Справа № 369/6219/21
Провадження № 2/369/4074/21
РІШЕННЯ

Іменем України

08.07.2021 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі: головуючого судді - Янченка А.В., за участю секретаря судового засідання Безкоровайної М.Л., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Києво-Святошинського районного суду Київської області у залі суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Ремонтно-будівельне управління Міністерства внутрішніх справ України» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до відповідача Державного підприємства «Ремонтно-будівельне управління Міністерства внутрішніх справ України», у якому просила суд стягнути з Державного підприємства «Ремонтно-будівельне управління Міністерства внутрішніх справ України» (, адреса: 08298, Київська обл., м.Ірпінь, смт. Коцюбинське, вул. Залізнична, 7), на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 77 392 (сімдесят сім тисяч триста дев`яносто дві) гривні 50 копійок та витрати зі сплати судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Позов обґрунтований тим, що у період з 01 жовтня 2018 року по 23 серпня 2019 року ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з відповідачем, у якого виникла перед позивачем заборгованість зі сплати заробітної плати. Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 квітня 2020 року у справі № 369/15362/19 позовну заяву задоволено: стягнуто з Державного підприємства «Ремонтно-будівельне управління Міністерства внутрішніх справ України» на користь ОСОБА_1 , заборгованість із заробітної плати у розмірі 14250,33 грн. (чотирнадцять тисяч двісті п`ятдесят гривень та тридцять три копійки); стягнуто з Державного підприємства «Ремонтно-будівельне управління Міністерства внутрішніх справ України» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь період затримки розрахунку у розмірі 36 819,65 грн. (тридцять шість тисяч вісімсот дев`ятнадцять гривень та шістдесят п`ять копійок).

Позивач наголошує, що стягнута зазначеним судовим рішенням сума заробітної плати та сума середнього заробітку була їй виплачена в рамках виконавчого провадження лише 15 квітня 2021 року, а отже вважає, що на її користь з посиланням на статті 116, 177 Кодексу законів про працю України (далі КЗПП України) з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 14 квітня 2020 року (день, наступний за днем, до якого вже було стягнуто заробітну плату та середній заробіток) по 14 квітня 2021 року включно (15 квітня 2021 року - день остаточного розрахунку).

Тому на підставі вищевказаного просила суд позов задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 травня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Ремонтно-будівельне управління Міністерства внутрішніх справ України» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву.

08.07.2021 року від представника позивача - адвоката Лаврентьєва Дмитра Олеговича через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі. Дана заява задоволена судом.

У судове засідання відповідач не з`явився. Про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не відомі. Заяв та клопотань про відкладення слухання справи до суду не надходило.

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного.

У період з 01 жовтня 2018 року по 23 серпня 2019 року ОСОБА_1 , знаходилася у трудових відносинах з відповідачем, що підтверджується записами у трудовій книжці (серія НОМЕР_1 ). 23 серпня 2019 року позивач була звільнена за власним бажанням, згідно наказу №60о/с від 23.08.2019.

У відповідача за червень, липень, серпень 2019 року виникла перед позивачем заборгованість із заробітної плати.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 квітня 2020 року у справі № 369/15362/19 позовну заяву задоволено:

Стягнуто з Державного підприємства «Ремонтно-будівельне управління Міністерства внутрішніх справ України» на користь ОСОБА_1 , заборгованість із заробітної плати у розмірі 14250,33 грн. (чотирнадцять тисяч двісті п`ятдесят гривень та тридцять три копійки).

Стягнуто з Державного підприємства «Ремонтно-будівельне управління Міністерства внутрішніх справ України» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь період затримки розрахунку у розмірі 36 819,65 грн. (тридцять шість тисяч вісімсот дев`ятнадцять гривень та шістдесят п`ять копійок).

Стягнута зазначеним судовим рішенням сума заробітної плати та сума середнього заробітку була виплачена ОСОБА_1 в рамках виконавчого провадження 15 квітня 2021 року, що підтверджується долученою до позовної заяви копією виписки з банківського рахунку.

Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Ч. 1 ст. 117 КЗпП України визначено, в разі не виплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначенні в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити своєму працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам роз`яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Отже, нормою статті 117 КЗпП України встановлено обов`язок для роботодавця виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні - по день фактичного розрахунку.

При цьому слід зазначити, норми КЗпП України та інших нормативно-правових актів не позбавляють особу права вже після постановлення рішення суду звернутись до суду з відповідними позовними вимогами про стягнення середнього заробітку по день фактичного розрахунку, як це передбачено нормою КЗпП.

З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

З приводу обрахунку суми середнього заробітку за час затримки та обрахунку відповідного періоду, суд зазначає наступне.

Першим днем періоду, за який підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, є день, наступний за днем постановлення рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області у справі № 369/15362/19, тобто 14 квітня 2020 року.

Днем фактичного розрахунку є день, коли особі було виплачено всі належні їй при звільненні суми. Згідно доданої до позовної заяви Виписки з банківського рахунку ОСОБА_1 , заробітну плату ОСОБА_1 виплачено 15 квітня 2021 року.

Таким чином період затримки розрахунку при звільненні, за який підлягає стягненню середній заробіток є 14 квітня 2020 року - 14 квітня 2021 року включно.

Визначення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні здійснюється відповідно до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року (далі - Порядок).

У відповідності до абз. 3 п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати - п. 5 Порядку.

Згідно ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області у справі 369/15362/19 визначено середньоденний заробіток ОСОБА_1 у розмірі 309 гривень 57 копійок, обрахований судом виходячи з фактичних даних щодо заробітку позивача.

У відповідності до п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяця роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів.

Згідно Розрахунку норм тривалості робочого часу Міністерства соціальної політики (лист від 29.07.2019 р. №1133/0/206-19) на 2020 рік:

Квітень 2020 року - 11 робочих днів (з 14 квітня 2020 року);

Травень 2020 року - 19 робочих днів;

Червень 2020 року - 20 робочих днів;

Липень 2020 року - 23 робочих дні;

Серпень 2020 року - 20 робочих днів;

Вересень 2020 року - 22 робочих дні;

Жовтень 2020 року - 21 робочий день;

Листопад 2020 року - 21 робочий день;

Грудень 2020 року - 22 робочих дні.

Згідно Розрахунку норм тривалості робочого часу Міністерства соціальної політики (лист від 12.08.2020 № 3501-06/219) на 2021 рік:

Січень 2021 року - 19 робочих днів;

Лютий 2021 року - 20 робочих днів;

Березень 2021 року - 22 робочих дні;

Квітень 2021 року (по 14 квітня включно) - 10 робочих днів.

Таким чином, згідно інформації у листах Міністерства соціальної політики щодо розрахунку норм тривалості робочого часу у 2020 та у 2021 роках кількість робочих днів за період з 14 квітня 2020 року по 31 грудня 2020 року становить 179 робочих днів, а за період з 01 січня 2021 року по 14 квітня 2021 року (включно) - 71 робочий день.

Отже, загальна кількість робочих днів у розрахунковому періоді становить 250 днів.

З огляду на вищезазначене, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні становить: 250 днів * 309,57 грн./день = 77 392,50 гривень - вказана сума підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача.

Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, керуючись вищенаведеними нормами діючого трудового законодавства України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача - Державного підприємства «Ремонтно-будівельне управління Міністерства внутрішніх справ України» на користь позивача - ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 77 392 (сімдесят сім тисяч триста дев`яносто дві) гривні 50 копійок.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

В порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з урахуванням задоволення позову, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп.

Докази понесення позивачем інших судових витрат в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 47, 116, 117 Кодексу законів про працю України, ст.ст. 2, 4, 6-13, 82, 89, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 279, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Ремонтно-будівельне управління Міністерства внутрішніх справ України» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства «Ремонтно-будівельне управління Міністерства внутрішніх справ України» (, адреса: 08298, Київська обл., м.Ірпінь, смт. Коцюбинське, вул. Залізнична, 7) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 77 392 (сімдесят сім тисяч триста дев`яносто дві) гривні 50 копійок.

Стягнути з Державного підприємства «Ремонтно-будівельне управління Міністерства внутрішніх справ України» (, адреса: 08298, Київська обл., м.Ірпінь, смт. Коцюбинське, вул. Залізнична, 7) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення даного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено 12 липня 2021 року.

Суддя А.В. Янченко