Справа № 347/107/21
Провадження № 2/347/226/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

02 березня 2021 року м. Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Кіцули Ю.С.,

секретаря с/з Удудяк І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Яблунівської селищної ради ОТГ про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, -

в с т а н о в и в

Стислий виклад позицій позивача, та заперечень відповідача.

18.01.2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з вищевказаним позовом. В обґрунтування своїх вимог, посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати - ОСОБА_2 , 1954 року народження. Після її смерті відкрилась спадщина на все належне їй майно.

Спадщину (будинковолодіння, що складається з житлового будинку, сарай, сарай, вбиральні, криниці, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ) прийняв тільки позивач, оскільки решта спадкоємців першої черги, а саме, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 відмовились від прийняття спадщини на користь позивача ОСОБА_1 .

Після смерті матері ОСОБА_2 , позивач ( ОСОБА_1 ) звернувся до приватного нотаріуса Косівського районного нотаріального округу про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно. Проте, нотаріусом була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій, через відсутність правовстановлюючих документів на майно спадкодавця, та рекомендовано звернутись в суд.

З цих підстав, ОСОБА_1 просив суд визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачу було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, однак такий не було подано.

Заяви, та клопотання учасників справи.

Позивач будучи належним чином повідомленим в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі (а.с.50).

Відповідач Яблунівська селищна рада ОТГ будучи належним чином повідомленою (а.с.55), не забезпечила явку свого представника в судове засідання.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 21.01.2021 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду, відкрито провадження, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження, та призначено підготовче судове засідання на 11.02.2021 року (а.с. 19).

Ухвалою підготовчого судового засідання від 11.02.2021 року задоволено позивача про витребування доказів, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 29).

Позивач подав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи у його відсутності (а.с.50).

Враховуючи те, що відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином (а.с.55), про причини неявки суд не повідомив, жодних заяв від нього не надходило, та у строк встановлений судом відповідач відзив на позов не подав, будь-яких інших клопотань та заяв від відповідача подано до суду не було, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними у справі матеріалами.

З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Згідно копії свідоцтва про народження батьками позивача ОСОБА_1 , були ОСОБА_2 , та ОСОБА_6 (а.с. 6).

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 02.10.2015 року, ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

Згідно копії довідки виданої Акрешорською сільською радою, померла ОСОБА_2 постійно проживала в житловому будинку в АДРЕСА_1 , разом із сином ОСОБА_1 (а.с. 15).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 .

Згідно даних технічного паспорта на будинок, вказаний житловий будинок 1979 року побудови (а.с.8-10), а згідно висновку про вартість об?єкта оцінки від 21.12.2020 року ринкова вартість вказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами становить 71 344 гривень (а.с. 13).

Із належним чином завірених копій матеріалів спадкової справи, встановлено, що після смерті ОСОБА_2 була заведена спадкова справа №1/2016.

30.01.2016 року позивач ОСОБА_1 , який є спадкоємцем першої черги за законом, подав приватному нотаріусу Косівського районного нотаріального округу заяву про прийняття спадщини, що залишилася після смерті його матері - ОСОБА_2 , де б вона не була та з чого б вона не складалася (а.с. 35).

Крім позивача, спадкоємцями першої черги за законом є ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , які подали заяви про відмову від спадщини на користь позивача ОСОБА_1 (а.с. 44, 45, 46).

Згідно копії виписки з інвентаризаційних матеріалів від 12.11.2015 року , згідно архівних даних станом на 31.12.2012 року в Коломийському міжрайонному бюро технічної інвентаризації право власності на житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1 не зареєстровано (а.с. 48).

Зміст спірних правовідносин.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивача права на спадкування за законом і неможливістю реалізації цього права через відмову нотаріуса у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину з підстав відсутності у спадкодавця правовстановлюючих документів на майно, яке є об?єктом спадщини.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до положень частини першої, третьої та п`ятої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Фактичний вступ в управління або володіння будь-якою частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадкової маси.

Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов`язок спадкоємців, а їх право.

Відповідно до частини першої та другої статті 1296 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.

Згідно положень статті 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Як передбачено у підпунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу I цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Відповідно п.23 постанови пленуму Верхового суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

В пункті п.3.3. роз`яснень, що містяться у листі №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначає, що у випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв`язку з їх втратою та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Судам при вирішенні справ цієї категорії необхідно згідно із нормами, що регулюють підстави виникнення права власності на нерухоме майно, та нормами щодо складу спадщини перевіряти, чи належав та на якій правовій підставі об`єкт нерухомості спадкодавцеві.

Згідно з частиною другою статті 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом.

Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

До часу набрання чинності ЦК 2003 року та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

Державна реєстрація права на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно затверджене Наказом Міністерства Юстиції України від 07.02.2002 № 7/5, зареєстрованого в Міністерстві Юстиції 18.02.2002 № 157/6445 з подальшими змінами. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будівлі та споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом та Законом України від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Із Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української УРСР 31.01.1966, погодженої заступником Голови Верховного Суду УРСР від 15.01.1966, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 № 56 вбачається, що державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, будинки ж, розташовані у селах реєстрації не підлягали.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 01.03.2013 за змістом пункту 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Таким чином, за змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що позивач ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем після смерті своєї матері ОСОБА_2 , що підтверджуються копією заяви ОСОБА_1 про прийняття спадщини (а.с.47), копією заяв ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 про відмову від спадщини (а.с. 44,45,46) та копією постанови нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину (а.с.49). Згідно довідки виданої Акрешорською сільською радою, померла ОСОБА_2 постійно проживала в житловому будинку в АДРЕСА_1 , разом із сином ОСОБА_1 (а.с. 15).

На день смерті ОСОБА_1 був зареєстрований в будинку, що в АДРЕСА_1 (а.с.38). Згідно копії технічного паспорта на будинок, вказаний житловий будинок 1979 року побудови (а.с.8-10), який не підлягав державній реєстрації.

Позивач прийняв спадщину у встановленому законом порядку, оскільки 30.01.2016 року подав приватному нотаріусу Косівського районного нотаріального округу заяву про прийняття спадщини, що залишилася після смерті його матері - ОСОБА_2 , де б вона не була та з чого б вона не складалася (а. с. 35).

Враховуючи вищевикладене, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку що спадкодавець ОСОБА_2 за життя володіла вищезазначеним майном, спадкоємець ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем за законом, у встановленому законом порядку прийняв спадщину, спору щодо спадкового майна немає, однак оформити право власності на спадкове майно у нотаріальному порядку не має можливості, у зв`язку з чим його право підлягає захисту у судовому порядку.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 82, 200, 223, 247, 263, 264, 265, 268, 280-282 ЦПК України і на підставі ст. ст. 392, 1216, 1222, 1223, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України, суд

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до Яблунівської селищної ради ОТГ про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (місце проживання: 78618, с. Акрешори, Косівського району Івано-Франківської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке набуте ним у порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте Косівським районним судом Івано-Франківської області за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана до Косівського районного суду Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Позивач може оскаржити рішення суду безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Косівський районний суд Івано-Франківської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 02 березня 2021 року.

Суддя Ю.С. Кіцула