ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 14 грудня 2020 року про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за договором позики, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за договором позики. Одночасно з позовом ним було подано заяву про його забезпечення шляхом накладання арешту на квартиру, розташовану в АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_1 , та заборони ОСОБА_1 , нотаріусам, що діють відповідно до Закону України «Про нотаріат», та беруть участь у вчиненні нотаріальних дій, суб`єктам державної реєстрації, що діють відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», а також будь-яким іншим органам чи особам вчиняти будь-які дії по відчуженню у будь-який спосіб та дії щодо реєстрації права власності на нерухоме майно, а саме на квартиру, розташовану в АДРЕСА_1 .

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 14 грудня 2020 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 14 грудня 2020 року скасувати та в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити, зазначаючи, що ухвала суду винесена з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуваною ухвалою порушено її права, оскільки позивач жодним чином не обґрунтував подану ним заяву, арешт квартири є найбільш обтяжливим заходом забезпечення позову та у даному випадку безпідставним. Заходи забезпечення позову неспівмірні із ціною позову, оскільки середня вартість квартири, на яку накладено арешт, становить 571 750 доларів США.

01 березня 2021 року позивач ОСОБА_2 надав відзив на апеляційну скаргу, в якому, зазначаючи про законність та обґрунтованість ухвали суду, просив залишити її без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Наголошував на тому, що посилання на те, що вартість квартири є значно вищої ніж ціна позову є хибними, оскільки вартість квартири за останньою оцінкою становить 1 500 000 грн., а заборгованість відповідача становить 175 000 доларів США. Зазначав, що арешт не перешкоджає відповідачу користуватися майном, оскільки воно фактично перебуває у володіння власника, обмежена лише можливість розпорядитися ним. Наполягав на тому, що без вжиття заходів забезпечення позову виконання рішення у майбутньому під загрозою.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що вона є цілком обґрунтованою та співмірною із заявленими позивачем вимогами.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції в частині накладання арешту на квартиру у зв`язку з наступним.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч.ч.1,2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9 унормовано, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Положеннями ст.150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору;зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Підставами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Єдиною підставою для забезпечення позову має слугувати обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосовування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9 заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи. Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за договором позики.

Колегія суддів вважає, що ціна позову є значною та становить 175 000 доларів США, а отже у разі задоволення позову дійсно можуть виникнути труднощі з виконанням рішення.

Втім звертає увагу на те, що адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Колегія суддів, враховуючи розумність, обґрунтованість і адекватність вимог заявника, з метою забезпечення збалансованості інтересів сторін, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвала суду підлягає скасуванню саме в частині накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 з подальшою відмовою у задоволенні заяви в цій частині.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п.43 рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Підстав для відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову в частині заборони відповідачу ОСОБА_1 , нотаріусам, що діють відповідно до Закону України «Про нотаріат», та беруть участь у вчиненні нотаріальних дій, суб`єктам державної реєстрації, що діють відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», а також будь-яким іншим органам чи особам вчиняти будь-які дії по відчуженню у будь-який спосіб та дії щодо реєстрації права власності на нерухоме майно колегія суддів не вбачає.

Колегією суддів не встановлено будь-яких обставин, які б свідчили про неефективність вжитих заходів заходів забезпечення позову саме у вигляді заборони вчинення дій направлених на відчуження нерухомого майна яке на праві власності належить відповідачу, чи про невідповідність вжитих заходів дійсним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги в частині наявності правових підстав для відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову колегією суддів відхиляються як такі, що не знайшли свого підтвердження.

За таких обставин ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 14 грудня 2020 року в частині накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 , слід скасувати і в цій частині заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити, в решті ухвала підлягає залишенню без змін.

Питання щодо стягнення судового збору за подачу апеляційної скарги на цій стадії не вирішується, оскільки розглядається лише процесуальне питання, а не вирішується справа по суті.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 14 грудня 2020 року про забезпечення позову в частині накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 , скасувати і в цій частині заяви ОСОБА_2 відмовити.

В решті ухвалу Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 14 грудня 2020 року про забезпечення позову залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.