У Х В А Л А

щодо відстрочки виконання рішення суду

25.02.2021 року м.Мостиська

єун 448/354/19

провадження №6/448/1/21

Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючий суддя Білоус Ю.Б.,

при секретарі судового засідання Романченко І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Мостиська заяву ОСОБА_1 , треті особи Мостиський районний відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) та ОСОБА_2 , про відстрочку виконання рішення суду, -

учасники справи:

заявник ОСОБА_1 ,- не з`явився,

представник заявника адвокат Климишин І.П. (ордер №1055071)

третя особа ОСОБА_2 - не з`явилася,

третя особа - головний державний виконавець Мостиського РВ ДВС ЗМУ МЮ (м. Львів) Бідак О.Є. не з`явилася,

встановив:

ОСОБА_1 , 14.12.2020 року, звернувся до суду з заявою про відстрочку виконання рішення суду, відповідно до якого просить: відстрочити виконання рішення Мостиського районного суду Львівської області у справі №448/354/19 від 13.08.2019 року та не вчиняти виконавчих дій по виконавчому листі Мостиського районного суду по справі №448/354/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про стягнення аліментів, до постановлення рішення суду у справі №448/99/20, яка перебуває на розгляді Мостиського районного суду.

Заявник зазначає, що 13.08.2019 року суддею Мостиського районного суду Львівської області Ю.Б.Білоус було розглянуто справу №448/354/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів. За результатами розгляду вищевказаної справи судом було ухвалене рішення від 13.08.2019 року, яким позов ОСОБА_2 задоволено повністю та стягнуто на її користь з ОСОБА_1 аліменти у твердій грошовій сумі, на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1500 гривень щомісячно та на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1200 гривень щомісячно, але не менше як по 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з 18.03.2019р. і до досягнення дітьми повноліття. 13.09.2019 року вищезазначене рішення набрало законної сили та на його підставі видано виконавчий лист, на підставі якого в свою чергу було відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню рішення суду.

Наголошує, що подальше виконання рішення суду ускладняється та робить його майже неможливим в силу збігу тяжких сімейних обставин, різкого погіршення стану здоров`я та, як наслідок, неможливістю останнім працювати. На його лікування потрібні значні грошові кошти, які наразі в нього відсутні.

Крім цього, стверджує, що звернувся до Мостиського районного суду Львівської області з позовом до ОСОБА_2 , про виключення з актових записів про народження дітей відомостей про батька дитини (справа №448/99/20), тому вважає безпідставним стягнення з нього аліментів. Рішення у вказаній справі на момент звернення із заявою про відстрочку виконання рішення суду не прийнято. З огляду на зазначене, просить суд відстрочити виконання рішення суду від 13.08.2019 року до постановлення рішення суду у справі №448/99/20, яка перебуває на розгляді Мостиського районного суду.

Суд, ознайомившись з вимогами заяви та матеріалами справи, вважає зазначити наступне.

Відповідно до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п.9 ч.3 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Зазначене конституційне положення відображено і у статті 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід`ємною частиною «права на суд», а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення (наприклад, пункт 41 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року).

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах.

У рішенні у справі «Шмалько проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт перший статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати до суду позов з приводу цивільно-правових питань. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави, ратифікуючи Конвенцію, зобов`язалися поважати. Отже для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду». У справі «Войтенко проти України» суд знову повторює, що ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок ( рішення у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії» ).

Конституційний Суд України, беручи до уваги статті 3, 8, частини першу, другу статті 55, частини першу, другу статті 129? Конституції України, свої юридичні позиції щодо визначення виконання судового рішення складовою конституційного права на судовий захист, вважає, що держава, створюючи належні національні організаційно-правові механізми реалізації права на виконання судового рішення, повинна не лише впроваджувати ефективні системи виконання судових рішень, а й забезпечувати функціонування цих систем у такий спосіб, щоб доступ до них мала кожна особа, на користь якої ухвалене обов`язкове судове рішення, у разі, якщо це рішення не виконується, у тому числі державним органом (Рішення Конституційного Суду України від 15 травня 2019 року №2рп(ІІ)/ 2019р.) Конституційний Суд України у зазначеному Рішенні також наголошує, що визначений у законі порядок забезпечення державою виконання судового рішення має відповідати принципам верховенства права та справедливості, гарантувати конституційне право на судовий захист; невиконання державою позитивного обов`язку щодо забезпечення функціонування запроваджуваної нею системи виконання судових рішень призводить до обмеження конституційного права на судовий захист та нівелює його сутність.

Судом встановлено, що рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 13.08.2019року у цивільній справі №448/354/19, яке набрало законної сили 13.09.2019року, ухвалено стягувати з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 аліменти у твердій грошовій сумі, на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1500 гривень щомісячно та на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1200 гривень щомісячно, але не менше як по 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з 18.03.2019 року і до досягнення дітьми повноліття. Розмір аліментів підлягає індексації відповідно до закону.

На підставі вказаного рішення суду, Мостиським районним судом Львівської області видано виконавчий лист №448/354/19 про стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 аліменти у твердій грошовій сумі, на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1500 гривень щомісячно та на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1200 гривень щомісячно, але не менше як по 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з 18.03.2019 року і до досягнення дітьми повноліття.

Таким чином, станом на теперішній час, рішення суду, на підставі якого видано виконавчий лист № 448/354/19, вступило в законну силу та є обов`язковим для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягає виконанню на всій території України.

Закон України «Про виконавче провадження» у статтях 1, 5, 18 визначає, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів ( посадових осіб ) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів ( посадових осіб ), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби ( державних виконавців ) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 34 Закону України «Про виконавче провадження» чітко регламентовано обставини зупинення вчинення виконавчих дій.

1. Виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі:

1) проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, або якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, якщо згідно з умовами служби проведення виконавчих дій неможливе чи на прохання стягувача, який проходить таку військову службу;

2) зупинення судом стягнення на підставі виконавчого документа;

3) зупинення судом реалізації арештованого майна у разі відсутності іншого майна боржника, на яке може бути звернено стягнення;

4) відкриття господарським судом провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) боржника, якщо відповідно до закону на вимогу стягувача поширюється дія мораторію, запровадженого господарським судом. Виконавець не зупиняє вчинення виконавчих дій у разі перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника);

5) звернення виконавця та/або заінтересованої особи до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником у порядку, встановленому частиною п`ятою статті 15 цього Закону;

6) надання судом, який видав виконавчий документ, відстрочки виконання рішення;

7) якщо вони вчиняються до оптового постачальника електричної енергії відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на погашення заборгованості, що утворилася на оптовому ринку електричної енергії";

8) затвердження плану санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство (неплатоспроможність) якщо стягувач включений до плану санації;

9) надіслання виконавчого документа до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";

10) включення підприємств, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та тепло генеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", з виконавчих проваджень, стягувачами за якими є Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", її дочірня компанія "Газ України", Публічне акціонерне товариство "Укртрансгаз", постачальники електричної енергії, а боржниками - підприємства, що виробляють теплову енергію, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, та підприємства централізованого водопостачання та водовідведення, що надають послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, послуги з постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем);

11) встановлення мораторію на звернення стягнення на активи боржника за зобов`язаннями підприємств залізничного транспорту, майно яких розміщене на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження;

12) включення державних підприємств або пакетів акцій (часток) господарських товариств до переліку об`єктів малої або великої приватизації, що підлягають приватизації;

13) наявності підстав, передбачених статтею 2? Закону України "Про деякі питання заборгованості підприємств оборонно-промислового комплексу - учасників Державного концерну "Укроборонпром" та забезпечення їх стабільного розвитку";

14) наявності підстав, передбачених статтею 1 Закону України "Про відновлення платоспроможності державних вугледобувних підприємств".

Згідно із положеннями ч.ч. 1.2 статті 33 ЗУ «Про виконавче провадження», за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

2. За заявою стягувача виконавець може відстрочити або розстрочити виконання рішення (крім судового рішення), за наявності обставин, передбачених частиною першою цієї статті, про що виносить відповідну постанову.

Відповідно до статті 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Відстрочка виконання рішення за приписами статті 435 ЦПК України не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, рішення ухвалено 13.08.2019 року.

Підставою для відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 Постанови від 26 грудня 2003 року №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

При цьому, виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справа «Горнсбі проти Греції»). Термін, протягом якого судове рішення залишається невиконаним, може ставити під сумнів розумність строків судового захисту.

При вирішенні питання про затримку виконання судового рішення, слід враховувати інтереси обох сторін, як стягувача так і боржника, та дотримуватися їх балансу.

З аналізу наведених норм слідує, що відстрочка виконання рішення можливе лише у виключних випадках за наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Під час вирішення питання про відстрочення виконання рішення суду обов`язково мають враховуватись також інтереси сторони, на користь якої ухвалене рішення, тобто стягувача.

Судове рішення про стягнення аліментів, яке просить заявник відстрочити, перш за все напряму стосується інтересів дитини, які охороняються державою і пов`язані з захистом таких прав дитини.

В свою чергу, предметом іншого позову ОСОБА_1 , є оспорювання його батьківства та виключення відомостей про нього з актового запису про народження дитини як про батька. Справи про оспорювання батьківства стосуються захисту прав батьків.

Відповідно до ч.1 ст. 140 СК України стягнення з особи, яка записана батьком, матір`ю, аліментів на дитину не є перешкодою для звернення до суду з позовом про виключення відомостей про неї як батька, матері дитини з актового запису про її народження.

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" предметом доказування в справах про оспорювання батьківства є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини.

Отже, під час розгляду вказаних позовів дослідженню підлягають різні обставини та відповідні до них правовідносини.

Відповідно до ч 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

З врахуванням вищезазначеного, з метою недопущення порушень прав дитини, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви про відстрочку виконання судового рішення.

Судові витрати відсутні.

Керуючись ст.ст. 258 - 261, 353, 435 ЦПК України, суд

постановив:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , треті особи Мостиський районний відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) та ОСОБА_2 , про відстрочку виконання рішення суду - відмовити.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку апеляційного оскарження відповідної ухвали суду.

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на сторінці офіційного вебпорталу судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://ms.lv.court.gov.ua/sud1314/

Повний текст ухвали виготовлено 01.03.2021 року.

Суддя Ю.Б. Білоус

Ухвала суду набрала законної сили: «___»___________ 20 р.

Суддя Ю.Б.Білоус