Справа № 461/9990/19 Головуючий у 1 інстанції: Радченко В.Є.
Провадження № 22-ц/811/2899/20 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2021 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ніткевича А.В.

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Жукровської І.І.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 09 вересня 2020 року в складі судді Радченка В.Є. у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ПАТ «НАСК «Оранта», про стягнення грошових коштів,-

встановив:

У грудні 2019 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ПАТ «НАСК «Оранта», про стягнення грошових коштів.

Вимоги обґрунтовував тим, що 29.09.2019 за адресою АДРЕСА_1 , сталася ДТП, в якій пошкоджено належний йому автомобіль Пежо 508, державний номер НОМЕР_1 . Постановою Франківського районного суду м. Львова від 05 листопада 2019 року винною у скоєнні ДТП визнано ОСОБА_2 , водія автомобіля марки Фольксваген Гольф, номер державної реєстрації НОМЕР_2 .

Позивач звернувся за проведенням експертного товарознавчого дослідження, в результаті якого надано висновок № 268 від 27.10.2019, згідно якого вартість відновлювального ремонту автомобіля Пежо 508, реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 304568,19 грн., вартість матеріального збитку, який заподіяно власнику цього автомобіля внаслідок ДТП, становить 131923,90 грн.

ПАТ «НАСК ОРАНТА» сплатило позивачу страхове відшкодування у розмірі 94194,32 грн.

Вважає, що відповідач, як винна особа, зобов`язана сплатити різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, що становить 208373,87 грн.

Враховуючи вищевикладене, просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у сумі 208373,87 грн., судові витрати у вигляді сплаченого судового збору та витрати на оплату здійснення експертизи на суму 2400 грн.

Оскаржуваним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 09 вересня 2020 року позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ПАТ «НАСК «Оранта» про стягнення грошових коштів задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в розмірі 208373,87 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 витрати на проведення експертизи в розмірі 2400 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 витрати на оплату судового збору в розмірі 2107,80 грн.

Рішення суду оскаржила представник відповідачки ОСОБА_3 , з рішенням не погоджується, вважає, що таке підлягає скасуванню через недоведеність обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом норм матеріального права.

Покликається на те, що позивач не надав до страхової компанії висновок № 268 експертного товарознавчого дослідження для врахування його при визначенні розміру страхового відшкодування.

Крім цього, вважає вказаний висновок недопустимим доказом, зокрема через те, що пошкоджень автомобіля, які були виявлені при огляді автомобіля, який проводився експертом 27.10.2019, було більше ніж пошкоджень згідно протоколу огляду транспортного засобу після ДТП, що дає підстави для висновку про появу нових пошкоджень автомобіля після 07.10.2019 і такі не мають відношення до ДТП, яке відбулося за участю відповідачки.

Вважає, що орієнтована завищена вартість запчастин становить 27964,09 грн., вказане свідчить про відсутність достовірного доказу про розмір заподіяної шкоди майну позивача.

Звертає увагу, що позивач досі не провів ремонтних робіт, зазначене дає можливість провести повторну судову експертизу.

Також зазначає, що для проведення ремонту пошкодженого автомобіля доставлено ідентичний вживаний автомобіль з Європи, відповідно вартість вживаних запчастин є значно нижчою від вартості нових деталей, які вказані у висновку експерта та страховому акті третьої особи.

Покликається на те, що суду необхідно було дослідити факт виконання ремонтних робіт позивачем, а в разі не проведення такого зобов`язати останнього передати замінені запчастини після виплати коштів, для їх відчуження.

Крім цього, позивач не надав жодних доказів замовлення нових деталей, що на думку апелянта, є підставою для скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову за безпідставністю.

Просить скасувати рішення Галицького районного суду м. Львова від 09 вересня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким про відмову в задоволенні позовних вимог.

09.03.2021 на адресу апеляційного суду надійшов відзив представника позивача на апеляційну скаргу, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін.

24.03.2021 на адресу апеляційного суду надійшла відповідь представника відповідачки на відзив.

Ухвалою судового засідання від 06 липня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідачки ОСОБА_3 про призначення по справі повторної судово-автотоварознавчої експертизи.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 апеляційну скаргу заперечив, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 в судове засідання не прибули, представник відповідачки подала клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в іншій справі.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача на заперечення доводів скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково враховуючи таке.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні.

Дійшовши висновку, що внаслідок дій відповідача позивачу спричинена шкода, яку в повній мірі не покриває страхове відшкодування, суд стягнув з відповідачки майнову шкоду у загальному розмірі 208373,87 грн., яка складається з різниці між вартістю відновлювального ремонту автомобіля Пежо 508, реєстраційний номер НОМЕР_1 , визначеною на підставі експертного товарознавчого дослідження № 268 від 27.10.2019 року (304568,19грн.) та страховою виплатою, здійсненою ПАТ «НАСК ОРАНТА» (94194,32 грн.) і франшизою (2000 грн.).

Крім цього, суд вирішив питання розподілу судових витрат, проведених позивачем за автотоварознавче дослідження в сумі 2400,00 грн. та стягнув судовий зібр у відповідному розмірі.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції колегія суддів виходить з такого.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Судом встановлено наступні юридично значимі факти та відповідні їм правовідносини.

29.09.2019 о 16:30 год. ОСОБА_2 перебуваючи на вул. Кульпарківській, 141 у м. Львові, керуючи транспортним засобом Фольксваген Гольф, реєстраційний номер НОМЕР_2 , не вибрала безпечної швидкості руху та безпечної дистанції, спричинила зіткнення з автомобілем Пежо 508, реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 , який в свою чергу здійснив зіткнення з автомобілем Рендж Ровер, реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_5 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди пошкоджено автомобіль Пежо 508, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить позивачу ОСОБА_4 .

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування заподіяної шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати заподіяну шкоду в повному розмірі.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

Цивільно-правова відповідальність може мати місце при наявності складу адміністративного чи кримінального правопорушення. Саме склад адміністративного чи кримінального правопорушення є тим юридичним фактом який породжує правовідносини між порушником і потерпілим та створює певні правомірні вимоги потерпілого та обов`язки порушника відшкодувати шкоду завдану протиправними діями.

Постановою Франківського районного суду м. Львова від 05 листопада 2019 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. в дохід держави (а.с. 8).

Таким чином, обставини дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 29.09.2019, а також вина відповідачки ОСОБА_2 у цій дорожньо-транспортній пригоді, визначені у постанові Франківського районного суду м. Львова від 05 листопада 2019 року, відтак в силу статті 82 ЦПК України не підлягають доказуванню в ході розгляду даної цивільної справи.

Цивільно правова відповідальність відповідачки ОСОБА_2 , як власника автомобіля марки Фольксваген Гольф, реєстраційний номер НОМЕР_2 , була застрахована у ПАТ «НАСК ОРАНТА» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ 9774820 (а.с. 121).

Ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 100 000 грн., а розмір франшизи 2000 грн. (п. 4-5 Полісу).

30.09.2019 у ПАТ «НАСК «Оранта» складено повідомлення про ДТП (а.с. 106, 111).

17.10.2019 позивач ОСОБА_4 подав заяву про страхове відшкодування (а.с. 112).

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за цим законом є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону).

Стаття 4 цього закону визначає суб`єктів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, зокрема до таких відносяться страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ), потерпілі.

Згідно із статтею 6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.

Настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми, в порядку визначеному законом.

Згідно із статтею 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Відповідно до ст. 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно із Розрахунком страхового відшкодування від 08.11.2019, затвердженого начальником управління врегулювання збитків НАСК «ОРАНТА», сума страхового відшкодування становить 94194, 32 грн. (а.с. 105).

Про наведе також повідомлено у листі НАСК «ОРАНТА» від 19.12.2019, який адресований АБ «Маслюк та Партнери», де серед іншого зазначено, що потерпілому виплачено страхове відшкодування у розмірі 94194,32 грн., тобто різницю між розміром матеріального збитку з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу та розміром франшизи (2000 грн).

Виплата позивачу ОСОБА_4 саме такої суми у розмірі 94194,32 грн. підтверджується дублікатом квитанції та не заперечується жодним із учасників справи (а.с. 9).

В свою чергу, позивач ОСОБА_4 10.10.2019 звернувся до судового експерта ОСОБА_6 про проведення автотоварознавчого дослідження.

Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості збитку та ринкової вартості КТЗ № 268 від 27.10.2019, складеного експертом Вербовим В.В., вартість відновлювального ремонту автомобіля Пежо 508, реєстраційний номер НОМЕР_1 становить 304568,19 грн. (а.с. 10-16).

У матеріалах справи наявна ремонтна калькуляція на таку суму, підписана експертом та фототаблиці дослідження (а.с. 17-36).

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Колегія суддів погоджується із доводами апелянта про те, що висновок дослідження № 268 від 27.10.2019 є неналежним та недопустимим доказом, оскільки позивач звернувся до оцінювача самостійно, без повідомлення страховика, що є порушенням ст.34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів», такий висновок не був наданий страховику ПАТ «НАСК «ОРАНТА», а відтак не міг бути врахований страховою компанією під час розрахунку страхового відшкодування.

Крім цього, у вказаному експертному дослідженні не зазначено, що висновок підготовлений для подання до суду та що експерт попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, при цьому, вважаючи, що зазначена у висновку дослідження № 268 від 27.10.2019 вартість відновлювального ремонту автомобіля 304568,19 грн. не відповідає матеріалам справи, в тому числі розрахунку страхового відшкодування, за яким вартість відновлювального ремонту (без врахування зносу деталей, що замінюється) складає 263118,50 грн., позивач не звертався з клопотанням про призначення експертизи саме судом.

Таким чином, колегія суддів не може погодитися із висновком суду першої інстанції, що висновок експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості збитку та ринкової вартості КТЗ № 268 від 27.10.2019, є належним доказом, відтак місцевий суд безпідставно поклав такий в основу оскаржуваного рішення.

За приписами статті 1192 ЦК України розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За змістом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

В свою чергу, відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як вже зазначалося, страховик ПАТ «НАСК «ОРАНТА» виплатив позивачу ОСОБА_4 , як потерпілій особі, страхове відшкодування на загальну суму 94194,32 грн., зазначену суму позивач отримав ще до звернення з даним позовом.

В свою чергу, у листі НАСК «ОРАНТА» від 19.12.2019 та у Розрахунку страхового відшкодування від 08.11.2019, вартість відновлювального ремонту без урахування значення коефіцієнту фізичного зносу складає 263118,50 грн., на який позивач, як потерпілий у ДТП має право, відтак саме такий розмір відшкодування необхідно враховувати при визначенні вартості збитків для повного відшкодування завданої винною особою шкоди.

Враховуючи наведене та добровільну сплату страховиком позивачу страхової виплати 94194,32 грн, колегія суддів приходить переконання про часткову підставністю позовних вимог в частині стягнення на користь позивача, як потерпілого, з відповідача, як виної у ДТП особи, різниці між вартістю відновлювального ремонту (263118,50 грн) і страховою виплатою (94194,32 грн), що складає 168924,18 грн.

Зазначені обставини дають підстави для висновку про необхідність скасування оскаржуваного рішення, з однонасним ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Окремо колегія суддів взертає увагу на те, що суд першої інстанції також допустив порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до п. 4. ч. 1, п. 2. ч. 2 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Так, положеннями ст. 376 ЦПК України визначено вичерпний перелік підстав скасування судового рішення у зв`язку з істотним порушенням норм процесуального права

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо судове рішення не підписано будь ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні.

Як вбачається з матеріалів справи, вступна та резолютивна частина оскаржуваного рішення Галицького районного суду м. Львова від 09 вересня 2020 року не підписана суддею, який розглядав справу одноособово, що, відповідно, є самостійною підставою для скасування рішення.

Враховуючи встановлені вище обставини справи, невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи, порушення судом норм процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги є частково обґрунтованими, у зв`язку з чим оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України

Відповідно до положень ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, 372, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 09 вересня 2020 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ПАТ «НАСК «Оранта», про стягнення грошових коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 різницю між вартістю відновлювального ремонту і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) у розмірі 168924 (сто шістдесят вісім тисяч дев`ятсот двадцять чотири) гривні 18 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 1669 (одна тисяча шістсот шістдесят дев`ять) гривень 20 копійок за розгляд справи в суді першої інстанції.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 605 (шістсот п`ять) гривень 00 копійок судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 07 липня 2021 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк