Справа № 587/556/19
РІШЕННЯ
10 червня 2021 року Сумський районний суд Сумської області під головуванням судді Степаненка О.А., за участю секретаря судового засідання Домненко Н.І., представника відповідача - адвоката Лисенко Г.К., представника позивачки - адвоката Стадника С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя, визнання майна особистою приватною власністю та стягнення грошових коштів,
В С Т А Н О В И В :
Відповідач ОСОБА_2 у відзиві на позов позовні вимоги не визнав, зазначивши, що дійсно в 1980 році він зареєстрував шлюб з позивачкою ОСОБА_1 . В той час він проживав в спірному будинку за адресою АДРЕСА_1 , який належав колгоспу «Ленінський шлях». В цей будинок після реєстрації шлюбу вселилася і позивачка. 30 січня 1993 року він придбав в колгоспі спірний будинок на підставі договору купівлі-продажу. У спірному будинку він з позивачкою та двома дітьми проживав до 2003 року, після чого внаслідок постійних сімейних сварок він покинув спірне домоволодіння, залишивши все майно позивачці та дітям. Після залишення домоволодіння позивачка стала самостійно хазяйнувати в спірному домоволодінні; не спитавши його згоди вона збудувала сарай, навіси, огорожі. З моменту придбання будинку і до дня звернення позивачки до суду будинок практично не змінився ані в розрізі, ані в благоустрої. Та обставина, що позивачкою було добудовано кілька навісів, сарай та огорожі - не може впливати на зміну часток в домоволодінні, а позивачка має право отримати грошову компенсацію за збудовані споруди. Щодо вимог позивачки про стягнення грошової компенсації за сплату комунальних послуг відповідач зазначив, що протягом 16 років він в спірному домоволодінні не проживав, позивачка самостійно користувалась послугами газо- та електропостачання на свій розсуд, відтак, немає підстав для стягнення з нього частки за сплачені комунальні послуги.
В судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 підтримали свою позицію.
Заслухавши пояснення учасників справи, представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, з`ясувавши правові позиції сторін, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до ст. 368 ч. 3 Цивільного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Договору щодо спільного майна сторони не укладали.
Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).
Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.
Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України).
Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.
Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.
Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).
Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.
Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст. 63, ч.1 ст. 65 СК.
Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, що означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язанні доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте ними у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.
Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя, тобто якщо у відповідному документі власником чи набувачем вказано лише чоловіка, це ще не означає, що він є одноосібним власником майна.
Судом встановлено, - і не оспорюється сторонами, що з 1 листопада 1980 року сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, зареєстрованому Каменською сільською радою Лебединського району Сумської області, актовий запис №9 ( т. 1 ар.с. 15).
З 1988 року сторони разом проживали в будинку за адресою АДРЕСА_1 , який належав колгоспу «Ленінський шлях». В подальшому, 25 лютого 1993 року сторони за спільні сумісні кошти подружжя за договором купівлі-продажу придбали спірний будинок у колгоспу «Ленінський шлях», покупцем в договорі купівлі-продажу був зазначений відповідач ( т. 1 ар.с.16, 17-21).
На момент укладення договору купівлі-продажу спірне домоволодіння складалося з наступних приміщень та споруд: житловий будинок 1986 р., погріб 1986 р., прибудова а 1986 р., літня кухня 1986 р., сарай 1986 р., вбиральня 1986 р., сарай 1989 р., металевий контейнер 1987 р., навіс 1990 р., навіс 1986 р., навіс 1989 р.( т. 1 ар.с. 17-20, 26-28, 169-174).
Рішенням виконавчого комітету Нижньосироватської сільської ради народних депутатів Сумського району Сумської області від 20 серпня 1993 року №32 відповідачу було безоплатно передано у приватну власність земельну ділянку, розташовану за адресою с. Нижня Сироватка Сумського району Сумської області, загальною площею 0,60 га, з них під будівлями 0,03 га та для ведення особистого підсобного господарства - 0,57 га ( т.1 ар.с. 40).

В лютому 2003 року шлюбні сімейні відносини між сторонами припинились, відповідач залишив спірний будинок і з цього часу в будинку не проживав. З 2003 року позивачка самостійно сплачувала комунальні платежі ( т. 1 ар.с. 135,136), вкладала власні кошти в облаштування та ремонт будинку (т.1 ар. с.116-121), утримання будинку та прибудинкової території, несла всі витрати, пов`язані з підтриманням будинку у належному стані (т.1 ар.с. 47-52, 81-82), сплачувала комунальні послуги (т. 1 ар.с.8392, 93-110), зокрема, за особисті кошти позивачки в спірному домоволодінні було зведено наступні споруди: прибудова а1 вартістю 14 309 грн., навіс Е вартістю 5 384 грн. та навіс Л вартістю 5 547 грн., ворота №1 вартістю 14 725 грн., огорожі №2 вартістю 15535 грн., огорожі №3 вартістю 7 380 грн., огорожі вартістю 12 072 грн., а всього загальною вартістю

Та обставина, що відповідач з 2003 року в спірному домоволодінні не проживав і не вкладав кошти у зведення споруд, які за власні кошти збудувала позивачка, підтвердила суду свідок ОСОБА_4 , не оспорював в судовому засіданні і сам відповідач, який пояснив, що дійсно з 2003 року, тобто на протязі 18 років він в спірному домоволодінні не проживав, а прибудову а1, навіс Е, навіс Л, ворота №1, огорожу №2, огорожу №3, огорожу вартістю 12 072 грн., а також інші переобладнання (водовідведення, буріння свердловини, установка газового приладдя, насосу, ремонт кімнат, встановлення склопакетів на вікна, ремонт фундаменту будинку) позивачка робила за свої власні кошти і без його як власника дозволу на проведення цих видів робіт.

Ухвалою суду від 5 серпня 2019 року по справі було призначено судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлені питання:

1)Яка вартість спірного домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 станом на 2003 рік?

2)Яка вартість спірного домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки за цією ж адресою на даний час?

3)Яка вартість переобладнань, покращень та поліпшень, проведених у спірному домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , проведених з 2003 року по даний час, а саме:

спорудження прибудови а1 від 2006 р.,

навісу Е від 2006 р.,

навісу Л від 2006 р.,

воріт №1 від 2006 р.,

огорожі №2 від 2007 р.,

огорожі №3 від 2012 р.,

огорожі від 2013 р.,

ремонту даху будинку та господарських споруд (сараїв), ремонту фундаменту, установки газового приладдя (лічильника), установки водного насосу для газового котла та опалення, установки семи склопакетів для вікон з металопластику, проведення водопостачання, установка бойлеру, нової сантехніки, міжкімнатних дверей?

4)Чи збільшилась площа будинку за період з 2003 року по даний час?

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №1452/2064-2068 від 29 листопада 2019 року, проведеної спеціалістами Сумського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса ринкова вартість спірної садиби за адресою: АДРЕСА_1 станом на час складання висновку становить 232000 гривень. Загальна вартість переобладнань, покращень та поліпшень, проведених у спірному домоволодінні, на час складання висновку становить 108203 гривні ( т. 1 ар. с. 177-185, 186-207).

Ухвалою суду від 14 вересня 2020 року було задоволено клопотання представника позивачки ОСОБА_5 і по справі призначена судова будівельно-технічна, оціночно-будівельна та оціночно-земельна експертиза, на вирішення якої були поставлені, зокрема, питання щодо визначення ринкової вартості спірного домоволодіння станом на момент подачі позову ( березень 2019 року) і станом на час проведення експертизи: а) без врахування невід*ємних поліпшень; б) з врахуванням невід*ємних поліпшень, проведених ОСОБА_1 після 2003 року, а також щодо визначення частки співвласників у спірному домоволодінні з врахуванням невід*ємних поліпшень.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 19/119/11/4/1-135/136е від 29 грудня 2020 року ринкова вартість спірної садиби за адресою: АДРЕСА_1 станом на час складання висновку експерта від 29 листопада 2019 року становить 232000 гривень, а загальна вартість переобладнань, покращень та поліпшень, проведених у спірному домоволодінні, на час складання висновку становить 108203 гривні. З врахуванням висновків експертизи від 29 листопада 2019 року ринкова вартість спірної садиби на момент подачі позову з врахуванням поліпшень становить 232000 гривень, ринкова вартість спірної садиби на момент подачі позову без врахування поліпшень становить 201900 гривень. Ринкова вартість спірної садиби на дату складання висновку без врахування невід*ємних поліпшень становить 217 400 гривень, ринкова вартість спірної садиби на дату складання висновку з врахуванням невід*ємних поліпшень становить 258000 гривень. Фактична частка ОСОБА_1 з врахуванням виконаних нею у спірній садибі невід*ємних поліпшень дорівнює 64/100 частки, відповідно частка ОСОБА_2 становить 36/100 часток( т. 2 ар. с.2-14).

У відповідності з роз`ясненнями, що містяться в п. 24 Постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», не належить до спільної сумісної власності майно одного з

подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть

якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним

особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

Дана позиція прямо кореспондується з положеннями статей 22 та 24 Кодексу про шлюб та сім*ю України, який діяв на час набуття спірного майна сторонами.

Таким чином, суд вважає встановленим, що ринкова вартість спірної садиби (на дату складання висновку судової будівельно-технічної експертизи № 19/119/11/4/1-135/136е від 29 грудня 2020 року) без врахування невід*ємних поліпшень становить 217 400 гривень, ринкова вартість спірної садиби на дату складання висновку з врахуванням невід*ємних поліпшень ( проведених позивачкою ОСОБА_1 в спірній садибі за власні кошти) становить 258000 гривень. Фактична частка ОСОБА_1 з врахуванням виконаних нею у спірній садибі невід*ємних поліпшень дорівнює 64/100 частки, відповідно частка ОСОБА_2 становить 36/100 часток( т. 2 ар. с.2-14).

У відповідності з ст. ст. 12, 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Всупереч положенням ст. ст. 12, 81 ЦПК України відповідач не надав суду доказів, які б спростовували позицію позивачки.

Таким чином, житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, збудованими до 2003 року (житловий будинок 1986 р., погріб 1986 р., прибудова а 1986 р., літня кухня 1986 р., сарай 1986 р., вбиральня 1986 р., сарай 1989 р., металевий контейнер 1987 р., навіс 1990 р., навіс 1986 р., навіс 1989 р., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ) необхідно визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Збудовані у 2006 році за адресою: АДРЕСА_1 : прибудова а1, навіс Е, та навіс Л, ворота №1, огорожі №2, огорожі №3, огорожі вартістю 12 072 грн., необхідно визнати особистою приватною власністю ОСОБА_1 .

Таким чином, в спірній садибі позивачці ОСОБА_1 має належати 64/1900 часток, а ОСОБА_2 відповідно 36/100 часток.

Що ж стосується поділу земельної ділянки загальною площею 0,60 га (з них під будівлями 0,03 га та для ведення особистого підсобного господарства - 0,57 га) , то суд виходить з наступного.

Рішенням виконавчого комітету Нижньосироватської сільської ради народних депутатів Сумського району Сумської області від 20 серпня 1993 року №32 ОСОБА_2 було безоплатно передано у приватну власність земельну ділянку, розташовану за адресою с. Нижня Сироватка Сумського району Сумської області, загальною площею 0,60 га, з них під будівлями 0,03 га та для ведення особистого підсобного господарства - 0,57 га ( т.1 ар. с. 40).

Оскільки земельна ділянка набута у власність відповідачем в порядку безоплатної приватизації, то ця земельна ділянка не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя і не може бути предметом поділу між подружжям за правилами, встановленими для поділу спільного сумісного майна подружжя.

Відповідно до часток у спірній садибі, відповідно до положень ст. 120 Земельного Кодексу України, ОСОБА_1 має набути право власності на 64/100 частки спірної садиби, отже, має підстави для набуття права власності на 64/100 частки земельної ділянки площею 0,03 га для будівництва та обслуговування житлового будинку на господарських споруд. Що ж стосується земельної ділянки площею 0,57 га з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства, то в цій частині суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

В частині стягнення з відповідача 25000 гривень грошових коштів в рахунок сплати позивачкою половини комунальних послуг за газопостачання та електропостачання; стягнення з відповідача 50000 гривень витрат, витрачених позивачкою на покращення, що були здійснені позивачкою в домоволодінні за власні кошти (водовідведення, буріння свердловини, установка газового приладдя, насосу, ремонт кімнат, встановлення склопакетів на вікна, ремонт фундаменту будинку), то в цій частині суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог. В спірній садибі з 2003 року мешкає лише позивачка, отже, саме вона на протязі цього часу користується газо та електропостачанням, тому саме на ній лежить обов`язок сплати за комунальні послуги. Щодо 50000 гривень вартості поліпшень в спірній садибі, то ці поліпшення вже враховані експертом при визначення часток в спірній садибі і повторного розподілу ці витрати не підлягають.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до положень статті 141 ЦПК України.

Відповідно до п. п. 1) п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Таким чином, за подання до суду позовної заяви ОСОБА_1 повинна була сплатити 1 відсоток ціни позову, тобто 2 906 грн.

З матеріалів справи вбачається, що позивач сплатила 1000 грн судового збору за подачу позову (том 1, а.с. 2).

Позов ОСОБА_6 задоволено частково, а саме на 74,19% (215 628,80 грн х 100% : 290 628,20 грн = 74,19,7%, де 215 628,80 грн - розмір задоволених позовних вимог, а 290 628,20 грн - розмір заявлених позовних вимог).

Тому, відповідно до положень ч.1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати повинні покладатися на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню сплачені позивачем витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 000 грн, а в доход держави стягненню підлягає 1 906 гривень (2 906 -1000 грн) судового збору.

З ОСОБА_1 в дохід держави підлягає стягненню недоплачена нею при подачі позову сума судового збору в розмірі 749,8 грн (2906 грн - 2 156,2 грн).

З ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 8 162,80 гривні за проведення судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 213, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 12, 81 ЦПК України, ст.ст.141, 263, 264 ЦПК України, ст.ст. 358, 370, 372 ЦК України, ст.ст. 60, 65, 69, 70, 71 СК України, ст.ст. 316, 319, 367 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати об`єкти нерухомого майна - житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, збудованими до 2003 року: житловий будинок 1986 р., погріб 1986 р., прибудова а 1986 р., літня кухня 1986 р., сарай 1986 р., вбиральня 1986 р., сарай 1989 р., металевий контейнер 1987 р., навіс 1990 р., навіс 1986 р., навіс 1989 р., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 - спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ).

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за позивачем ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) право власності на 64/100 частини житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 , а саме: житлового будинку 1986 р., погрібу 1986 р., прибудови а 1986 р., літньої кухні 1986 р., сараю 1986 р., вбиральні 1986 р., сараю 1989 р., металевого контейнеру 1987 р., навісу 1990 р., навісу 1986 р., навісу 1989 р., а також визнати право власності на 2/3 частини земельної ділянки загальною площею 0,03 га під будівлями за адресою: АДРЕСА_1 .

В частині визнання права власності на 2/3 частини земельної ділянки загальною площею 0,57 га з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства за адресою: АДРЕСА_1 відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Визнати об`єкти нерухомого майна, збудовані у 2006 році за адресою: АДРЕСА_1 : прибудова а1 вартістю 14 309 грн., навіс Е вартістю 5 384 грн. та навіс Л вартістю 5 547 грн., ворота №1 вартістю 14 725 грн., огорожі №2 вартістю 15535 грн., огорожі №3 вартістю 7 380 грн., огорожі вартістю 12 072 грн., - особистою приватною власністю ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 000 гривень судових витрат, пов`язаних з сплатою судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 2 674 гривні 40 копійок судового збору в доход держави.

Стягнути з ОСОБА_1 в доход держави 749 гривень 80 копійок судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) 8 162,80 гривні за проведення судової будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи.

В іншій частині позову відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сумського апеляційного суду через Сумський районний суд Сумської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.А.Степаненко