УХВАЛА

про перегляд заочного рішення

Справа № 495/1757/20

Номер провадження 2-п/495/15/2021

16 лютого 2021 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області

у складі: головуючого одноособово судді Боярського О.О.,

при секретарі судового засідання Рачицькій І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровський заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду від 13.07.2020 року по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення суду від 13.07.2020 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заява про перегляд заочного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області обґрунтована тим, що останнє судове засідання було призначене на 13.07.2020 року, на яке він не мав змоги з`явитися, оскільки про дане засідання йому стало відомо після отримання 20.07.2020 року судової повістки, про що свідчить підпис відповідача на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. Неповідомлення відповідача у встановленому законом порядку про розгляд справи позбавило відповідача подавати докази, клопотання та заяви, надавати пояснення суду, користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами, які мають істотне значення для вирішення справи, що в подальшому призвело до ухвалення неправильного заочного рішення судом. Вважає, що заочне рішення було винесено з порушенням законних прав відповідача, з огляду на наступне.

18.09.2014 року між відповідачем та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості, на підставі якої відповідачем було отримано грошові кошти в розмірі 11931, 22 грн. Дані грошові кошти, були отриманні для погашення іншої заборгованості іншого позичальника по кредитному договору № б/н від 03.03.2011 року, про що повивачем у позові вказано не було.

У відповідності до розрахунку позивача борг відповідача станом на 24.02.2020 року становить 47367,83 грн. і включає в себе: 10984,25 грн., - заборгованість за кредитом; 10506,02 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 25872,20грн. - заборгованість за пенею; 5,36 грн. - штраф.

Незаконність визначення цієї суми полягає в тому, що вона створює подвійну відповідальність відповідача перед позивачем, що забороняється ст. 61 Конституції України, яка передбачає, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Крім цього, відповідач звернув увагу суду на те, що позивач звернувся до суду з вказаним позовом після спливу строку позовної давності, що є підставою для відмови в його задоволенні, обґрунтування чого полягає в наступному.

Враховуючи ту обставину, що починаючи з 30.09.2020 року позивач фактично знав про своє порушене право, проте не заявляв про це та не звертався, а ні до відповідача, а ні до суду і саме з цього моменту починається перебіг позовної давності, як щодо основного зобов`язання так і до застосування відсотків за його користування та інших сум. Тобто починаючи з 2016 року по сьогоднішній день строк позовної давності щодо генеральної угоди від 18.09.2014 року та стягнення неустойки за вказаним договором сплив. А позивач звернувся до суду за захистом своїх прав лише в липні 2020 року.

На підставі наведеного відповідач просить скасувати заочне рішення суду від 13.07.2020 року № 495/1757/20.

Представник відповідача Меркулова В.В., яка діє на підставі довіреності, надала до суду відзив на заяву про перегляд заочного рішення та зазначила, що виходячи з матеріалів справи відповідач був належним чином повідомлений та від нього не надійшло жодних клопотань, заперечень чи інших документів щодо розгляду даної справи. Відповідачу було надано ряд прав та обов`язків, передбачених ст.43,44 ЦПК України.

З огляду на вищевикладене, суд за наявності правових підстав та вимог ЦПК України, з урахуванням Листа Верховного Суду України «Про практику ухвалення та перегляду судами заочних рішень у цивільних справах» та умов проведення заочного розгляду справ, а саме врахував: неявку відповідача в судове засідання; належне повідомлення відповідача про час і місце судового засідання; відсутність поважних причин неявки відповідача; відсутність клопотання відповідача про розгляд справи за його відсутності; відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, а тому суд правомірно провів заочний розгляд справи та ухвалив судове рішення, яке є законним, справедливим та обґрунтованим.

Відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 18.09.2014 року ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 11931,22 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з «1» по «25» число кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом.

Тобто 18.09.2014 року відповідач, маючи невиконані кредитні зобов`язання, за якими ним неодноразово були порушені строки та порядок погашення заборгованості, за власним бажанням звернувся до банку з метою створення сприятливих умов для виконання зобов`язань по вищевказаному кредитному договору. При укладанні Генеральної угоди повторно кредитні кошти не видаються, оскільки метою укладання Генеральної угоди є реструктуризація заборгованості за кредитом та створення більш сприятливих умов для виконання кредитних зобов`язань.

Генеральною угодою сторони погодили новий строк погашення заборгованості, розмір заборгованості, розмір відсоткової ставки, порядок і спосіб внесення платежів на погашення заборгованості, а саме шляхом відкриття картрахунку та встановлення кредитного ліміту на платіжну карту в розмірі загальної суми заборгованості.

Підписання генеральної угоди здійснювалося повнолітньою, дієздатною особою (здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання ч. 2 п.1 ст.30 ЦК України), якою підтверджено розуміння та ознайомлення з умовами підписаного документу.

З моменту підписання генеральної угоди відповідач до банку не звертався з запитами, претензіями щодо нарахування штрафів та пені, невідповідності суми боргу, та решти заперечень, які були висловлені в суді, що додатковий раз підтверджує хибність тверджень Відповідача та бажання уникнути відповідальності. Більше того відповідачем не надано до суду жодного належного доказу на підтвердження своїх заперечень. Банком надані наступні докази, які підтверджують правомірність укладення генеральної угоди та наявність не виконаних кредитних зобов`язань: копія кредитного договору; розрахунок заборгованості; генеральна угода; копія паспорта Відповідача. Відповідач не надав жодних доказів до заяви про перегляд заочного рішення, які можуть слугувати підставою для скасування рішення.

Стосовно правомірності одночасного стягнення штрафу та пені повторно зазначаємо.

Заперечення відповідача, про незаконність нарахування одночасно пені та штрафу, яке ґрунтується на ст.61 Конституції України, є помилковим, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України пеня і штраф є формами неустойки, але не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. Виходячи зі змісту цього тлумачення не можуть бути ототожнені санкції і вид відповідальності. Пеня та штраф не є окремими видами відповідальності, а є різновидом штрафних санкцій. У межах одного виду відповідальності можуть застосовуватися різний набір санкцій.

Таким чином, згідно зі ст.61 Конституції не обмежується розмір санкцій або їх набір при залученні до одного виду юридичної відповідальності.

Щодо строків позовної давності.

Відповідно до п. 1.1.7.31 Умов договору строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років.

Верховний суд України неодноразово висловлювався відносно строку виконання зобов`язань по кредитам, що надаються у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитні картки, а саме 19.03.2014 року справа № 6-14цс14 та 18.06.2014 року справа №6-61 цс 14 «Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні Картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк випущеної картки до останнього дня 10.2017 року, (довідка про видачу кредитних карт додається).

Позивач же звернувся до суду з позовом до відповідача 15.03.2020 року до спливу строку позовної давності. У зв`язку з цим, обставини, на які відповідач посилається в своєму запереченні, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду.

Щодо застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення пені. Підстав для застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення пені немає, оскільки порушення зобов`язання триває, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. Враховуючи викладене, представник просить суд відмовити у перегляді заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_2 надав до суду відповідь на відзив позивача на заяву про перегляд заочного рішення. Відповідач зазначив, що доводи викладені позивачем у відзиві на заяву про перегляд заочного рішення є незаконними та такими, що порушують його права з наступних підстав.

По-перше, судову повістку про призначення справи на 13.07.2020 року належним чином відповідач не отримував, докази отримання повістки або інших доказів про сповіщення його як відповідача про розгляд справи 13.07.2020 року в матеріалах справи відсутні. Таким чином, відповідач був позбавлений можливості бути присутнім при розгляді справи та подавати докази та свої заперечення на позов. По-друге, позивач в своєму позові не вказав дані про те, хто саме має заборгованість перед банком (позивачем) - фізична особа-громадянин, або фізична-особа-підприємець та на яких підставах виникла заборгованість. По-третє, позивач вводить суд в оману, вказуючи про те, що згідно Генеральної угоди від 18.09.2014 року відповідачу не видавався кредит. Але відповідно до тексту Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання кредитних карток від 18.09.2020 року ПАО КБ «Приватбанк» надав відповідачу кредит у сумі 11931,22 грн. на кредитну картку. По-четверте, відповідно до умов Генеральної угоди від 18.09.2014 року кінцевою датою погашення заборгованості є 30.09.2016 року (п.1.1.3 Генеральної угоди). Таким чином строк позовної давності слід обчислювати з 01.10.2016 року.

До того ж, в тексті Генеральної угоди міститься посилання на Договір № 1, але в матеріалах справи такого договору не має, що унеможливлює суду дослідити всі матеріали справи та прийняти обґрунтоване рішення. Крім цього, в матеріалах справи відсутній кредитний договір б/н від 03.03.2011 року, який вказаний в Генеральній угоді від 18.09.2014 року, на підставі якого виникла необхідність реструктуризації боргу.

Відповідно до Постанови ВП Верховного Суду України від 03.07.2019 року по справі № 342/180/17 по справі АТ КБ «Приватбанк» до Особа 1 «Відсотки та пені за кредитними картками є безпідставними». Верховним Судом України, який в своїй постанові від 21.10.2015р. по справі №6-2003цс15 (обов`язковій до виконання) зазначив наступне: «Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до Генеральної угоди (п.1.2) Займач зобов`язувався в день підписання Генеральної угоди мати остаток на будь-якому рахунку в розмірі 2000 грн. Згідно цього пункту був укладений договір № SAMDNWFD801 від 24.10.2014 року. На рахунок було покладено 1600 грн. Але в розрахунках позивача не відображено, чи були перераховані ці кошти на покриття заборгованості.

У постановах Верховного Суду України відображена наступна позиція стосовно вказаної справи, а саме, відносно того, що у випадку якщо в кредитному договорі передбачена можливість вимоги банку дострокового повернення всіх кредитних грошових коштів кредитного зобов`язання, то в момент настання відповідних порушень банк набуває право звертатися до суду з позовом про повернення всієї суми заборгованості і відповідно змінюється строк виконання кредитного зобов`язання в повному обсязі. Тобто, позиція позивача в частині стягнення процентів в межах позовної давності не вірна, оскільки позовна давність сплила на все кредитне зобов`язання, а відповідно до ст. 266 ЦКУ зі спливом позовної давності до основної вимоги, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

На підставі наведеного, відповідач просить задовольнити заяву про перегляд заочного рішення суду від 13.07.2020 року.

Вивчивши матеріали заяви та додані до них документи, суд вважає, що заяву відповідача по справі про перегляд заочного рішення слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 284 ЦПК України учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У відповідності до ч. 1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Отже, цивільне процесуальне законодавство закріплює юридичну сукупність, за наявності всіх елементів якої заочне рішення підлягає скасуванню.

В своїй заяві відповідач навів суду докази, які мають істотне значення для вирішення справи та можуть вплинути на зміст ухваленого за результатами заочного розгляду справи рішення суду. Крім того, відповідачем доведена поважність причини неявки у судове засідання.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що є всі підстави для скасування заочного рішення суду та призначення справи до розгляду в загальному порядку.

Керуючись ст. ст. 286-288 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду від 13.07.2020 року по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13.07.2020 року по цивільній справі № 495/1757/20 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - скасувати і призначити справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначити на 29.03.2021 року о 09 год. 40 хв.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: О.О. Боярський