Єдиний унікальний номер судової справи: № 487/7339/18
Номер провадження № 22-ц/812/107/21 Суддя-доповідач апеляційного суду - Крамаренко Т.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2021 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Бондаренко Т.З., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання - Андрієнко Л.Д.,

за участю: прокурора - Цвікілевич Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 жовтня 2020 року, ухваленого під головуванням судді - Павлової Ж.П., в приміщенні того ж суду по справі за позовом заступника керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 в інтересах держави до Миколаївської міської ради, ОСОБА_1 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання незаконними та скасування пунктів рішень міської ради, визнання недійсними державного акту на право власності на земельну ділянку, витребування земельної ділянки

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2018 року заступник керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 звернувся до суду в інтересах держави до Миколаївської міської ради, ОСОБА_1 за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання незаконними та скасування пунктів рішень міської ради, визнання недійсними державного акту на право власності на земельну ділянку, витребування земельної ділянки.

Позов обґрунтовано тим, що п.п.41, 41.1 розділу 4 рішення №36/61 Миколаївської міської ради від 04 вересня 2009 року затверджено проект землеустрою та надано у приватну власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 843 кв.м. за рахунок земель ТОВ «Миколаївбудпроект» з віднесенням її до земель житлової забудови, для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 .

На підставі вказаного рішення ОСОБА_4 28 жовтня 2009 року отримала державний акт на право власності серії ЯИ №140140 на право власності на земельну ділянку із кадастровим номером :12:001:0016, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 27 листопада 2009 за №34.

Рішення Миколаївської міської ради № 36/61 у відповідній частині прийняте з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки спірна земельна ділянка належить до комунальної власності та знаходиться у межах прибережної захисної смуги Бузького лиману.

Прибережну захисну смугу можна використовувати лише відповідно до її цільового призначення з урахуванням законодавчих обмежень щодо ведення господарської діяльності, а землі, на яких розташована ця смуга, не можна відчужувати.

Відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги та невизначеність її меж в натурі не означає відсутність цієї смуги та не підтверджує правомірність передання у приватну власність спірної земельної ділянки, розташованої біля урізу води. Вказане відповідає висновкам Верховного Суду України, викладеним у постановах від 01.07.2015 року у справі № 6-184цс-15, від 10.06.2015 року у справі №162 цс-15.

Крім того, згідно з генеральним планом міста Миколаєва, спірна земельна ділянка розташована у зеленій зоні загального користування та належить до перспективної ландшафтно-рекреаційної зони загальноміського значення, які не можуть передаватися у власність громадян для здійснення будівництва.

Відведення спірної земельної ділянки ОСОБА_4 для будівництва й обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд суперечить вимогам земельного та містобудівного законодавства, оскільки місце її розташування не відповідає містобудівній документації.

31 березня 2011 року ОСОБА_4 від імені якої діяв ОСОБА_5 уклав з ОСОБА_2 договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки, яку 18 жовтня 2013 року останній продав ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, спадкоємицею усього майна згідно із заповітом є ОСОБА_3 .

Оскільки порушення інтересів територіальної громади відбулось внаслідок незаконних дій органу місцевого самоврядування, прокурор звернувся з вказаним позовом як самостійний позивач в інтересах держави, який полягає в інтересах частини українського народу членів територіальної громади, яка є власником спірної земельної ділянки.

Посилаючись на вказані обставини та на те, що державний акт ОСОБА_4 отримала на підставі незаконного рішення Миколаївської міської ради, прокурор просив суд:

- визнати незаконним і скасувати пункти 41, 41.2 розділу 4 рішення Миколаївської міської ради №36/61 від 04 вересня 2009 року, якими затверджено проект землеустрою та надано у приватну власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 843 кв.м. за рахунок земель ТОВ «Миколаївбудпроект» з віднесенням її до земель житлової забудови, для будівництва та обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд по АДРЕСА_1 ;

- визнати недійсним та скасувати виданий 28.10.2009 року ОСОБА_4 державний акт серії ЯИ №140140 на право власності на земельну ділянку із кадастровим номером :12:001:0016, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі 27.11.2009 за №32, із записом про перехід права власності ОСОБА_2

- витребувати від ОСОБА_1 у власність територіальної громади міста в особі Миколаївської міської ради земельну ділянку площею 0,0843 га з кадастровим номером :12:001:0016, вартістю 360069,34 грн., розташованої по АДРЕСА_1 у придатному для використання стані шляхом демонтажу будівельних матеріалів.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 жовтня 2020 року у задоволенні позову відмовлено за пропуском строку позовної давності.

Рішення суду мотивовано тим, що наявні підстави для задоволенні позовних вимог. Однак, державі в особі її органів як суб`єктам владних повноважень було достовірно відомо про виділення земельної ділянки з моменту прийняття рішення, між тим пред`являючи позов прокурор, який не є особою, права якої порушено пропустив строк звернення до суду.

Не погодившись з рішенням суду заступник керівника Миколаївської обласної прокуратури подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, викладені у рішенні висновку суду не відповідають обставинам справи, просив рішення суду скасувати та ухвали нове про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції під час ухвалення рішення не було взято до уваги висновки Верховного Суду щодо застосування відповідних норм права до спірних правовідносин та дійшов хибного висновку про пропуск прокурором строку звернення до суду із вказаним позовом.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Під час апеляційного розгляду представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Багдарсарова Г.М. заявила клопотання про зупинення апеляційного провадження до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 488/2807/17 (провадження № 14-91 цс20) посилаючись на те, що правовідносини у вказаний справі є подібними з даною справою.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку учасників справи, колегія суддів вважає необхідним зупинити апеляційне провадження у справі з огляду на таке.

Частиною другою статті 381 ЦПК України передбачено, що процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом апеляційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Згідно із положеннями п. 10 ч.1 ст. 252 ЦПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 травня 2020 року справа № 488/2807/17 за позовом виконуючого обов`язки керівника Миколаївської місцевої прокуратури № 2 в інтересах держави в особі Миколаївської обласної державної адміністрації до Миколаївської міської ради, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , треті особи: Державне підприємство «Миколаївське лісове господарство», Виконавчий комітет Миколаївської міської ради, про визнання незаконним та скасування рішення, визнання державного акта недійсним, витребування земельної ділянки передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду відповідно до частини п`ятої статті 403 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду передаючи на розгляд Великої Палати Верховного Суду вищевказаної справи виходив з того, що вирішення питання додержання принципу пропорційності втручання у право мирного володіння майном особи за рішенням суду про витребування земельної ділянки у придатному для використання стані шляхом знесення розташованого на ній об`єкта нерухомості (житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами), можливості або неможливості такого втручання за певних обставин справи, порядку такого знесення та відновлення попереднього стану земельної ділянки (зокрема, за чий рахунок), а також визначення ефективних компенсаційних механізмів відшкодування збитків добросовісного набувача від таких заходів (зокрема, в частині компенсації вартості забудови земельної ділянки) становить виключну правову проблему, щодо застосування статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

У даній справі, яка переглядається в апеляційному провадженні наявні вимоги щодо витребування від ОСОБА_1 у власність територіальної громади міста в особі Миколаївської міської ради земельну ділянку площею 0,0843 га з кадастровим номером :12:001:0016, вартістю 360069,34 грн., розташованої по АДРЕСА_1 у придатному для використанні стані шляхом демонтажу будівельних матеріалів.

Однак, як встановлено під час апеляційного розгляду на спірній земельній ділянці побудований двоповерховий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що підтверджується будівельним паспортом виданим Управлінням містобудування та архітектури 15 вересня 2016 року та технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 23 квітня 2020 року.

Отже, наведене свідчить про те, що у даній справі також постане питання щодо застосування статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України.

Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоби виключити ризик свавілля.

Частинами 1-4 ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Частинами 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Також, у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне клопотання задовольнити та зупинити апеляційне провадження у даній справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 488/2807/17.

Керуючись п.10 ч.1 ст. 252, ст. ст. 253, 260, 368, 381 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Клопотання задовольнити.

Зупинити апеляційне провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 жовтня 2020 року до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 488/2807/17.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Т.З. Бондаренко

В.І.Темнікова

Повний текст ухвали складено 04 березня 2021 року.