимог для скасування постанов державного виконавця від 14.02.2020 року про вжиття заходів примусового характеру (зокрема, в частині встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України з підстави п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України»; в частині встановленого тимчасового обмеження у праві керування транспортним засобом з підстави ч. 10 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження»), - заявником (скаржником) не заявлено. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд, сумуючи вищевикладене, перевіривши чи діяв державний виконавець відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України; з використанням повноважень з метою, з якою ці повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для вчинення відповідних дій; безсторонньо, добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямована ця дія, своєчасно, тобто протягом розумного строку, - приходить до переконання, що скарга ОСОБА_5 , який діяв в інтересах ОСОБА_6 є безпідставною, такою, що не підлягає задоволенню за викладених вище обставин.

Згідно ч. 1, ч. 3 ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановлює ухвалу. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

На підставі ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 195 СК України, ч. 3, ч. 8 ст. 71, ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», керуючись 449, 450, 451 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , заінтересовані особи: державний виконавець Саксаганського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Боровик Святослав Володимирович та ОСОБА_7 про визнання дій державного виконавця неправомірними та скасування постанов відмовити.

Ухвала набирає законної сили через 15 днів з дня її проголошення, але може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу.

Повний текст ухвали по справі складено 01 березня 2021року.

Суддя А.В. Ткаченко