Справа № 464/6753/20
пр.№ 2/464/344/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.03.2021 Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді Чорна С.З.,

при секретарі судових засідань Гринюк Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу в режимі відеоконференції за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго" про стягнення заробітньої плати,-

за участю:

представника позивача Карвацького Р.М.,

представника відповідача Чорній О.Б.,

в с т а н о в и в:

позивач ОСОБА_1 звернувся до Сихівського районного суду м.Львова з позовом до відповідача Акціонерне товариство "ДТЕК Західенерго" про стягнення з відповідача на користь позивача - 444 969,07 грн., як середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку за період з 20.02.2018 по 08.11.2020 включно за 679 робочих дні.

Обґрунтовує позов тим, що 19.02.2018 ОСОБА_1 звільнено з роботи з посади інженера з комплектації устаткування відділу із закупівель департаменту сервісу Відокремленого підрозділу Бурштинська теплова елекстростанція АТ « ДТЕК Західенерго» на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП у зв`язку із скороченням штату працівників. При звільненні позивачу виплатили лише один середній місячний заробіток в розмірі 13 762,03 грн., а не десять середніх місячних заробітків. Постановою Івано-Франківського апеляційного суду 19.10.2020 позов ОСОБА_1 до акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго», відокремлений підрозділ «Бурштинська теплова електрична станція» акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» про стягнення вихідної допомоги задоволено. Стягнуто з Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі 123858,27грн. Оскільки відповідач провів з позивачем остаточний розрахунок лише 09.11.2020, тому позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за весь період затримки розрахунку, починаючи з дня звільнення 20.02.2018 по 08.11.2020 включно в розмірі 444 969 грн. 07 коп.

Ухвалою від 01.12.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження і призначено за правилами спрощеного позовного провадження.

13.01.2021 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить зменшити заявлений позивачем розмір середнього заробітку за час затримки при звільнені до 13 916,66 грн.

03.02.2021 від представника позивача ОСОБА_2 до суду поступила відповідь на відзив в якому просить належно поставитись до частини відзиву відповідача у якому останній частково визнає позов та критично віднестись до частини відзиву відповідача де він не визнає позов, тому, що в частині заперечення він є помилковим та суперечливим, не підтверджений доказами.

Ухвалою суду від 01.03.2021 у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_2 про відвід головуючого у справі - судді Чорної С.З. від участі в розгляді цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго" про стягнення заробітньої плати відмовлено.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав суду пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, просить позов задовольнити.

Представник відповідача Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» в судовому засіданні позовні вимоги заперечив частково, надав суду пояснення аналогічні викладеним у відзиві.

Заслухавши вступні слова учасників процесу, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, у період з 29.07.1985 позивач ОСОБА_1 знаходився у трудових відносинах з АТ «ДТЕК Західенерго», 19.02.2018 звільнений з роботи з посади інженера з комплектації устаткування відділу із закупівель департаменту сервісу Відокремленого підрозділу Бурштинська теплова елекстростанція АТ « ДТЕК Західенерго» на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП у зв`язку із скороченням штату працівників.

Встановлено, що після звільнення з позивачем не проведено повний розрахунок, заборгованість за вихідну допомогу за десять місяців, який становить 123 858 грн. 27 коп. (Постанова Івано-Франківського апеляційного суду від 19.10.2020).

Відповідно до ст. 233 КЗпП України передбачені строки звернення до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду за вирішенням трудових спорів, згідно якої працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Однак, у відповідності до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

При цьому слід виходити із того, що згідно ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі несплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Крім того, за змістом п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши під час розгляду справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку під час звільнення, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

З огляду на викладене, слід дійти висновку про те, що аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч.1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини: невиплата належних працівникові сум при звільненні; факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Тобто, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, та виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Конституційний Суд України в Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, відповідно до мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України №9-рп/2013 від 15.10.2013, в аспекті конституційного звернення положення ч. 2 ст. 233 КЗпП України слід розуміти так, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутись до суду з позовом про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Таких правових позицій дотримується також Верховний Суд України в постановах від 01 квітня 2020 року по справі № 740/213/18-ц та від 20 лютого 2020 року по справі № 171/51/15-ц

З`ясовано, що з позивачем проведено повний розрахунок при звільненні лише 09.11.2020. Тому слід дійти висновку, що позивач має право на стягнення середнього заробітку з дня звільнення по час проведення розрахунку в межах позовних вимог, тобто з 20.02.2018 по 08.11.2020.

Позивач при зверненні до суду визначив середній заробіток відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з абзацом першим пункту 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (середньогодинна) заробітна визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Середньоденний заробіток ОСОБА_1 становив 655,33 грн., період з наступного дня після звільнення позивача 20.02.2018 по день проведення виплати -08.11.2020 становить 679 днів затримки і середній заробіток 655,33 х 679 = 444 969 грн. 07 коп.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, має бути зменшений.

Суд враховує, що Велика Палата Верховного Суду (26.06.2019) відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16, у частині врахування критеріїв, за якими можна зменшити розмір відшкодування, і вважала, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений, виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, із чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Суд враховує, що в даному випадку позивач звільнився у зв`язку з скороченням штату працівників, будучи звільненим звернувся до суду за захистом своїх прав лише у листопаді 2019 року, тобто майже через 21 місяць після звільнення (19.02.2018), відповідач заперечував проти права позивача на вихідну допомогу, а тому факт порушення цього права та сума відповідної компенсації були встановлені лише під час судового розгляду. З даним позовом позивач звернувся 27 листопада 2020, визначена позивачем в даному позові сума середнього заробітку за час затримки її виплати при звільненні (444 969,07 грн.) більше ніж в 3 рази перевищує отриману 09.11.2020 ОСОБА_1 стягнутої вихідної допомоги (123 858,27 грн.).

Велика Палата ВС вважає, що для приблизної оцінки розміру майнових втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, які розумно можна було би передбачити, на підставі даних Національного банку України про середньозважені ставки за кредитами в річному обчисленні можна розрахувати розмір сум, які працівник, недоотримавши належні йому кошти від роботодавця, міг би сплатити як відсотки, взявши кредит з метою збереження рівня свого життя.

Враховуючи принципи розумності, пропорційності і справедливості виплат в якості середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд зменшує середній заробіток до 40 000 грн. На переконання суду, зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене, суд позов задовольняє частково і стягує з відповідача середній заробіток за весь період затримки розрахунку в розмірі 40000 грн.

Крім того, у відповідності до ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 400 грн.

Керуючись ст. 43 Конституції України, ст.ст. 141, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 116, 117 КЗпП України, суд,

ухвалив:

позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго" про стягнення заробітньої плати задоволити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "ДТЕК Західенерго" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні в сумі 40 000 (сорок тисяч) грн. без врахування утримання податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Акціонерного товариства «ДТЕК Західенерго» на користь держави судовий збір в розмірі 400 гривень.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається в порядку визначеному ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство "ДТЕК Західенерго", , місце знаходження: м.Львів, вул.Козельницька,15.

Повний текст рішення складено 04.03.2021.

Суддя С.З. Чорна