Ухвала

07 липня 2021 року

м. Київ

справа № 509/3714/15-ц

провадження № 61-4552ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Литвиненко І. В. розглянув

касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 23 квітня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 11 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області, ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Одеській області про визнання незаконним та скасування акту про прийняття в експлуатацію, розпорядження про затвердження цього акту та усунення перешкод у користуванні нерухомим майном,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 у серпні 2015 року звернулися до суду із позовом до Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області, ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Одеській області, про визнання незаконним акту про прийняття в експлуатацію та усунення перешкод у користуванні нерухомим майном.

Овідіопольський районний суд Одеської області рішенням від 23 квітня 2018 року позов задовольнив, визнав незаконним та скасував акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, а саме: житлового будинку і господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , визнав незаконним та скасував розпорядження Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області від 20 грудня 2007 року № 1730 в частині затвердження акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта, а саме: житлового будинку і господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язав відповідачів, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні позивачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 земельною ділянкою, що знаходиться за адресами: АДРЕСА_2 , шляхом приведення у відповідність до державних будівельних норм і правил нерухомого майна у вигляді житлового будинку і господарських будівель та споруд на суміжній земельній ділянці, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Одеський апеляційний суд постановою від 11 березня 2020 року апеляційну скаргу адвоката Кешкентія Д. В., діючого в інтересах ОСОБА_1 залишив без задоволення, рішення суду першої інстанції залишив без змін.

ОСОБА_1 16 березня 2021 року засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 23 квітня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 11 березня 2020 року, повний текст якої складено 18 березня 2020 року у вказаній вище справі.

Верховний Суд ухвалою від 05 квітня 2021 року касаційну скаргу залишив без руху та надав строк для усунення недоліків, а саме: заявнику необхідно було надати відповідну довідку суду про дату отримання судового рішення апеляційного суду або інші належні докази (копію конверту, копію рекомендованого повідомлення чи копію трек-коду поштового відправлення) в оригіналах чи належним чином завірені їх копії, докази з приводу недотримання апеляційним судом вимог, встановлених статтею 272 ЦПКУкраїни, щодо порядку видачі або направлення копій судових рішень, або навести інші підстави з відповідними доказами; уточнену редакцію касаційної скарги відповідно до кількості учасників справи, в якій зазначити відомості щодо відповідача - Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області та її місцезнаходженнята роз`яснено заявнику про наслідки невиконання вимог ухвали суду.

Мотивуючи необхідність подання клопотання про поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження з відповідним його обґрунтуванням та наданням доказів, суд касаційної інстанції вказав, що наведені заявником обставини не можуть підтвердити неможливість звернення з касаційною скаргою в установлений законом строк, а також обмеженість у можливості подання касаційної скарги.

Копію вказаної ухвали направлено заявнику та адвокату на адреси, які указані в касаційній скарзі.

Верховний Суд ухвалою від 25 травня 2021 року продовжив ОСОБА_1 строк для усунення недоліків, вказаний в ухвалі Верховного Суду від 05 квітня 2021 року, оскільки відсутні відомості про отримання ОСОБА_1 та її адвокатом Коробко С. Є. копії ухвали Верховного Суду від 05 квітня 2021 року.

ОСОБА_1 у червні 2021 року засобами поштового зв`язку направлено до Верховного Суду заяву про усунення недоліків касаційної скарги.

Аналіз надісланих заявником документів свідчить про неповне виконання вимог ухвали суду касаційної інстанції, оскільки наведені заявником у заяві про поновлення строку на касаційне оскарження підстави аналогічні раніше наведеним, які ухвалою Верховного Суду від 05 квітня 2021 року визнано неповажними та такими, що не можуть підтвердити неможливість звернення з касаційною скаргою в установлений законом строк, а також обмеженість у можливості подання касаційної скарги.

У статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зі спливом значного проміжку часу, є порушенням принципу юридичної визначеності та «права на суд», гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункти 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року).

Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у практиці Європейського суду з прав людини.

Так, у параграфі 41 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Аналогічні висновки викладені Європейським судом з прав людини також у справах «Науменко проти України» від 09 листопада 2004 року, «Полтораченко проти України» від 18 січня 2005 року та «Тімотієвич проти України» від 08 листопада 2005 року.

Поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Посилання заявника на те, що ні вона, ні її представник не отримували копію оскаржуваної постанови у цій справі, Верховний Суд не може визнати поважною причиною пропуску строку на касаційне оскарження тривалістю більше, ніж на 11 місяців 29 днів з таких підстав.

Як вбачається зі змісту постанови Одеського апеляційного суду від 11 березня 2020 року ОСОБА_1 та її адвокат Коробко С. Є. достовірно знали про наявність цього судового провадження, оскільки адвокат Кешкентій Д. В. в інтересах ОСОБА_1 подавав апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, а від адвоката Коробко С. Є. в інтересах ОСОБА_1 надходили неодноразово клопотання про відкладення розгляду справи.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, оскаржувана постанова Одеського апеляційного суду від 11 березня 2020 року, повний текст якої складений 18 березня 2020 року, оприлюднена 23 березня 2020 року

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Таким чином, з 23 березня 2020 року заявник та її представники мали можливість у Єдиному державному реєстрі судових рішень ознайомитися із оскаржуваною постановою, демонструючи готовність брати участь на всіх етапах розгляду.

Верховному Суду не надано логічного та зрозумілого пояснення тому, що перешкоджало заявнику ознайомитися із оскаржуваним судовим рішенням суду апеляційної інстанції та подати належно оформлену касаційну скаргу протягом 30 днів з дня складення повного тексту цього рішення.

Разом із цим, доказів невиконання апеляційним судом вимог статті 272 ЦПК України ОСОБА_1 та її адвокатом Коробко С. Є. не надано.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі № 3236/03 «Пономарьов проти України» зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави.

Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності. У кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata.

При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (Перетяка та Шереметьев проти України, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, від 21 грудня 2010 року).

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

У зв`язку з тим, що підстави пропуску строку на касаційне оскарження є неповажними, а безпідставне поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, строк для усунення недоліків необхідно продовжити, а заявнику надати строк для їх усунення, а саме: направити до суду касаційної інстанції заяву про поновлення процесуального строку на касаційне оскарження судових рішень, в якій навести інші підстави для поновлення цього строку та надати відповідні докази.

Відповідно до частини другої статті 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Враховуючи викладене вище, зазначений в ухвалі Верховного Суду від 05 квітня 2021 року строк для усунення недоліків слід продовжити та повідомити про це заявника.

Керуючись статтями 127, 185, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Визнати наведені ОСОБА_1 підстави для поновлення строку на касаційне оскарження неповажними.

Продовжити ОСОБА_1 строк для усунення недоліків, вказаних в ухвалі Верховного Суду від 05 квітня 2021 року, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настають наслідки, передбачені процесуальним законом.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко