ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/911/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд в складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Корніюк А.П. (суддя доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І.

секретар судового засідання Гриньова А.М.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №686/30984/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 квітня 2021 року (суддя Продан Б.Г., повне судове рішення складено 29 квітня 2021 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Хмельницька інфекційна лікарня» Хмельницької міської ради про компенсацію коштів, витрачених на лікування гострої респіраторної хвороби та стягнення моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду ОСОБА_1 зазначав, що з 01.10.2020 він знаходився на амбулаторному лікуванні в КП «Хмельницький міський лікувально-діагностичний центр» Хмельницької міської ради, однак не дивлячись на прояви типових симптомів, що свідчили про наявність в нього короновірусної хвороби, лікар ОСОБА_2 зволікала з лікуванням, госпіталізацією та діагностичними дослідженнями, зокрема з відбором ПЛР тесту. Через погіршення стану здоров`я в телефонному режимі працівник приймального відділення КП «Хмельницька інфекційна лікарня» (надалі КП ХІЛ) зазначив, що для госпіталізації потрібно мати ПЛР тест та КТ діагностики і ОСОБА_1 04.10.2020 в приватному медцентрі «Ультрадіагностика» було зроблено КТ діагностики вартістю 1200 грн, а 05.10.2020 - ПЛР тест в ПП «Міламед» вартістю 950 грн. Позивач вказує, що вподальшому у зв`язку із погіршенням самопочуття його було госпіталізовано до КП ХІЛ, а 08.10.2020 було госпіталізовано його дружину та дітей. ОСОБА_3 зазначає, що ліки вони змушені були купувати за власні кошти, сума яких в загальному склала 3008,37 грн. Крім того, позивач посилається на те, що він звертався із скаргою до Національної служби здоров`я України для роз`яснення щодо того, хто має компенсувати йому витрати за проходження ПЛР тесту, КТ діагностики та придбання ліків, проте відповіді на вищевказане звернення ОСОБА_3 не отримав. Також, позивач вважає, що відповідачем йому та членам його сім`ї спричинена значна моральна шкода, адже перебуваючи у важкому стані через хворобу, він змушений був добиватися своєї госпіталізації, а опинившись в лікарні постійно перейматися наявністю коштів для особистого лікування та лікування непрацюючої дружини з дітьми. У зв`язку із чим, позивач змушений був просити про допомогу своїх близьких, він втратив віру в Державу та її закони, які формально гарантували йому право на безкоштовне лікування і тому оцінив завдану йому та членам його родини моральну шкоду в розмірі 112000 грн (по 28000 грн кожному). Зважаючи на викладене, ОСОБА_3 просив суд стягнути з КП ХІЛ 2150 грн за вимушену КТ діагностику та ПЛР тестування, 3008,37 грн за придбання ним та його родиною ліки під час лікування від гострої респіраторної хвороби COVID-19 та 112000 грн моральної шкоди.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 квітня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись із цим рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, апелянт вказує, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відмову в задоволені позову, адже позивачем були надані чеки за КТ діагностику, ПЛР тестування та за придбанні ліки на загальну суму 5158,37 грн. Апелянт також вказує, що згідно вимог ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, заданої незаконними діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні їх повноважень, а тому вважає, що йому та членам його родини спричинена значна моральна шкода, адже перебуваючи у важкому стані через хворобу, він був змушений добиватися своєї госпіталізації, а опинившись в лікарні постійно перейматися наявністю у нього коштів для лікування і таку шкоду позивач оцінює в 112000 грн. Зважаючи на викладене, ОСОБА_1 просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити повному обсязі.

Відзив від учасників справи не надходив.

Справа розглядається в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

В силу положень ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із їх недоведеності.

Дійшовши такого висновку, суд обґрунтовано посилався на відповідні норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 49 Конституції України кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Охорона здоров`я забезпечується державним фінансуванням відповідних соціально-економічних, медико-санітарних і оздоровчо-профілактичних програм. Держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування. У державних і комунальних закладах охорони здоров`я медична допомога надається безоплатно; існуюча мережа таких закладів не може бути скорочена. Держава сприяє розвиткові лікувальних закладів усіх форм власності. Держава дбає про розвиток фізичної культури і спорту, забезпечує санітарно-епідемічне благополуччя.

Згідно положень 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні їх повноважень.

В силу положень ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі, особою, яка її завдала.

Відповідно до Порядку реалізації програми державних гарантій медичного обслуговування населення у 2020 році, що затверджений постановою КМУ від 05.02.2020 №65 закріплено, що надавачі медичних послуг зобов`язані забезпечити наявність та застосування під час надання пацієнтам медичних послуг, що підлягають оплаті НСЗУ, всіх медичних виробів, витратних матеріалів та лікарських засобів, передбачених Національним переліком основних лікарських засобів, затверджених постановою КМУ від 25.03.2009 №333 «Деякі питання державного регулювання цін на лікарські засоби і вироби медичного призначення» необхідних для надання таких послуг відповідно до галузевих стандартів у сфері охорони здоров`я та специфікацій.

І в силу п. 7 зазначеного Порядку НСЗУ оплачує надані медичні послуги згідно з тарифами та коригувальними коефіцієнтами, визначеними в цьому Порядку, на підставі звітів про медичні послуги, що складаються в порядку, передбаченому Типовою формою договору про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 р. № 410 «Про договори про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій» відповідно до укладеного договору в межах бюджетних асигнувань, визначених у плані асигнувань на відповідний період за відповідним напрямом. Вимагати та отримувати оплату від пацієнтів або їх представників за такі медичні послуги забороняється.

Як слідує із інформації, що викладена в листі Національної Служби Здоров`я України від 02.12.2020 вих. №18795/6-17-20 (а.с. 54-55) між НСЗУ та КП ХІЛ (Надавачем) укладено договір №2950-Н520-Р000 про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій щодо надання стаціонарної допомоги пацієнтам з гострою респіраторною хворобою COVID-19, спричиненою коронавірусом SARS-CoV-2, і відповідно до пп 7 п. 19 якого Надавач зобов`язується забезпечити реалізацію пацієнтами їх прав на отримання медичних послуг та відшкодувати збитки, завдані пацієнтам у зв`язку із порушенням вимог цього Договору, включаючи надання медичної допомоги для лікування короновірусної хвороби COVID-19 відповідно до галузевих стандартів (пп. 8.2 п. 8 Спеціальних умов).

Відповідно до п. 31 зазначеного договору Надавач не має права вимагати у пацієнтів незаконну винагороду в будь-якій формі, яка є попередньою чи наступною умовою для отримання пацієнтами медичних послуг, що надаються згідно з цим договором і повинен здійснювати контроль за тим, щоб працівники підприємства не вимагали від пацієнтів таку винагороду.

Звертаючись до суду, позивач просив стягнути із відповідача матеріальну шкоду, що виразилася у понесених ним та його дружиною витрат на придбання ліків і проходження ним діагностичних досліджень та моральну шкоду, що виразилася у душевних стражданнях його та членів його сім`ї, адже перебуваючи у важкому стані через хворобу, він змушений був добиватися своєї госпіталізації, а опинившись в лікарні - перейматися наявністю коштів для особистого лікування та лікування непрацюючої дружини з дітьми.

Встановлено, що ОСОБА_1 з 06.10.2020 по 16.10.2020 перебував на стаціонарному лікуванні в КП ХІЛ з діагнозом J12.8 гостра двобічна полісегментарна пневмонія, важкий перебіг. Супутні захворювання: U07.1 2019- nCoV гостра респіраторна хвороба. J96.0 гостра респіраторна недостатність. І проведено лікування: дексаметазон, флюконазол, верошпірон, гентаміцин, муколван, фленокс, амок сіл К, лоспірин (а.с. 37).

Згідно ч 1,7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про недоведеність позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди, адже надані позивачем ксерокопії чеків (а.с. 39-41) не підтверджують факту понесення ОСОБА_1 витрат на придбання ліків, що були призначені для лікування позивача у період його стаціонарного лікування в КП ХІЛ з 06.10.2020 по 16.10.2020.

Так, чек №185217 від 06.10.2020 на суму 61,30 грн про придбання цинку-активованого та аскорбінової кислоти; чеки №40515 від 07.10.2020, №41157 від 12.10.2020, №41247 від 13.10.2020, №41415 від 14.10.2020 та №41553 від 15.10.2020 на загальну суму 681 грн щодо придбання препарату «Медоклав» не підтверджують факт понесення позивачем витрат на лікування в КП ХІЛ, адже такі препарати ОСОБА_1 за період лікування в КП ХІЛ не призначалися.

Чек від 27.10.2020 на придбання азитромицину та шприців на суму 53,04 грн також не підтверджує зазначені обставини, адже ці витрати понесені після завершення стаціонарного лікування позивача і призначені саме лікуючим лікарем КП ХІЛ не були.

Також чеки на суму 21,73 грн, 89,54 грн, 256 грн і чек на оплату 49,60 грн 06.10.2020 картою Visa та напис на а.с. 39 «Товарний чек» №0213428 від 18.10.20 на придбання «Лоспірин» на суму 25,96 грн та «Роваміцин» на суму 246,50 грн не підтверджують факту придбання позивачем ліків, що призначалися в період його лікування в КП ХІЛ, оскільки встановити дату придбання і назву ліків неможливо.

Разом з тим, судом не беруться до уваги копії чеків на а.с. 38 на загальну суму 861,01 грн на підтвердження понесених саме позивачем витрат на придбання ліків в період його стаціонарного лікування, адже ОСОБА_1 , як у позові так і в апеляційній скарзі зазначав, що ці витрати пов`язані із лікуванням саме його дружини ОСОБА_4 і понесені нею.

І, як слідує із позовної заяви та матеріалів справи, ОСОБА_4 не уповноважувала ОСОБА_1 на звернення до суду із позовом про відшкодування шкоди в її інтересах.

Також, суд першої інстанції вірно виходив з недоведеності позивачем законних підстав для стягнення із відповідача 2150 грн, понесених ним на проходження діагностики, адже ці витрати ОСОБА_1 поніс до госпіталізації в КП ХІЛ і відсутні докази про обов`язкову умову КП ХІЛ для госпіталізації позивача за наявності в останнього ПЛР тесту та КГ діагностики.

А тому доводи апеляційної скарги про незаконність судового рішення в частині відмови у стягненні матеріальної шкоди є такими, що не заслуговують на увагу.

Оцінюючи посилання в апеляційній скарзі на невірність висновків суду першої інстанції в частині відмови в позові про стягнення моральної шкоди, судова колегія їх вважає безпідставними, виходячи з наступного.

Так, в силу ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Керуючись ч. 1 ст. 81 ЦПК України та оцінивши у відповідності із вимогами ст. 89 ЦПК України надані учасниками справи докази, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову у задоволенні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення моральної шкоди, спричиненої саме йому з підстав її недоведеності.

Відмовляючи у стягнення моральної шкоди, спричиненої, на думку позивача, неправомірними діями відповідача членам його сім`ї: дружині ОСОБА_4 та дітям ОСОБА_5 2006 року народження і ОСОБА_6 2009 року народження у розмірі по 28000 грн кожному (позовні вимоги), суд обґрунтовано виходив із того, що ОСОБА_1 14.12.2020 звернувся до суду лише у власних інтересах.

А відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Посилання в апеляційній скарзі на ст. 184 КК України не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, адже зазначена норма не підлягає до застосування щодо спірних цивільних правовідносин.

Порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування рішення, судом першої інстанції не допущено.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав в межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 08 липня 2021 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай