Номер провадження: 22-ц/813/5904/21
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.07.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів: Громіка Р.Д., Дришлюка І.А.,

в порядку спрощеного провадження переглянув апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди завданої внаслідок ДТП,

В С Т А Н О В И В:

16 червня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди завданої внаслідок ДТП.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 22 серпня 2016 року, приблизно о 16 год. 20 хв., в м. Одесі, на перехресті вулиць Градоначальницької та Різовської сталася дорожньо-транспортна пригода за участю позивача ОСОБА_2 , який керував автомобілем «Mazda CX-9», р.н. НОМЕР_1 , та відповідача ОСОБА_1 , який керував автомобілем «ВАЗ 21099», р.н. НОМЕР_2 .

Відносно позивача ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП та направлено на розгляд до Малиновського районного суду м. Одеси. Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 09 листопада 2016 року позивача ОСОБА_2 звільнено від адміністративної відповідальності за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Постанова набрала законної сили. Позивачем в позовній заяві вказано, що оскільки відсутній склад правопорушення в діях самого ОСОБА_2 , то наявний склад правопорушення в діях відповідача ОСОБА_1 , а тому позивач вважає, що має право на відшкодування відповідачем завданих йому збитків в результаті ДТП, а тому він звернувся до суду із вказаним позовом та просив суд задовольнити його вимоги в повному обсязі.

Представником відповідача ОСОБА_1 08 вересня 2017 року було подано заперечення на позовну заяву, згідно яких відповідач просив суд відмовити у задоволені позову. Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог мотивуючи відсутністю його вини в настанні дорожньо-транспортної пригоди, в якій було пошкоджено автомобіль позивача (а.с. 60-70, т. 1).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2018 року за клопотанням відповідача витребувано з Одеського науково-дослідницького інституту судових експертиз копії матеріалів експертного дослідження №4269 від 28.02.2018 року за обставинами ДТП, яке відбулось 22.08.2016 року, учасниками якого були ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ..

На виконання ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2018 року від директора ОНДІСЕ Ріпенко А.І. до суду 02.01.2019 року надійшла копія висновку експертного транспортно-трасологічного дослідження №4269 від 28.02.2018 року.

У судових засіданнях були допитані свідок ДТП ОСОБА_3 , позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 , які надали пояснення, що суперечать одне одному.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22 січня 2019 року по справі призначено судову авто-технічну експертизу, провадження у справі було зупинено на час проведення зазначеної експертизи. Витрати за проведення судової експертизи покладені на відповідача ОСОБА_2 , які, відповідно до квитанції про сплату 0.0..1 останнім були здійснені 26.04.2019 року та провадження про справі було зупинено.

До суду першої інстанції 03 жовтня 2019 року з Одеського науково-дослідному інституту судових експертиз надійшли матеріали цивільної справи №522/11085/17 разом з Висновком експерта №19-794/795 судової автотехнічної експертизи від 17 вересня 2019 року.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 06 липня 2020 року було відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про призначення комплексної судової авто технічної транспортно-трасологічної експертизи.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2020 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно із ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також, надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13ц).

Оскільки в даній справі ціна позову становить 51 172,22 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 08 липня 2021 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, заперечення на апеляцію, що містяться у відзиві адвоката Румянцева О.Г. в інтересах ОСОБА_2 , перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, вставленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоди (статті 11, 599, 1166 ЦК України).

Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник).

Судом першої інстанції встановлено, що 22 серпня 2016 року, приблизно о 16 год. 20 хв., в м. Одесі, на перехресті вулиць Градоначальницької та Різовської сталася дорожньо-транспортна пригода за участю позивача ОСОБА_2 , який керував автомобілем «Mazda CX-9» р.н. НОМЕР_1 та відповідача ОСОБА_1 , який керував автомобілем «ВАЗ 21099» р.н. НОМЕР_2 .

Відносно ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП та направлено на розгляд до Малиновського районного суду м. Одеси.

Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 09 листопада 2016 року позивача ОСОБА_2 звільнено від адміністративної відповідальності за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постанова набрала законної сили, у встановлений для оскарження строк відповідачем не оскаржувалась.

Як слідує з вимог ст. ст. 283, 284, 247 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення та її закритті, зокрема за відсутності події та складу адміністративного правопорушення в діях особи, що притягується, не передбачено законодавцем вирішення питання про встановлення та винуватість іншої особи в цьому правопорушенні.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Протокол про адміністративне правопорушення відносно відповідача ОСОБА_1 взагалі не складався.

Автомобіль «Mazda CX-9» р.н. НОМЕР_1 на праві власності належить позивачу ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 02.10.2010 року.

Цивільно-правова відповідальність як відповідача ОСОБА_1 так і позивача ОСОБА_2 на момент ДТП не була застрахована.

Для визначення розміру матеріальної шкоди, що була завдана позивачу, він звернувся до судового експерта з правом проведення автотоварознавчих експертиз ОСОБА_4 й отримав Висновок №238/16 від 08.11.2016 року. Оригінал Висновку №238/16 позивачем долучено до матеріалів справи.

Згідно Висновку №238/16 від 08.11.2016 року вартість матеріальної шкоди, причиненої позивачу ОСОБА_2 становить 49 772,22 гривень.

За проведення експертного дослідження судовому експерту ОСОБА_4 було сплачено позивачем 1 400,00 гривень.

Обов`язок відшкодувати завдану іншому володільцю джерела підвищеної небезпеки шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

При цьому вина у завданні шкоди, згідно з положеннями пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України, є обов`язковою умовою для покладення на винну особу відповідальності за майнову шкоду, завдану внаслідок взаємодії транспортних засобів іншому учаснику дорожньо-транспортної пригоди.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що висновком №19-794/795 судової авто технічної експертизи від 17 вересня 2019 року, складеного судовими експертами Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз, в дорожньо-транспортній ситуації, що склалась 22 серпня 2016 року дії відповідача ОСОБА_1 , які не відповідали вимогам п.п. 12.3, 12.4, 12.9 ПДР України, знаходяться в причинному зв`язку з настанням ДТП. А тому майнова шкода, заподіяна в результаті ДТП ОСОБА_2 , підлягає стягненню у заявленому ним розмірі з відповідача ОСОБА_1 ..

У постанові Пленуму Верховного Суду України № 8 від 30 травня 1997 року "Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах" зазначено, що висновок експерта є доказом в цивільному процесі. Він не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції надав перевагу висновку експерта, а якому зазначено, що у зв`язку із тим, що водій автомобіля ВАЗ 21099, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_1 мав технічну можливість запобігти події, шляхом виконання вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України, то в даних умовах його дії знаходяться в причинному зв`язку із настанням дорожньо-транспортної події.

Однак, в той же час судом першої інстанції не прийнято до уваги висновок експерта в цьому ж висновку щодо поставленого першого та другого питання, в якому експерт зазначає, що автомобіль ВАЗ 21099, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 перед зіткненням рухався прямолінійно у лівій смузі руху проїзної частини вул. Градоначальницька, а автомобіль Mazda CX-9 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 виконував маневр лівого повороту на вул. Різовську не з крайнього лівого положення проїзної частини, а з положення праворуч відносно автомобіля ВАЗ 21099.

Тобто, при розгляді даної цивільної справи, суд однобічно прийняв до уваги висновки експертизи, вдався до встановлення вини ОСОБА_1 у скоєнні ДТП, незважаючи на відсутність протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , та відсутності доказів підтвердження вини ОСОБА_1 у скоєнні ДТП.

За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно із ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди (частина 2 статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини.

Судова колегія враховуючи, що вина ОСОБА_1 у скоєнні ДТП, в результаті якого було пошкоджено належний ОСОБА_2 автомобіль не встановлена, а тому правові підстави для покладення на відповідача відповідальності по відшкодуванню матеріальної шкоди відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з неповним з`ясуванням обставин справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

На підставі частин 1 та 13 статті 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове рішення, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідач ОСОБА_1 поніс та документально підтвердив сплату судового збору при подачі апеляційної скарги в сумі 6 612 грн. (т. 2, а.с. 93), тому у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги підлягає присудженню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 6 612 грн..

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2020 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди завданої внаслідок ДТП відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) витрати по сплаті судового збору в сумі 6 612,00 грн..

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено: 08 липня 2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М.Драгомерецький

А.І.Дришлюк

Р.Д.Громік