КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження № 22-ц/824/3918/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів :

судді-доповідача Кирилюк Г. М.,

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Дяченка Андрія Павловича на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 16 листопада 2020 року в складі судді Коренюк А. М.,

встановив:

10.11.2020 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, в якому просила визначити місце проживання її малолітнього сина ОСОБА_3 , 2011 року народження, разом з нею.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 16 листопада 2020 року вказану справу передано на розгляд до Сватівського районного суду Луганської області.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Дяченко А. П. подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до Дарницького районного суду м. Києва.

Свої доводи мотивує тим, що додатковим рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 28 грудня 2017 року місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , 2011 року народження, визначено разом з його матір 'ю.

Постановою Київського апеляційного суду від 11 червня 2020 року додаткове рішення Вишгородського районного суду Київської області від 28 грудня 2017 року скасовано, справу направлено на розгляд за встановленою підсудністю до Дарницького районного суду м. Києва. Обґрунтовуючи своє рішення суд апеляційної інстанції зауважив, що рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності), оскільки позивач із неповнолітнім сином, як внутрішньо переміщені особи, зареєстровані за адресою, яка належить територіально до Дарницького району м. Києва.

Враховуючи всі зауваження Київського апеляційного суду, у зв`язку з тим, що справу №363/4440/16-ц Дарницький районний суд м. Києва вирішив розглядати виключно в частині розірвання шлюбу, позивач подала даний позов за визначеною судом апеляційної інстанції підсудністю.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу учасники справи не скористались.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції (частина 3 статті 360 ЦПК України).

У відповідності до вимог статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, в тому числі про передачу справи на розгляд іншого суду, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У такому випадку судове засідання не проводиться, а розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами - частина 13 статті 7 ЦПК України.

Дослідивши надані матеріали, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про передачу справи за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Сватівського районного суду Луганської області, суд першої інстанції виходив з того, що за результатами отриманої інформації адресного бюро та з матеріалів позовної заяви вбачається, що зареєстрованим місцем проживання відповідача є: АДРЕСА_1 , зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання або перебування на території Дарницького району м. Києва відповідач не має.

Відповідно до Розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2014 №2710/38-14 «Про визначення територіальної підсудності справ», підсудність даної справи визначена Сватівському районному суду Луганської області.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи, а також не узгоджуються з вимогами чинного законодавства виходячи з наступного.

Так, згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Відповідно до ст. 23 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті.

Суди мають враховувати, що забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950, далі - Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону №2453-VI).

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

Підсудність - це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду.

Територіальна підсудність - це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.

Критеріями даного виду підсудності зокрема виступають: місце проживання (місцезнаходження) відповідача, місце заподіяння шкоди, місце знаходження спірного майна, місце розгляду первісного позову тощо.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

За загальним правилом, визначеним ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за їхнім зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 № 1382-IV, реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. Відповідно до ст. 11 цього ж Закону, реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації.

Частинами 6, 9 статті 187 ЦПК України визначено, що у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Матеріали справи не містять відомостей про те, що суд першої інстанції було виконано вимоги ст. 187 ЦПК України в частині звернення до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача ОСОБА_2 .

За таких підстав висновок суду першої інстанції що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду є передчасним та ґрунтується на неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи.

Крім цього, відповідно до змісту позовної заяви, позивачем зазначено наступну адресу відповідача: АДРЕСА_1 , що територіально віднесено до Артемівського району міста Луганська.

Відповідно до Розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2014 №2710/38-14 «Про визначення територіальної підсудності справ», територіальна підсудність справ, підсудних Артемівському районному суду міста Луганська, змінена та визначена Білокуракинському районному суду Луганської області.

Суд першої інстанції належним чином даних обставин не з`ясував.

Разом з тим, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо визначення підсудності даної справи у відповідності до висновків суду, зроблених в постанові Київського апеляційного суду від 11 червня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу (№363/4440/16-ц).

Відповідно до ч.2 ст. 110 ЦПК України ( в редакції, що діяла на час пред`явлення позову про розірвання шлюбу), позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

З огляду на ту обставину, що в справі №363/4440/16-ц позовних вимог про визначення місця проживання дитини заявлено не було, а предметом даної справи є визначення місця проживання дитини, її підсудність визначається відповідно до положень ч. 2 ст. 27 ЦПК України.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Підставами для скасування ухвалу суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали (ст. 379 ЦПК України).

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів прийшла до висновку, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Дяченка Андрія Павловича задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 16 листопада 2020 року скасувати.

Направити справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк