Справа № 639/1890/21
Провадження № 2/639/1256/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2021 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Гаврилюк С. М.,

секретар судового засідання Пивоварова Т. В.,

за участю представника позивача адвоката Миронова О. А.,

представника відповідача Головного управління Національної поліції в Харківській

області Тищенко В. В.,

представника відповідача Харківської обласної прокуратури Буча Р. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 639/1890/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області, Харківської обласної прокуратури, Головного управління Державної казначейської служби у Харківській області про стягнення моральної шкоди, завданої незаконною бездіяльністю,

встановив:

Позивач звернулася до Жовтневого районного суду м. Харкова з вищевказаною позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Держави України за рахунок коштів Державного бюджету на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за моральну шкоду, завдану неефективним розслідуванням кримінального правопорушення у кримінальному провадженні № 0002247 від 27.10.2017, в розмірі 80000,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що за фактом спроби зухвалого незаконного проникнення невідомих осіб у домоволодіння, пошкодження майна та створення загрози життю членам родини ОСОБА_1 на початку жовтня 2017 року звернулась до Харківського відділу поліції ГУ НП в Харківській області із заявою про вчинені кримінальні правопорушення. У встановлений законом строк кримынальне провадження не було відкрито, тому позивач змушена була звертатись зі скаргою на бездіяльність слідчого до слідчого судді, який ухвалою від 20.10.2017 зобов`язав уповноважену посадову особу органу досудового розслідування внести відомості заяви позивача до ЄРДР. 27.10.2017 було відкрито кримінальне провадження № 0002247. Проте без проведення жодних процесуальних дій, на думку позивача, вказане провадження було безпідставно закрито постановою слідчого від 01.11.2017. Після звернення позивача до суду зі скаргою на постанову слідчого про закриття кримінального провадження, прокурор самостійно скасував оскаржену постанову слідчого. В подальшому, протягом 2019-2020 років, на думку позивача, також безпідставно, без проведення будь-яких слідчих (розшукових) дій кримінальне провадження закривалось слідчим ще три рази. Всі постанови про закриття кримінального провадження позивач змушена була оскаржувати до слідчого судді, які скасовувались в судовому порядку. Крім того, як зазначає позивач, з огляду на системну бездіяльність органу досудового розслідування та прокуратури вона змушена була звертатись зі скаргами до слідчого судді більше п`ятнадцяти разів, зокрема, з приводу допиту її в якості потерпілої; визнання незаконною бездіяльності слідчого (прокурора) з приводу не розгляду клопотань про проведення слідчих (розшукових) дій; оскарження незаконних постанов про відмову в проведенні слідчих (розшукових) дій; порушень розумних строків проведення досудового розслідування. При цьому, практика слідчих Харківського ВП ГУ НП в Харківській області особливо цинічна, оскільки клопотання ОСОБА_1 про здійснення процесуальних дій у встановлений законом строк не розглядаються, відповіді на її звернення не надаються, а після того як позивач подає скаргу на бездіяльність слідчого до суду, слідчий надає до суду або постанову про закриття кримінального провадження, або постанову про розгляд поданого клопотання, що виключає розгляд судом по суті поданої позивачем скарги. Таким чином для позивача, яка є пенсіонером, особою похилого віку, постійно створюються штучні умови для необхідності звертатись зайві рази до суду, витрачаючи кошти на правову допомогу, час та здоров`я. Окрім того, характеристикою ганебної бездіяльності відповідачів, як зазначає позивач, є не проведення протягом двох років будь-яких слідчих (розшукових) дій, в тому числі тих, що були визначені у процесуальних вказівках прокурора слідчому, а також в задоволених слідчим клопотаннях позивача. Неодноразові звернення зі скаргами до прокурора з приводу порушення розумних строків досудового слідства залишаються без реагування. За викладених обставин досудове слідство тягнеться у справі 3,5 роки, жодній особі не повідомлено про підозру при тому, що правопорушення скоєне в умовах очевидності, особи правопорушників відомі, розслідування не є складним, як вважає ОСОБА_1 . Відповідачами грубо порушуються вимоги закону та фактично вони економічно, фізично і морально знущаються над позивачем та сприяють уникненню встановленої законом відповідальності винними особами. Вказаною бездіяльністю посадових осіб ГУ НП в Харківській області та Харківської обласної прокуратури, неналежним та неефективним досудовим розслідуванням порушуються конституційні права позивача та завдається моральна шкода. Протягом тривалого часу позивач змушена десятки разів звертатись до різних правоохоронних органів, судів, звертатись по правову допомогу, витрачати значний час та зусилля на поїздки до різних установ, які знаходяться на значній відстані від місця її помешкання. Все це істотно порушує її життєвий уклад, завдає моральних та фізичних страждань з огляду на вік та стан здоров`я. Демонстративним та цинічним ігноруванням її законних вимог протягом тривалого часу завдана непоправна шкода її довірі до державних інституцій. Завдану моральну шкоду позивач оцінює у 80000,00 грн, яка має бути стягнута за рахунок державного бюджету України.

У зв`язку з викладеним позивач вимушена звернутись до суду.

24.03.2021 ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, призначено судове засідання (а.с. 41-42).

Належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи позивач у судове засідання не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила.

Представник позивача адвокат Миронов О. А., який діє на підставі ордеру, у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити їх, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача ГУ НП в Харківській області у судовому засіданні, позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. У відзиві зазначено, що свої вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач обґрунтувала бездіяльністю посадових осіб органу досудового розслідування під час досудового розслідування у кримінальному провадженні, вважаючи незаконними процесуальні рішення слідчого з огляду на їх скасування слідчими суддями. Однак вказана обставина не є безумовною підставою для визнання позовних вимог обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Такі процесуальні рішення, на які посилається позивач, та розцінені нею як бездіяльність, інше визначення слідчим обсягу і характеру дій при проведенні досудового розслідування, є предметом оскарження відповідно до правил статті 303 КПК України, тобто є механізмом реалізації прав особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування. В той же час реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінального провадження не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача. Ухвали слідчих суддів про задоволення скарг позивача на постанови слідчого свідчать про реалізацію ним передбаченого КПК України права на оскарження процесуальних рішень слідчого, прокурора і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, як це помилково вважає позивач. Позивач не надала достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння їй працівниками поліції моральної шкоди, визначеної ч. 2 ст. 23 ЦК України. Заявлені позивачем вимоги є недоведеними та такими, що не ґрунтуються на приписах чинного законодавства, а тому задоволенню не підлягають (а.с. 56-60).

Стороною позивача надано відповідь на відзив ГУ НП в Харківській області, в якій вказано, що у відзиві відповідача немає обґрунтованих тверджень про те, що розслідування кримінальної справи, де позивач є потерпілою, здійснюється належним чином, будь-яка тяганина в розслідуванні відсутня, а викладені позивачем обставини не відповідають дійсності. Стверджуючи, що суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи, відповідач свідомо ухиляється від оцінки дійсних обставин справи. Суд не забезпечує дотримання прав особи. Судові рішення повністю ігноруються і слідчими, і прокурорами, і їх керівниками, встановлені судом порушення не усуваються, права потерпілої на ефективне розслідування не поновлюються. Слідчий може декілька разів ухвалювати одні й ті самі взагалі невмотивовані постанови про закриття кримінального провадження без здійснення жодних процесуальних дій після отримання ухвали слідчого судді про скасування попередньої постанови. Процесуальний керівник не вживає заходів для виправлення ситуації, а керівник процесуального керівника вважає, що відсутні підстави для реагування. Численні рішення слідчих суддів не призводять до поновлення прав позивача, оскільки слідчим і прокурорам байдуже на ці судові рішення. В даному випадку достатньою для позивача сумою компенсації завданої моральної шкоди є така сума стягнення, яка змусить відповідачів ефективно поновити порушене право позивача в найкоротший термін завершити розслідування справи та передати справу з обвинувальним актом до суду. Якщо для досягнення вказаного результату треба тягнути 100000,00 грн моральної шкоди, то має стягуватись саме така сума. В іншому випадку будь-яка менша сума стягнення моральної шкоди не є достатньою для компенсації завданих страждань (а.с. 89-91).

Представник відповідача Харківської обласної прокуратури у судовому засіданні позов також не визнав, заперечував проти його задоволення, посилаючись на обставини, викладені у відзиві, в якому зазначено, що позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Позов мотивовано тим, що слідчим виносились постанови про закриття кримінального провадження № 0002247, також позивач зверталась до суду зі скаргами на бездіяльність прокурора, слідчого у кримінальному провадженні. Вважаючи вказані постанови та дії слідчих протиправними, позивач оскаржувала їх у судовому порядку. Ухвалами слідчих суддів її скарги задовольнялись, постанови слідчих про закриття кримінального провадження скасовувались, матеріали кримінального провадження повертались слідчому для відновлення досудового розслідування. Заподіяння моральних страждань позивач пов`язує з постановленням слідчими суддями ухвал, відповідно до яких задовольнялись скарги, постанови слідчих скасовувались, таким чином дії слідчих вона вважає незаконними. Ухвали слідчих суддів про задоволення скарг позивача на постанови слідчого свідчать про реалізацію нею передбаченого КПК України права на оскарження процесуальних рішень слідчого, прокурора і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, як це помилково вважає позивач. Сам факт скасування постанов слідчого про закриття кримінального провадження не свідчить про протиправність дій слідчого, прокурора та завдання моральної шкоди позивачу, не мають наслідків цивільно-правового характеру, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені ухвалами слідчих суддів. Належних і допустимих доказів спричинення позивачеві моральної шкоди внаслідок бездіяльності службових осіб Харківської обласної прокуратури та обгрунтування розміру такої шкоди позивачем не надано (а.с. 75-78).

Представником позивача надано відповідь на відзив Харківської обласної прокуратури, в якій зазначено, що у відзиві відсутні будь-які пояснення щодо того, за яких об`єктивних причин вказана кримінальна справа взагалі не розслідується протягом чотирьох років при тому, що не є складною, правопорушення вчинене в умовах очевидності, особи правопорушників відомі. Вся суть заперечень відповідача, як і ГУ НП в Харківській області, зводиться до того, що потерпіла має можливість оскаржувати бездіяльність слідчих та прокурорів до слідчого судді і це, саме по собі, є достатньою компенсацією за її моральні страждання. Позивач не оскаржує «окремі недоліки» процесуальної діяльності, не стверджує, що шкода завдана незаконною відмовою у вчиненні окремої процесуальної дії. Позивач стверджує, що відповідачі відверто, демонстративно, в цілому саботують розслідування злочину, від якого постраждала позивач. Таким чином відповідачі навмисно та грубо порушують конституційні засади захисту прав позивача у кримінальному провадженні, основні засади кримінального провадження на догоду правопорушникам (а.с. 96-98).

Представник відповідача ГУ ДКСУ у Харківській області, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, надав до суду відзив. У відзиві Головне управління не погоджується з позовом, посилаючись на те, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин. У відповідності до цивільного законодавства, держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Держава бере участь у справі як відповідач через органи державної влади, діями якої завдано шкоду. Залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів органів Казначейства не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки Головне управління не є тим суб`єктом, який порушив права чи інтереси позивача. Головне управління не має відповідних бюджетних призначень за програмою та повноважень щодо виплати позивачу коштів на відшкодування шкоди, тому рахунки на зазначені цілі в Головному управлінні не відкриті. Крім того, Головне управління не порушувало інтересів та охоронюваних законом прав позивача. Отже, позивач помилково визначив Головне управління в якості відповідача. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності вказаних підстав шкода відшкодовується виходячи із загальних правил відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами. Окрім того, моральна шкода повинна бути доведена позивачем на загальних підставах. При цьому, доведенню підлягають не лише факт порушення, але і факт завдання такими діями чи бездіяльністю моральної шкоди. Розмір відшкодування шкоди повинен визначатись з урахуванням вимог розумності та справедливості такого відшкодування, яке має бути не більш, ніж достатнім для поміркованого задоволення звичайних потреб потерпілої особи і не повинно призводити до збагачення позивача за рахунок Держави. В той же час, реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінального провадження шляхом подання відповідних скарг до суду не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача та не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності. Враховуючи викладене, Головне управління просить відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі (а.с. 49-51).

Вислухавши представника позивача, представника відповідача ГУ НП в Харківській області, представника відповідача Харківської обласної прокуратури, дослідивши матеріали справи, докази надані в обґрунтування позову та заперечення, суд дійшов наступних висновків.

Виходячи з вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 20.10.2017 у справі № 635/6054/17 (провадження № 1-кс/635/1325/2017) задоволено скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого Харківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Зобов`язано начальника СВ Харківського ВП ГУНП в Харківській області організувати внесення до ЄРДР відомостей за заявою ОСОБА_1 про вчинення кримінального правопорушення, яка зареєстрована в черговій частині Харківського ВП ГУНП в Харківській області 04.10.2017 (Є. О. № 10564 від 04.10.17) (а.с. 9).

27 жовтня 2017 року на виконання вищевказаної ухвали слідчого судді до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за заявою ОСОБА_1 про вчинення кримінального правопорушення. Номер кримінального провадження: 0002247 (а.с. 10).

Ухвалою слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 08.11.2017 у справі № 635/6560/17 (провадження № 1-кс/635/1418/2017) закрито провадження за скаргою ОСОБА_1 на постанову слідчого СВ Харківського ВП ГУНП в Харківській області Карібяна А. М. про закриття кримінального провадження № 0002247 від 27.10.2017 (а.с. 11).

Як вбачається з вказаної ухвали, заявник ОСОБА_1 надала до суду телефонограму, в якій просила провадження за її скаргою закрити в зв`язку з тим, що прокурором скасовано постанову слідчого СВ Харківського ВП ГУНП в Харківській області Карібяна А. М. про закриття кримінального провадження № 0002247.

13.12.2019 ухвалою слідчого судді Харківського районного суду Харківської області у справі № 635/6560/17 (провадження № 1-кс/635/334/2019) задоволено скаргу ОСОБА_1 на постанову старшого слідчого СВ Харківського ВП ГУНП у Харківській області Антонова М. М. від 09.01.2019 про закриття кримінального провадження № 0002247 від 27.10.2017 за ознаками злочину ст. 356 КК України. Скасовано постанову старшого слідчого СВ Харківського ВП ГУНП у Харківській області Антонова М. М. від 09.01.2019 про закриття кримінального провадження № 0002247 від 27.10.2017 за ознаками злочину ст. 356 КК України (а.с. 12).

З даної ухвали вбачається, що за постановою старшого слідчого кримінальне провадження № 0002247 закрито, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Проте, мотивувальна частина постанови не містить обґрунтування прийнятого рішення, що є підставою для скасування постанови слідчого, у зв`язку з її невідповідністю вимогам КПК України.

Окрім того, ухвалою слідчого судді Харківського районного суду Харківської області у справі № 635/6560/17 (провадження № 1-кс/635/808/2019) задоволено скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого СВ Харківського ВП ГУНП у Харківській області Антонова М. М. Зобов`язано слідчого СВ Харківського ВП ГУНП у Харківській області Антонова М. М. або іншу уповноважену особу в триденний термін розглянути клопотання ОСОБА_1 від 19.02.2019 про роз`яснення їй прав потерпілої у кримінальному провадженні, вручення письмового повідомлення про процесуальні права та обов`язки та допит її в якості потерпілої у кримінальному провадженні № 0002247 від 27.10.2017 та повідомити її письмово про результати розгляду вказаного клопотання (а.с. 14).

31 травня 2019 року ухвалою слідчого судді Харківського районного суду Харківської області у справі № 635/6560/17 (провадження № 1-кс/635/1653/2019) залишено без розгляду скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого СВ Харківського ГУНП у Харківській області Антонова М. М., у зв`язку із поданням ОСОБА_1 відповідної заяви (а.с. 15).

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 29.07.2019 у справі № 635/6560/17 (провадження № 11-сс/818/1298/19) задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 . Скасовано ухвалу слідчого Харківського районного суду Харківської області від 15 липня 2019 року та постановлено нову ухвалу. Скаргу ОСОБА_1 від 27.05.2019 задоволено. Скасовано постанову слідчого Харківського ВП ГУНП в Харківській області від 19.04.2019 про закриття кримінального провадження № 0002247 від 27.10.2017 за ст. 356 КК України та передано матеріали кримінального провадження прокурору для продовження досудового розслідування (а.с. 16-18).

Ухвалою слідчого судді Харківського районного суду Харківської області у справі № 635/6560/17 (провадження № 1-кс/635/3321/2019) від 03.10.2019 задоволено частково скаргу ОСОБА_1 на постанову старшого слідчого Харківського ВП ГУНП вХарківській області Антонова М. М. від 13.09.2019 про відмову в задоволенні її клопотання. Скасовано постанову старшого слідчого Харківського ВП ГУНП в Харківській області Антонова М. М. від 13.09.2019 і зобов`язано слідчого розглянути клопотання ОСОБА_1 від 10 вересня 2019 року шляхом винесення вмотивованого і обґрунтованого рішення в порядку ст. 220 КПК України, про що повідомити заявника (а.с. 19).

26.11.2019 ухвалою слідчого судді Харківського районного суду Харківської області у справі № 635/6560/17 (провадження № 1-кс/635/3694/2019) відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову слідчого СВ Харківського РВ ГУНП у Харківській області Антонова М. М. від 28.10.2019 про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій (а.с. 20).

За змістом даної ухвали постановою слідчого Харківського ВП ГУНП в Харківській області Антонова М. М. від 28.10.2019 кримінальне провадження № 00002247 від 27.10.2017 за ознаками злочину ст. 356 КК України закрито, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Тому скарга ОСОБА_1 необґрунтована, оскільки кримінальне провадження закрито.

02.03.2020 ухвалою слідчого судді Харківського районного суду Харківської області у справі № 635/6560/17 (провадження № 1-кс/635/46/2020) задоволено скаргу ОСОБА_1 на постанову слідчого СВ Харківського ВП ГУНП в Харківській області Антонова М. М. від 28.10.2019 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002247 від 27.10.2017. Скасовано постанову старшого слідчого СВ Харківського ВП ГУНП в Харківській області Антонова М. М. від 28.10.2019 про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002247 від 27.10.2017. Кримінальне провадження № 0002247 від 27.10.2017 постановлено направити до слідчого відділу Харківського ВП ГУНП в Харківській області для продовження досудового розслідування (а.с. 21-23).

26.03.2020 ухвалою слідчого судді Харківського районного суду Харківської області у справі № 635/6560/17 (провадження № 1-кс/635/492/2020) відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого Харківського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Харківській області Антонова М. М., яка полягає у нездійсненні процесуальних дій щодо розгляду клопотання (а.с. 24-25).

З даної ухвали вбачається, що факт бездіяльності слідчого Харківського ВП ГУНП в Харківській області Антонова М. М. при розгляді клопотання ОСОБА_1 від 13.03.2020 відсутній, оскільки вказане клопотання було розглянуто слідчим у передбачені законом строки та відповідно до положень ст. 220 КПК України, а тому відсутні підстави для задоволення скарги ОСОБА_1 .

Ухвалою слідчого судді Харківського районного суду Харківської області у справі № 635/6560/17 (провадження № 1-кс/635/492/2020) 10 листопада 2020 року скаргу ОСОБА_1 на рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на отримання розумних строків слідчим (дізнавачем) під час досудового розслідування повернуто заявнику, оскільки орган досудового розслідування знаходиться поза межами юрисдикції Харківського районного суду Харківської області (а.с. 26).

10 грудня 2020 року ухвалою слідчого судді Харківського районного суду Харківської області у справі № 635/6560/17 (провадження № 1-кс/635/1966/2020) задоволено скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Миронова Олега Анатолійовича на бездіяльність інспектора-дізнавача підрозділу дізнання Харківського відділу поліції ГУ НП в Харківській області Пальчук С. В. у кримінальному провадженні № 0002247 від 27.10.2017, яка полягає у нездійсненні процесуальних дій щодо розгляду клопотання. Зобов`язано інспектора підрозділу дізнання Харківського відділу поліції ГУ НП в Харківській області Пальчук С. В. в триденний термін розглянути клопотання ОСОБА_1 від 17.11.2020 про долучення документів та проведення слідчих (розшукових) дій у кримінальному провадженні № 0002247 від 27.10.2017 (а.с. 27).

З тексту вказаної вище ухвали вбачається, що судом встановлено, що інспектором-дізнавачем підрозділу дізнання Харківського відділу поліції ГУНП в Харківській області Пальчук С. В. фактично клопотання не розглянуто, оскільки постанова, ухвалена поза матеріалами кримінального провадження. Такий висновок суду ґрунтується виходячи із постанови інспектора-дізнавача підрозділу дізнання Харківського відділу поліції ГУ НП в Харківській області Пальчук С. В. від 27.11.2020, яка надійшла через канцелярію суду, згідно якої вбачається, що справа фактично втрачена, не розслідується.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 16.12.2020 у справі № 639/7958/20 (провадження № 1-кс/639/2840/20) частково задоволено скаргу ОСОБА_1 на рішення в.о. заступника керівника Харківської місцевої прокуратури № 6 Мозгового М. від 26.10.2020 про відмову у задоволенні скарги на порушення розумних строків досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0002247 від 27.10.2017. Зобов`язано в.о. заступника керівника Харківської місцевої прокуратури № 6 Мозгового М. чи іншого уповноваженого прокурора повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 від 20.10.2020 на недотримання розумних строків досудового розслідування по кримінальному провадженню № 0002247 від 27.10.2017 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, протягом 72 (сімдесяти двох) годин з моменту отримання копії ухвали слідчого судді, вчинити відповідні процесуальні дії за наслідками її розгляду або надати на неї відповідь у вигляді мотивованої постанови за результатами її розгляду (а.с. 28-31).

Як вбачається з матеріалів справи, 30 грудня 2020 року прокурором Харківської місцевої прокуратури № 6 винесено постанову, якою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 від 20.10.2020 щодо встановлення конкретних строків здійснення ряду слідчих (розшукових) дій, оскільки процесуальним керівником раніше надавалися дізнавачу письмові вказівки в порядку ст. 36 КПК України щодо здійснення допиту зазначених у клопотанні ОСОБА_1 осіб. На даний час (на час винесення прокурором постанови) досудове розслідування триває, дізнавачем виконуються вказівки процесуального керівника (а.с. 32).

Позивач вважає, що вказаними діями посадових осіб Харківського відділу поліції ГУ НП в Харківській області та Харківської обласної прокуратури порушено її права та законні інтереси, завдано їй моральної шкоди, яка виразилась у порушенні її життєвого укладу, моральному та фізичному стражданні з огляду на вік та стан здоров`я, підриві довіри до державних інституцій, зневірі в можливість отримання справедливості та захисту в державних установах, а тому нині захист його прав можливий лише у судовому порядку.

Так, за змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частинами першою третьою статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У пунктах 3, 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України у від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Умовою відповідальності є неправомірне рішення, дія чи бездіяльність, внаслідок яких завдано моральну шкоду. Зобов`язання відшкодувати моральну (немайнову) шкоду виникає лише за умови, що вказана шкода є безпосереднім наслідком певної протиправної дії (бездіяльності). За загальним правилом, зобов`язання відшкодувати моральну шкоду виникає з вини відповідача. Відповідальність без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою ст. 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст. 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми, обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).

Вказаний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19.

Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунення недоліків у такій діяльності.

При цьому, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної або матеріальної шкоди.

Предметом доказування у вказаній справі є протиправність дій або бездіяльності відповідачів, причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями останніх та спричиненням моральної шкоди позивачу, і відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача.

Позивач вимоги про відшкодування моральної шкоди обґрунтовував незаконною бездіяльністю слідчих Харківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області та прокурорів Харківської обласної прокуратури.

Суд, аналізуючи надані сторонами докази у своїй сукупності з обставинами справи, приходить до переконання, що доводи позивача зводяться до бездіяльності слідчих та прокурорів, яка полягала у неефективному досудовому розслідуванні, а також до незгоди з процесуальними рішеннями, які приймалися слідчими та прокурорами у кримінальному провадженні, внаслідок чого винних осіб не притягнуто до кримінальної відповідальності.

Однак, вказана обставина не є безумовною підставою для визнання позовних вимог обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, суд вважає необґрунтованими доводи позивача щодо встановлення факту бездіяльності органів досудового розслідування наведеними вище ухвалами слідчих суддів та суду апеляційної інстанції, які досліджені у судовому засіаднні, та зі змісту яких не встановлено такого факту.

Бездіяльність органу досудового розслідування, на яку посилається сторона позивача є предметом оскарження в порядку ст. 303 КПК України під час досудового розслідування, а реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінального провадження не є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного суду у складі Цивільного касаційного суду від 20.05.2020 у справі № 337/3375/17, у якій зазначено, що факт винесення слідчим суддею процесуальних ухвал, якими за результатами розгляду скарг позивача зобов`язано відповідача вчинити певні процесуальні дії (розглянути заяви, надати можливість ознайомитись з матеріалами досудового розслідування, розглянути клопотання та повідомити заявника про результати розгляду), не тягне наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральної шкоди.

Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлені зазначені позивачем ухвали слідчих суддів, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідача і притягнення його до цивільно-правової відповідальності.

Отже, реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності слідчого, прокурора, які були у подальшому скасовані слідчими суддями, не свідчить про протиправність дій слідчого, прокурора та завдання позивачу моральної шкоди у розумінні ст. 23 ЦК України, яка передбачає, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Ні позивач, ані представник позивача не надали достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про завдання ОСОБА_1 працівниками ГУ НП в Харківській області та Харківської обласної прокуратури моральної шкоди під час розслідування кримінального провадження № 0002247 від 27.10.2017, причинний зв`язок між діями та/або бездіяльністю слідчого та/або прокурора і настанням тих негативних наслідків, на які посилалася сторона позивача.

Поряд з цим, відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Свобода в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, відноситься до основної засади судочинства відповідно (п. 3 ч. 1 ст. 129 Конституції України).

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі доказів, поданих учасниками і витребуваних судом, позивачі розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною 2 статті 77 ЦПК України визначено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, як письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ст. 79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Таким чином, надання доказів, які мають бути належними, допустимими та достовірними з метою підтвердження своїх вимог та заперечень є процесуальним обов`язком сторін у справі.

При цьому, відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до частини другої статті 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Слід також зазначити, що суду не заявлялось позивачем та представником позивача письмових або усних заяв чи клопотань про витребування, надання або долучення до матеріалів справи будь-яких інших доказів, крім тих, що наявні в матеріалах справи, на підтвердження обґрунтувань та вимог позову щодо завдання ОСОБА_1 моральної шкоди органами досудового розслідування.

Пунктом 4 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

З огляду на викладене вище, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та підстав позову, наданих стороною позивача доказів, та оцінивши наявні у справі докази на предмет їх належності, достовірності та достатності, аналізуючи встановлені у справі обставини, та приймаючи до уваги відсутність доказів щодо умисного чи з грубою необережністю затягування досудового слідства, суд приходить до висновку, що правові підстави для застосування норм у ст.ст. 1176, 1173 чи 1174 ЦК України та відшкодування моральної шкоди відсутні.

Позивач обмежилася лише загальними посиланнями на бездіяльність та незаконність дій посадових осіб органів досудового розслідування та завдання їй моральної шкоди, не довівши належними, допустимими та достовірними доказами ні факту наявності такої шкоди, ні погіршення здібностей позивача або позбавлення можливості реалізовувати свої звички і бажання, порушення нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, настання інших негативних наслідків, наявність причинного зв`язку між протиправними, на її думку, діями слідчих, прокурорів та можливим завданням такої шкоди.

Аналізуючи вищезазначені обставини, суд відмовляє у задоволенні позову ОСОБА_1 у зв`язку з його недоведеністю.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (Проніна проти України, № 63566/00, пр. 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, оскільки у задоволенні позову відмовлено, то усі судові витрати покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 5, 6, 7, 12, 13, 43, 76-82, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 15, 16, 23, 1167, 1173, 1174, 1176 Цивільного кодексу України, Конституцією України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області, Харківської обласної прокуратури, Головного управління Державної казначейської служби у Харківській області про стягнення моральної шкоди, завданої незаконною бездіяльністю відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Головне управління Національної поліції в Харківській області, , адреса місцезнаходження: 61002, м. Харків, вул. Жон Мироносиць, 5.

Відповідач: Харківська обласна прокуратура, , адреса місцезнаходження: 61001, м. Харків, вул. Богдана Хмельницького, 4.

Відповідач: Головне управління Державної казначейської служби у Харківській області, , адреса місцезнаходження: 61166, м. Харків, вул. Бакуліна, 18.

Повне рішення складено 09.07.2021.

Веб-адреса цього документу у Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua/ з посиланням на номер справи.

Суддя С. М. Гаврилюк