З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
02 березня 2021 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді - Орєхова О. І. ,
за участі секретаря - Сокур О. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду № 2 в м. Біла Церква цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
В листопаді 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи тим, що вона є власником індивідуального житлового будинку АДРЕСА_1 . Право власності набула на підставі свідоцтва про право власності від 28.10.2006 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Пилипчанської сільської ради від 10.06.2006 року за № 64. 08 жовтня 2013 року в її будинку на правах члена сім`ї, був зареєстрований чоловік її племінниці відповідач по справі. Однак, відповідач ОСОБА_2 починаючи з лютого 2014 року і по даний час в будинку не проживає, станом житла не цікавиться, своїх речей не зберігає. Тому просила суд визнати відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування приміщенням будинку АДРЕСА_1 ( а. с. 2-3 ).
Ухвалою судді 14 грудня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у вищезазначеній цивільній справі. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 14 годину 00 хвилин 26 січня 2021 року ( а. с. 18-19 ).
Ухвалою суду від 26 січня 2021 року постановлено закрити підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 10 годину 30 хвилин 02 березня 2021 року ( а. с. 23-24 ).
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, 19.02.2021 року за вх. № 8228 судом отримано заяву, в якій остання просила судове засідання проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та у разі неявки в судове засідання відповідача не заперечує щодо заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи свідчить наявне оголошення ( а. с.26 ).
Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.
Відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи ( ч. 11 ст. 128 ЦПК України ).
Частина 12 статті 128 ЦПК України визначає, що порядок публікації оголошень на веб-порталі судової влади України визначається Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.
Згідно ч. 10 ст. 130 ЦПК України якщо місцеперебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом.
Згідно наявного в матеріалах справи оголошення ( а. с. 26 ) вбачається, що воно було розміщено на офіційному веб-сайті судової влади України 28 січня 2021 року про розгляд справи 02 березня 2021 року о 10 годині 30 хвилин.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що відповідач належним чином був повідомлений та завчасно про дату, час та місце слухання справи у відповідності до вимог Цивільно-процесуального кодексу України.
Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Оскільки, належним чином повідомлений відповідач ОСОБА_2 , не з`явився в судове засідання, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового розгляду, не повідомивши суду про поважність причини неявки та не надав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи, а саме заочного, суд вважає за необхідним по даній справі провести заочний розгляд.
Ухвалою суду від 02.03.2021 року постановлено провести розгляд даної цивільної справи в заочному порядку.
Згідно ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин,крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.
В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником індивідуального житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується наявним в матеріалах справи свідоцтвом про право власності від 28.10.2006 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Пилипчанської сільської ради від 10.06.2006 року за № 64 ( а. с. 5, 6 ).
З довідки за № 425 від 11.11.2020 року з місця проживання про склад сім`ї та реєстрацію, виданої Пилипчанською сільською радою Білоцерківського району Київської області вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована та постійно проживає в АДРЕСА_1 , який належить ОСОБА_1 . В даному будинку зареєстровано дві особи: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ( а. с. 8 ).
З довідки за № 237 від 11.11.2020 року, виданої Пилипчанською сільською радою Білоцерківського району Київської області вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 дійсно зареєстрований в АДРЕСА_1 , але за вищевказаною адресою на даний час фактично не проживає ( а. с. 9 ).
Актом про фактично проживаючих осіб від 19.02.2021 року зазначено, що за адресою: АДРЕСА_1 фактично проживає одна особа - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відсутніми з числа зареєстрованих осіб з 2014 року по теперішній час зазначено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Зазначений Акт підписаний позивачем ОСОБА_1 , сусідами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та старостою ОСОБА_5 .
З витягу з рішення Білоцерківської міської ради Київської області від 15 грудня 2020 року за № 16-03-VIII про затвердження на посаду старости вбачається, що дійсно ОСОБА_5 затверджено на посаді старости. Визначено, що компетенція старости поширюється на села Пилипча, Городище та Глибочка. Встановлено робоче місце старости за даресою: АДРЕСА_2 .
Звертаючись з вищезазначеною позовною заявою позивач наголошує на тому, що реєстрація позивача в належному йому на праві власності майні створює для нього цілу низку незручностей та порушує його законні права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.
Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.
Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Стаття 13 Конвенції гарантує кожному, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі. А статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.
У той же час, у пункті 36 рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов і Купчик проти України», Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке, відповідно до практики Суду, включає не тільки право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Така сама правова позиція викладена Європейським судом з прав людини й у пункті 50 рішення від 13 січня 2011 року у справі «Чуйкіна проти України» та інших рішення Суду.
У свою чергу національне законодавство України встановлює наступне.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно із ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Згідно із ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно із ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Такими чином, позивачем у справі доведено що відповідач втратила статус члена сім`ї власника, більше року не проживає у спірному будинку, витрат по утриманню квартири не несе.
Враховуючи встановлені у справі фактичні обставини та наведені норми матеріального права, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно із п. 1 ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на - відповідача.
Оскільки, позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у сумі 840,80 гривень, сплата яких документально підтверджено ( а. с. 1 ), то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню зазначені судові витрати понесенні при звернені до суду.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 316, 317, 319, 321, 405 ЦК України, ст. 150 ЖК України, ст. ст. 12, 13, 76, 77, 81, 128, 130, 133, 141, 254, 263 - 265, 273, 274- 279, 280-289 ЦПК України, ст. ст. 41, 124 Конституції України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 840,80 гривень ( вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок ).
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення ( виклику ) учасників справи, копія судового рішення на надсилається протягом двох днів з дня його складання у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ( адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 );
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстрації: АДРЕСА_3 ).
Повний текст заочного рішення виготовлено 02 березня 2021 року.
Заочне рішення надруковано в нарадчій кімнаті в одному примірнику.
СуддяО. І. Орєхов