Справа № 368/1295/20
Провадження № 2/368/227/21
Рішення

Іменем України

(Заочне)

"02" березня 2021 р. Кагарлицький районний суд Київської області

в складі: головуючого судді Шевченко І.І.

при секретарі Губенко А.П.

з участю представника позивача адвоката Рябокляча К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кагарлик Київської області в загальному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Ржищівської міської ради Київської області про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування, -

встановив:

представник позивача просить визнати за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) розміром 2,76 умовних кадастрових гектарів з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель запасу Ржищівської міської ради Київської області, що перебували у колективній власності КСГП ім. І. Богуна с. Стрітівка Кагарлицького району Київської області, в порядку спадкування за законом після смерті батька, ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , обґрунтовуючи позов наступним.

Його батько, ОСОБА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після його смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку для товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Стрітівської сільської ради Кагарлицького району Київської області.

Все своє життя ОСОБА_2 проживав в с. Стрітівка Кагарлицького району і був членом колгоспу імені Богуна с. Стрітівка Кагарлицького району.

29.11.1995 р. КСГП ім. І. Богуна с. Стрітівка Кагарлицького району Київської області отримало державний акт на право колективної власності на землю і станом на вказану дату він був членом вказаного підприємства.

Разом з тим, його батька помилково не було включено в список-додаток № 1 до вказаного державного акту, а землі розпайовані між членами підприємства без його участі.

З метою захисту своїх майнових прав, ОСОБА_2 звернувся до суду.

Рішенням Кагарлицького районного суду від 24.03.2008 року у справі № 2-143/2008 було визнано за ОСОБА_2 , як членом КГСП ім. І. Богуна с. Стрітівка, право приватної власності на земельну частку розміром 2,76 умовних кадастрових гектари вартістю 33291 грн. із земель резервного фонду Стрітівської сільської ради за межами населеного пункту.

04.06.2013 року між ОСОБА_3 та ДП «Київський науково - дослідний та проектний інститут землеустрою» було укладено договір на створення (передачу) технічної документації із землеустрою щодо відновлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Проте, ОСОБА_2 за життя оформити свої майнові права на зазначену вище земельну ділянку не встиг, але батько склав заповіт від 20.09.2013 року, відповідно до якого він заповів цю земельну ділянку йому.

Він, як єдиний спадкоємець за заповітом, після смерті ОСОБА_2 , у відповідності до ст. 1269, 1270 ЦК України намагався прийняти спадщину після смерті батька, але нотаріусом йому було відмовлено у цьому з підстав відсутності спадкового майна у виді сертифікату на право на земельну частку (пай), копія листа Ржищівської міської державної нотаріальної контори вих. № 85/01-16 від 23.06.2020 року додається.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування, відповідно до ст. 1217 ЦК України здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

За нормою ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу її відкриття.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням його цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Згідно з п.3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) видача нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачена. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 N7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР .

Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" роз`яснив, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розд. X "Перехідні положення" ЗК (2768-14).

Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК), у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. N 720/95 (720/95) "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів.

Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо.

Статтею 3 Указу Президента України за № 666/94 від 10.11.1994 року «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» передбачено, що право на земельну частку (пай) може бути об`єктом успадкування.

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Статтею 55 Конституції України закріплено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Представник відповідача в особі Ржищівської міської ради Київської області в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, причини неявки в суд не повідомив, а тому суд вважає, що представник відповідача в засідання суду не з`явилася без поважних причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, вислухавши представника позивача, який не заперечував проти винесення заочного рішення, дослідивши письмові матеріали справи, прийшов до висновку про винесення рішення про задоволення позову з таких підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 .

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на земельну ділянку для товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Стрітівської сільської ради Кагарлицького району Київської області.

Рішенням Кагарлицького районного суду від 24.03.2008 року у справі № 2-143/2008 було визнано за ОСОБА_2 , як членом КГСП ім. І. Богуна с. Стрітівка, право приватної власності на земельну частку розміром 2,76 умовних кадастрових гектари вартістю 33291 грн. із земель резервного фонду Стрітівської сільської ради за межами населеного пункту.

04.06.2013 року між ОСОБА_3 та ДП «Київський науково - дослідний та проектний інститут землеустрою» було укладено договір на створення (передачу) технічної документації із землеустрою щодо відновлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Проте, ОСОБА_2 за життя оформити свої майнові права на зазначену вище земельну ділянку не встиг, але склав заповіт від 20.09.2013 року, відповідно до якого він заповів земельну ділянку позивачу ОСОБА_1 .

Згідно ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Після смерті ОСОБА_2 із спадкоємців першої черги залишився ОСОБА_1 . Інших спадкоємців першої черги після ОСОБА_2 не залишилось.

Оскільки після ОСОБА_2 інших спадкоємців першої черги не залишилось, позивач успадковує всю спадщину свого батька, в тому числі і вищезазначену земельну частку (пай).

Позивач у встановлений ст. 1270 Цивільного кодексу України шестимісячний строк не звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини ОСОБА_2 та спадкова справа не заводилась.

Після звернення до нотаріальної контори для заведення спадкової справи, нотаріус пояснив позивачу, що ним пропущений строк на прийняття спадщини ОСОБА_2 .

У зв`язку з тим, що позивачем було пропущено визначений законом шестимісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , нотаріус відмовив позивачу у прийнятті заяви та порекомендував звернутись до суду для визначення додаткового строку на подачу заяви про прийняття спадщини згідно ст. 1272 Цивільного кодексу України.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 12.05.2020 р. позивачу було визначити додатковий строк достатній для подання позивачем заяви про прийняття спадщини, за заповітом після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у три місяці.

Позивач у встановлений рішенням суду тримісячний строк звернувся до Ржищівського міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини ОСОБА_2 , у зв`язку з чим була заведена спадкова справа.

Після заведення спадкової справи позивач звернувся до нотаріуса для оформлення спадкових прав на земельну частку (пай). Для видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус попросила надати оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай).

Разом з тим, у позивача відсутній сертифікат на право на земельну частку (пай), оскільки він був втрачений. У зв`язку з чим приватний нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину та вона не змогла у встановленому порядку через нотаріальну контору оформити свої спадкові права на земельну частку (пай), що залишилась після ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), зокрема є: рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Відповідно до п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004р. №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» потрібно мати на увазі, що згідно зі ст. 25 ЗК України при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій земельні ділянки передаються їх працівникам, з визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості).

Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до п. 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. N720/95 і має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також: у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За ст. 6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, так як існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Враховуючи, що у даному випадку позивач не має іншої можливості, а ніж у судовому порядку, встановити своє право на спадщину, а відтак позов є законним і обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про земельні відносини», ЗК України, ЦК України, ст. ст. 7,8, 19, 81,83, 258, 263-273 ЦПК України суд, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Ржищівської міської ради Київської області про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , право на земельну частку (пай) розміром 2,76 умовних кадастрових гектарів з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва із земель запасу Ржищівської міської ради Київської області, що перебували у колективній власності КСГП ім. І. Богуна с. Стрітівка Кагарлицького району Київської області, в порядку спадкування за законом після смерті батька, ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокпп НОМЕР_1 ), на користь держави судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні скарги на рішення можуть бути подані протягом 30 днів з дня його складення через суд першої інстанції до Київської апеляційного суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 04.03.2021 р.

Суддя І.І. Шевченко