АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2021 року

м. Чернівці

cправа № 713/199/20

провадження № 822/539/21-ц

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кулянди М.І.,

суддів: Одинака О.О., Половінкіної Н.Ю.,

секретар Паучек І.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

апеляційна скарга ОСОБА_3 , в інтересах якої діє ОСОБА_4 , на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 03 березня 2021 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Пилипюк І.В.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

В позові посилається на те, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,017 га, кадастровий номер 0:01:005:1169, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Мигівської сільської ради Вижницького району та належить їй згідно з державним актом на земельну ділянку серія ЯК №119694 від 29.12.2012 року.

ОСОБА_2 , яка є власником суміжної земельної ділянки площею 0,1 га, кадастровий номер :01:005:0569, цільове призначення - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (для будівництва та обслуговування готельно-ресторанного комплексу), захопила частину земельної ділянки площею 0,017 га, належної позивачці та обгородила її бетонним парканом.

Тому право фактичного користування позивачки земельною ділянкою підлягає відновленню шляхом зобов`язання відповідачки здійснити частковий демонтаж огорожі (бетонного паркану), за межі належної позивачці земельної ділянки, що змусило звернутися до суду з позовною заявою.

Просила суд зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, що належить ОСОБА_3 та розташована на території Мигівської сільської ради Вижницького району, кадастровий номер 0:01:005:1169, шляхом знесення (перенесення) огорожі із земельної ділянки в межах площі 0,017 га.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 03 березня 2021 року в позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивач не надала доказів на підтвердження того, що будівництво відповідачем паркану, яке знаходиться в межах похибки, визначеної пунктом 3.10 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, істотно порушує її право власності на земельну ділянку та зумовлює застосування такого крайнього заходу відновлення його порушених прав, як демонтаж паркану.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_3 , в інтересах якої діє ОСОБА_4 , подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт у своїй апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив всі обставини, що мають значення для справи, допустивши порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування скарги зазначає, що суд першої інстанції не повній мірі дослідив висновок судового експерта СП «Західно-Український Експертно-Консультативний Центр» Юзвенко Р.В. №548 від 16 грудня 2020 року та помилково послався на Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками.

Короткий зміст позиції інших учасників справи

На апеляційну скаргу ОСОБА_2 подала відзив.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Посилається на те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а аргументи апеляційної скарги є безпідставними.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Згідно з Державним актом серії ЯК №119694 від 29 грудня 2012 року ОСОБА_3 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,2000 га, яка розташована за адресою: Чернівецька область, Вижницький район, с. Мигове, урочище «Горкут», кадастровий номер :01:005:0933

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №199003955 від 05 лютого 2020 року, ОСОБА_3 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,17 га, кадастровий номер :01:005:1169, яка створена внаслідок поділу;

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №198344037 від 30 січня 2020 року, ОСОБА_2 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,1 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, (для будівництва і обслуговування готельно-ресторанного комплексу), яка розташована за адресою: Чернівецька область, Вижницький район, с. Мигове, кадастровий номер :01:005:0569;

Висновком судово земельно-технічної експертизи №548 від 16 грудня 2020 року встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:005:1169, яка належить ОСОБА_3 межує із земельною ділянкою з кадастровим номером :01:005:0569, що належить ОСОБА_2 і довжина суміжної межі становить 56,44 м; - по всій суміжній межі наявне накладання площею 0,0016 га (16 кв.м) на земельну ділянку ОСОБА_3 з кадастровим номером :01:005:1169, зі сторони власника земельної ділянки ОСОБА_2 з кадастровим номером :01:005:0569 у фактичному користуванні земельними ділянками шляхом встановлення паркану (огорожі).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до частин першої, другої статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Поняття земельної ділянки як об`єкта права власності визначено у частині першій статті 79 ЗК України як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Нормами частини першої статті 81 ЗК України визначено способи набуття права власності на земельні ділянки, а саме: придбання за договором купівлі- продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Частиною першою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Тлумачення наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у розпоряджанні власністю (негаторний позов).

Частинами другою, третьою статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини другої статті 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Порядок відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) визначений в Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376. Розділом ІУ зазначеної Інструкції передбачено, що відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок. Власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до статті 186 ЗК України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Закріплення відновлених меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) межовими знаками здійснюється виконавцем, яким є юридична або фізична особа, яка отримала ліцензії на проведення робіт із землеустрою, у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів суміжних земельних ділянок або уповноваженої ним (ними) особою.

Відповідно до пункту «г» частини першої статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

Частиною третьою статті 103 ЗК України визначено, що власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).

Відповідно до висновку судово земельно-технічної експертизи №548 від 16 грудня 2020 року встановлено, що розташування паркану між земельними ділянками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 згідно їх фактичного користування не відповідає розташуванню межі між земельними ділянками з кадастровим номером :01:005:0569 ( ОСОБА_5 ) і кадастровим номером :01:005:1169 ( ОСОБА_6 ). Зміщення розташування паркану по відношенню до розташуванню межі між вищезазначеними ділянками згідно каталогів координат наявне по всій довжині ( 56,32- 56,44м), межі в точках 3- 5 (0,42м) і в точках 4-41 (0,11м), а відповідно для усунення невідповідності, паркан необхідно перенести в бік земельної ділянки ОСОБА_2 .

Встановивши, що паркан (огорожа) ОСОБА_2 виходить за межі її земельної ділянки на земельну ділянку ОСОБА_3 і площа такого накладення складає 16 кв.м, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність звільнення земельної ділянки шляхом знесення огорожі довжиною 56 метрів 32 сантиметри, в точках 3-5 (0,42 м) і в точках 4-4-1(0,11м), який побудований вздовж межі між земельною ділянкою кадастровий номер -0:01:005:1169, (згідно висновку судово земельно-технічної експертизи №548 від 16 грудня 2020 року), яка належить на праві власності ОСОБА_3 та земельною ділянкою кадастровий номер -:01:005:0569, яка належить на праві власності ОСОБА_2 , які розташовані в с.Мигово, Вижницького району, Чернівецької області.

Посилання суду першої інстанції на пункт 3.10 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, є помилковим, оскільки вказана інструкція визначає механізм встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, а межі земельних ділянок ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вже встановлені.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується із висновком Верховного Суду у постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 367/3748/15-ц.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Таким чином, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції з ухваленням нового про часткове задоволення позову.

Щодо судових витрат

Відповідно до правил статті 141 ЦПК України слід змінити розподіл судових витрат.

З мотивувальної частини постанови вбачається, що апеляційний суд дійшов висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позову.

За подання до суду позовної заяви ОСОБА_3 сплатила судовий збір в розмірі 840 гривень 80 коп.

При звернені до апеляційного суду апелянтом відповідно до квитанції було сплачено 1261 гривню 20 копійок судового збору.

Згідно абз. 2 пункту 36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року, № 10 якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.

Отже, слід стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1051 гривню в рахунок відшкодування судових витрат понесених на оплату судового збору за подання до суд у позовної заяви.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якої діє ОСОБА_4 , задовольнити частково.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 03 березня 2021 року скасувати.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_3 в користуванні земельною, шляхом знесення огорожі довжиною 56 метрів 32 сантиметри, в точках 3-5 (0,42 м) і в точках 4-4-1(0,11м), який побудований вздовж межі між земельною ділянкою кадастровий номер -0:01:005:1169, (згідно висновку судово земельно-технічної експертизи №548 від 16 грудня 2020 року), яка належить на праві власності ОСОБА_3 та земельною ділянкою кадастровий номер -:01:005:0569, яка належить на праві власності ОСОБА_2 , які розташовані в с.Мигово, Вижницького району, Чернівецької області .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1051 гривню в рахунок відшкодування судових витрат понесених на оплату судового збору за подання до суд позовної заяви.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови - 09 липня 2021 року.

Головуючий М.І. Кулянда

Судді : О.О. Одинак

Н.Ю. Половінкіна