Справа № 215/7126/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2021 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого - судді Науменко Я.О., за участю: секретаря Махоні Н.Ю., розглянувши згідно з вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання технічними засобами, у відкритому судовому засіданні в залі №8 Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди в зв`язку з втратою професійної працездатності,

В С Т А Н О В И В:

18.12.2020 до суду надійшла вказана позовна заява, в обґрунтування якої вказано, що позивач працював на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів 25 років 9 місяців, а саме: з 12.11.1986 по 01.02.1989, з 01.03.1994 по 14.01.2010 - помічником машиніста екскаватора в кар`єрі, помічником машиніста екскаватора на відвалах та майстром дільниці Ганнівського кар`єру Північного ГЗК. 01.07.2010 його звільнено за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію. Позивачу встановлені професійні захворювання: радикулопатія; вегетативно-сенсорна полінейропатія, хронічне обструктивне захворювання легень. Висновком МСЕК від 09.12.2009 позивачу встановлено 55% втрати професійної працездатності та третя група інвалідності первинно. 18.12.2012 після повторного огляду позивачу встановлено 55% втрати професійної працездатності та третя група інвалідності безстроково. Актом розслідування від 13.11.2009 доведена вина ПАТ «Північний ГЗК». У п. 19 акту розслідування вказані особи, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи: керівництво підприємства Північний ГЗК. В зв`язку з професійними захворюваннями змінилися образ та якість життя позивача, що завдає йому моральних страждань. Просить стягнути на користь позивача з відповідача 170000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я.

Ухвалою від 23.12.2020 прийнято до розгляду і відкрито провадження у даній справі, визначено проводити її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначено проведення першого судового засідання для розгляду справи по суті на 08.02.2021.

Від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю та підтримку позовних вимог (вх.№2449 від 08.02.2021).

Відповідач відзив на позов не подав, проте направив суду клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку з особливістю роботи суду через запроваджений карантин (вх.№2454 від 08.02.2021).

Ухвалою від 08.02.2021 відкладено розгляд справи на 26.02.2021 за клопотанням представника відповідача.

10.02.2021 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти заявлених вимог заперечує, вважаючи їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, посилаючись на те, що чинним законодавством не встановлено прямої заборони або обмеження щодо тривалості роботи працівника у шкідливих або небезпечних умовах. Крім того, тривалість роботи позивача у шкідливих умовах праці збільшує рівень професійного ризику та залежить лише від нього самого, тому існує причинно-наслідковий зв`язок між діями самого потерпілого, що мають вираз у тривалому продовженні роботи в шкідливих умовах праці, і виникненням у нього професійного ушкодження здоров`я, а не тільки діями роботодавця, який маючи необхідні дозволи на здійснення небезпечних робіт, не має можливості усунути шкідливі виробничі чинники з незалежних від нього причин. Позивач був попереджений про роботу у шкідливих умовах і свідомо погоджувався на неї, за що, між іншим, отримував пільги та компенсації. Також, на думку відповідача, позивачем не доведено наявність моральних страждань, оскільки надані письмові докази до позову свідчать лише про факти роботи позивача на підприємстві відповідача, встановлення йому профзахворювання та стійкої втрати працездатності і не доводять дійсний розмір заподіяної моральної шкоди. Крім того, відповідач зазначає, що із долучених доказів вбачається, що перші ознаки захворювань виникли у позивача у 2000 році по радикулопатії та у 2004 році по ХОЗЛ. При цьому, позивач незважаючи на погіршення стану здоров`я продовжував працювати у шкідливих та важких умовах праці і звільнився за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію лише після того, як у нього виникли стійкі незворотні ознаки ушкодження здоров`я і йому були встановлені діагнози професійних захворювань. (вх. №2758 від 10.02.2021).

У судове засідання 26.02.2021 сторони не з`явились. Позивач подав суду заяву про розгляд справи без його участі та про підтримку позовних вимог у повному обсязі (вх.№4090 від 25.02.2021). Відповідач також подав заяву про розгляд справи за відсутності свого представника та про заперечення щодо задоволення позову з підстав, викладених у відзиві на позов. (вх. №4149 від 26.02.2021).

Оскільки позивачем подано докази, на підставі яких ґрунтуються позовні вимоги, сторонами не заявлено клопотань про витребування інших доказів та відповідач скористався правом подачі відзиву на позовну заяву, суд вважає можливим розглядати справу за відсутності сторін на підставі наявних доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_1 працював на підприємстві відповідача з 12.11.1986 по 01.02.1989, з 01.03.1994 по 14.01.2010 - помічником машиніста екскаватора в кар`єрі, помічником машиніста екскаватора на відвалах та майстром дільниці Ганнівського кар`єру Північного ГЗК. 01.07.2010 його звільнено за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію (а.с.8-11).

В Акті №37 розслідування хронічного професійного захворювання від 12.11.2009 (далі - Акт розслідування) зазначено, що ОСОБА_1 15.10.2009 під час медичного огляду в поліклініці №2 ТОВ «МЕДИКОМ» встановлені професійні захворювання: 1. Радикулопатія попереково-крижова L5-S1справа, S1 зліва на фоні остеохондрозу, деф. спондильозу і спондилоартрозу попереково-крижового відділу хребта, з стійким больовим синдромом і статико-динамічними розладами, рецидивуючий перебіг, з нейродистрофічними проявами у вигляді деформуючого артрозу колінних суглобів, ПФС першого ст. 2. Вегетативно-сенсорна полінейропатія верхніх кінцівок першої-другої ст. з нейродистрофічними проявами у вигляді двостороннього плечолопаткового пері артрозу справа ПФС першого-другого ст. зліва ПФС другого ст., деф. артрозу ліктьових суглобів справа ПФС першого ст., зліва ПФС першого-другого ст. та дрібних суглобів кистей, нейросудинним синдромом з вегетативно-трофічними порушеннями на кистях. 3. Хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт першої ста. емфізема легень першої ст.) ЛН першого ст.

З п.16 Акту розслідування слідує, що професійне захворювання виникло за таких обставин: працюючи з 12.11.1986р. по 0.02.1989р., з 01.03.1994р. по теперішній час помічником машиніста екскаватора в кар`єрі, помічником машиніста екскаватора на відвалах та майстром дільниці Ганнівського кар`єру Північного ГЗК та ВАТ «ПівнГЗК», ОСОБА_1 виконував роботи з обслуговування та технічного огляду екскаваторів в кар`єрі та на відвалах. Виконувані роботи через несвоєчасне пилеподавлення на автомобільних шляхах, забоях та пилячих майданчиках характеризувались запиленістю повітря робочої зони, що перевищувала ГДК, а в професії помічника машиніста екскаватора також важкістю праці через недосконалість робочого місця та обмеження робочого простору перешкоджаючого застосуванню засобів малої механізації.

Крім цього, працюючи раніше з 16.12.81р. по 18.06.84р. підземним гірничим майстром, в.о. заступника начальника підземної дільниці шахти «Об`єднана» Першотравневого РУ ВО «Кривбасруда» та з 01.02.89р. по 28.02.94 помічником машиніста екскаватора, майстром дільниці виробничого кооперативу «Ганнівка» при Ганнівському РУ Півн ГЗК ОСОБА_1 виконував роботи, які згідно з інформаційними довідками про його умови праці, підготовлених Тернівською райСЕС №2/2-1775 від 03.06.09 та №2/2 - 1866 від 12.06.09р., характеризувалися запиленістю повітря робочої зони, що перевищувала ГДК, а в професії помічник машиніста екскаватора - важкістю праці.

Згідно з п.17 Акту розслідування причиною виникнення професійного захворювання встановлено: робота впродовж 25 років 9 місяців в умовах впливу пилу на організм та 19 років 4 місяці - важкої праці:

Важкість праці: - маса вантажу, що підіймається та переміщується вручну 36-40кг при допустимій 30кг; - нахили тулуба 186 раз за зміну при допустимих до 100; - робоча поза з нахилом тулуба до 30?/більше 30?-51.8/55,0 при допустимій 25%/немає.

Важкість праці відноситься до ІІІ кл. 3 ступені шкідливості.

Пил з вмістом вільного SiO2 від 10% до 70% в концентрації: від 2,7мг/м3 до 10,5мг/м3 при ГДК 2,0мг/м3.

Відповідно до п. 19 Акту розслідування особами, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи зазначені: керівники шахти «Об`єднана» Першотравневого РУ ВО «Кривбасруда», виробничого кооперативу «Ганнівка» при Ганнівському РУ ПівнГЗК, Північного ГЗК та роботодавець ВАТ «ПівнГЗК» з 1996 р. по теперішній час - ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці». (а.с.18-19).

Відповідно до виписки з акту огляду МСЕК серії ДНА-02 №034278 позивачу під час огляду 09.12.2009 первинно встановлено 55% втрати працездатності та третя група інвалідності з 07 грудня 2009 до 1 січня 2011 року у зв`язку з професійними захворюваннями та зазначена потреба у санітарно-курортному лікуванні, медикаментозному лікуванні. (а.с.15-15 зворот).

Згідно з випискою з акту огляду МСЕК серії 10 ААА №007567 позивачу під час огляду 02.12.2010 повторно встановлено 55% втрати працездатності та третя група інвалідності з 1 січня 2011 року до 1 січня 2013 у зв`язку з професійними захворюваннями та зазначена потреба у санітарно-курортному лікуванні, медикаментозному лікуванні. (а.с.15-15 зворот).

Відповідно до виписки з акту огляду МСЕК серії 10 ААА №113087 позивачу під час огляду 18.12.2012 повторно встановлено 55% втрати працездатності та третя група інвалідності з 1 січня 2013 року безстроково у зв`язку з професійним захворюванням та зазначена потреба у санітарно-курортному лікуванні, медикаментозному лікуванні. (а.с.16).

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Суд вважає, що зазначеного обов`язку відповідач не виконав.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Частина 1 статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Як вбачається з акту розслідування причиною виникнення професійного захворювання позивача є робота позивача у шкідливих умовах, що перевищували гранично допустимі.

Суд вважає зазначене наслідком порушення посадовими особами підприємств, де працював позивач, ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов`язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються наведеними висновками суду. Посилання представника відповідача на те, що позивач з власної волі протягом тривалого часу виконував роботу в шкідливих умовах праці не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови підтвердження завдання такої шкоди. Доводи представника відповідача щодо відсутності факту вини відповідача, суд не приймає до уваги, оскільки судом встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. Отже, висновки відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв`язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом стійкої втрати позивачем професійної працездатності з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст.3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Судом встановлено, що в зв`язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він у 55-річному віці втратив професійну працездатність первинно та в подальшому після декількох переоглядів безстроково у розмірі 55%, а також йому встановлено 3 групу інвалідності. Як наслідок позивач обмежений у життєдіяльності, що проявляється болями в шийному і попереково-крижовому відділах хребта, болем у суглобах; необхідністю проходити лікування та докладати додаткових зусиль для організації його життя. Отримане професійне захворювання призводить до зниження його фізичної активності та порушення нормальних життєвих зв`язків.

Отже, враховуючи те, що позивач працював на підприємстві відповідача понад 25 років у шкідливих умовах, йому встановлено первинно і в подальшому після повторних переоглядів безстроково 55% втрати працездатності та 3 групу інвалідності, а також характер професійних захворювань, пов`язаного із спричиненням йому фізичних і моральних страждань, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили, суд вважає, що ОСОБА_1 має право на відшкодування моральної шкоди, так як має місце факт заподіяння позивачеві моральної шкоди.

Позивач визначив розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 170000 грн..

Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної позивачу, суд, враховуючи роз`яснення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», професійний маршрут позивача, характер та глибину його фізичних, душевних страждань від одержаних профзахворювань, тривалість лікування, втрату можливості його повної трудової та соціальної реабілітації, що призвело до значних змін його життєвих зв`язків, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя, вважає, що для відшкодування моральної шкоди на користь позивача, виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості потрібно стягнути з відповідача 140000 грн. за встановлені первинно та в подальшому після повторних переоглядів безстроково 55% втрати працездатності та 3 групу інвалідності.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, на користь держави за розгляд цивільної справи підлягають відшкодуванню з відповідача судові витрати - 1400 грн. судового збору станом на дату подачі позову, від сплати якого було звільнено позивача.

На підставі викладеного, ст. ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», ч. 1 ст. 1167 ЦК України та керуючись ст. ст. 10, 13, 19, 77-80, 89, 141, 258, 259, 263-265, 352 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди в зв`язку з втратою професійної працездатності - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», ідентифікаційний код 00191023, місцезнаходження: 50079, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; у відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я 140000 (сто сорок тисяч) гривень.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», ідентифікаційний код 00191023, місцезнаходження: 50079, Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, на користь держави судовий збір в розмірі 1400 (одна тисяча чотириста) грн..

У решті позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції через Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Відповідно до пункту 3 розділу XII «Прикінцевих положень» ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Повне судове рішення складено 26.02.2021.

Суддя