Справа № 444/2989/20
Провадження № 2/444/214/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ПОВНЕ)

05 липня 2021 року м. Жовква

Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя Олещук М. М.

секретар судового засідання Мачіха Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Жовква Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок кримінального правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди.

Позов обґрунтовує тим, що 25.09.2019 року, близько 15:00 год. ОСОБА_2 , знаходячись на спільній межі між господарствами АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 під час виниклого конфлікту із ОСОБА_1 , маючи умисел на заподіяння тілесних ушкоджень, умисно схопила руками останню за плечі та потягнувши на себе, умисно штовхнула на металеву сітку, що розділяє дані господарства, чим спричинила потерпілій пляму та садно на грудях, 2 плями на шкірі на передній черевній стінці справа, які відносяться до легкого тілесного ушкодження.

Таким чином, ОСОБА_2 , вчинила умисне легке тілесне ушкодження потерпілій ОСОБА_1 , тобто кримінальне правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Протиправність діянь ОСОБА_2 , якими їй було завдано матеріальних і моральних страждань, внаслідок яких вона понесла матеріальні збитки, підтверджується вироком Жовківського районного суду Львівській області від 15.12.2019 року.

Позивач зазначає, що в ході нанесення ОСОБА_2 тілесних ушкоджень, остання пошкодила її майно, а саме: ланцюжок наручний золотий та светр жіночий. Відповідно до висновку експерта № 2502/1 від 25.02.2020 року ТзОВ «Незалежного центру судових експертиз», вартість заподіяної шкоди гр. ОСОБА_1 в наслідок пошкодження майна, що сталось 25.09.2019 року светру жіночого та ланцюжка наручного золотого 585 проби, вага 5 г., складає 2831,00 грн. Згідно з актом виконаних робіт № 2502/2 від 25 лютого 2020 року, проведення експертного товарознавчого дослідження пошкодження майна становить 500,00 грн.

Позивач посилається на те, що після отримання тілесних ушкоджень вона змушена була звертатись до лікувальних закладів, при цьому понесла певні витрати, однак станом на сьогоднішній день фіскальних чеків на підтвердження таких не зберегла.

Окрім того, вона зазнала моральних страждань внаслідок отримання тілесних ушкоджень, які виразились в порушенні сну, нормального укладу життя, постійних переживань, постійних незручностях, які тривають і по теперішній час. Протиправні дії ОСОБА_2 призвели до виникнення конфліктних стосунків в її родині. Щодо наявності причинного зв`язку між моральною шкодою, якої вона зазнала, і протиправними діями заподіювана шкоди, то такий теж повністю доведений вироком суду.

Позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь суму матеріального збитку в розмірі 2831,00 гривень, відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000 гривень, судові витрати в розмірі 500,00 гривень.

Ухвалою судді Жовківського районного суду Львівської області від 12.11.2020 року відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін, розгляд справи призначено на 10.12.2020 року (арк. спр. 18-19).

10.12.2020 року ухвалою суду розгляд справи відкладено на 24.12.2020 року у зв`язку із заявою представника позивача про відкладення розгляду справи та відсутністю відомостей про вручення відповідачу судової повістки (арк. спр. 35).

24.12.2020 року ухвалою суду розгляд справи відкладено на 03.02.2021 року у зв`язку із заявою представника позивача про відкладення розгляду справи та відсутністю відомостей про вручення відповідачу судової повістки, що пов`язано із відсутністю у суді поштових марок на направлення поштової кореспонденції (арк. спр. 41-42).

03.02.2021 року ухвалою суду розгляд справи відкладено на 23.02.2021 року у зв`язку із відомостей про вручення відповідачу судової повістки, що пов`язано із відсутністю у суді поштових марок на направлення поштової кореспонденції (арк. спр. 49).

23.02.2021 року в судовому засіданні розгляд справи відкладено на 23.03.2021 року у зв`язку із відсутністю відомостей про належне повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи (арк. спр. 53-54).

23.03.2021 року в судовому засіданні розгляд справи відкладено на 21.04.2021 року у зв`язку із неврученням поштової кореспонденції відповідачу (арк. спр. 58-59).

01.04.2021 року до суду надійшов відзив від представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 (арк. спр. 65-66).

У відзиві представник відповідача зазначає, що 27.03.2021 року відповідачем ОСОБА_2 отримано повістку про виклик до суду, а також копію позовної заяви у даній справі. Щодо відшкодування матеріальної шкоди, то відповідач вважає таку позицію не обґрунтованою та зазначає, що будь-яких належних та допустимих доказів пошкодження майна позивача матеріали позовної заяви не містять. Зокрема, вироком від 15.11.2019 у справі №444/2838/19 ОСОБА_2 визнано винною за спричинення умисного легкого тілесного ушкодження ОСОБА_1 , що мало місце приблизно о 15 год. 25.09.2019 року, однак жодних обставин щодо пошкодження майна позивача вказаним судовим рішенням не встановлювалось. Більше того, золотий наручний ланцюжок та светр жіночий, на який посилається позивач, не були визнанні у даному кримінальному провадженні речовим доказом. Наявний в матеріалах справи висновок експерта №2502/1 від 25.02.2020 року не може бути належним доказом того, що саме з вини ОСОБА_2 зазначене майно було пошкоджено. Щодо відшкодування моральної шкоди, то відповідач зазначає, що твердження позивача про спричинення їй моральної шкоди не відповідають поведінці самої позивачки та обставинам кримінального провадження. Так, приблизно через 10 хвилин після подій 25.09.2019 року (на які посилається позивач) ОСОБА_1 умисно заподіяла легке тілесне ушкодження ОСОБА_2 . Вказані обставини становленні вироком Жовківського районного суду Львівської області від 04.02.2020 року в справі №444/3354/19, яким ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.125 КК України. Крім того, позивач не зазначає чому розмір такої шкоди становить 10 000 гривень, та не додає доказів спричинення моральної шкоди в такому розмірі. Вважає, що цивільний позов нічим не обґрунтований, а тому є безпідставним.

21.04.2021 року в судовому засіданні, ураховуючи думку представника відповідача, розгляд справи відкладено на 13.05.2021 року (арк. спр. 76-77).

13.05.2021 року в судовому засіданні, розгляд справи відкладено на 01.06.2021 року (арк. спр. 82-84) у зв`язку із заявою представника відповідача про відкладення розгляду справи.

01.06.2021 року ухвалою суду розгляд справи відкладено на 05.07.2021 року у зв`язку із заявою представника відповідача про відкладення розгляду справи (арк. спр. 91-92).

05.07.2021 року до суду надійшла заява від позивача про розгляд справи за її відсутності та без участі її представника.

01.07.2021 року до суду надійшла заява від представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 про відкладення розгляду справи у зв`язку із його перебуванням на лікуванні.

Суд відхиляє заяву представника відповідача про відкладення розгляду справи та вважає можливим розглядати справу у відсутність відповідача, яка належним чином повідомлена про розгляд справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, та її представника, оскільки доказів поважності неявки в судове засідання представником відповідача не подано.

За положеннями статті 129 Конституції України, статті 2 Цивільного процесуального кодексу України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Окрім того, судом зазначається, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні учасника справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Суд також враховує подану позивачкою заяву від 05.07.2021 року, яка просить розгляд справи проводити у її відсутності та відсутності її представника.

Ураховуючи, що сторони в судове засідання не з`явились, суд розглядає справу в порядку, встановленому ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що вироком Жовківського районного суду Львівської області від 15 листопада 2019 року затверджено угоду, укладену між потерпілою ОСОБА_1 та обвинуваченою ОСОБА_2 про примирення у кримінальному провадженні № 0000914, яке внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань від 26.09.2019 року. ОСОБА_2 визнано винною і засуджено за ч. 1 cт. 125 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн. (арк. спр. 4-5).

Вирок суду набрав законної сили 17.12.2019 року.

Згідно з висновком експерта № 2502/1 від 25.02.2020 року ТзОВ «Незалежного центру судових експертиз», вартість заподіяної шкоди гр. ОСОБА_1 в наслідок пошкодження майна, що сталось 25.09.2019 року светру жіночого та ланцюжка наручного золотого 585 проби, вага 5 г., складає 2831,00 грн. (арк. спр. 9-14).

Згідно з актом виконаних робіт № 2502/2 від 25 лютого 2020 року, проведення експертного товарознавчого дослідження пошкодження майна становить 500,00 грн. (арк. спр. 7).

Також судом встановлено, що вироком Жовківського районного суду Львівської області від 04 лютого 2020 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, яке мало місце 25 вересня 2019 року, де потерпілою була ОСОБА_2 , і призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн. 00 коп. (арк. спр. 67-68). Ухвалою Львівського апеляційного суду від 23 жовтня 2020 року даний вирок залишено без змін. (арк. спр. 69-70).

Частинами 1, 2 ст. 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для відшкодування шкоди за правилами ст.1166 ЦК України необхідно довести такі факти:

а) неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії;

б) наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки ст. 22 ЦК України);

в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди;

г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Відповідно до частини 2 ст.1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Частина 2 цієї статті встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, що означає, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини (у зв`язку із наявністю вини іншої особи або у зв`язку із дією об`єктивних обставин).

Як встановлено із позовної заяви позивач просить стягнути з відповідача суму матеріальних збитків, які, за її твердженням, було завдано їй відповідачкою ОСОБА_2 внаслідок пошкодження належного їй майна, а саме светру та золотого наручного ланцюжока, під час вчинення кримінального правопорушення щодо неї, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків.

Відповідно до статті 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

Так, позивач ОСОБА_1 на підтвердження заподіяння їй майнової шкоди у розмірі 2831 грн. надала копію вироку Жовківського районного суду Львівської області від 15 листопада 2019 року, яким затверджено угоду, укладену між потерпілою ОСОБА_1 та обвинуваченою ОСОБА_2 про примирення у кримінальному провадженні № 0000914, та ОСОБА_2 визнано винною і засуджено за ч. 1 cт. 125 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., а також висновок експерта № 2502/1 від 25.02.2020 року ТзОВ «Незалежного центру судових експертиз». Інших доказів не надано та позивач не просила суд про їх витребування.

Однак, надані позивачем докази, не свідчать беззаперечно, що таку шкоду було завдано, тобто не доводять, що вказане майно дійсно було пошкоджено саме відповідачкою ОСОБА_2 у зв`язку з її неправомірними діями та завданням позивачці тілесних ушкоджень.

Твердження та доводи позивачки про пошкодження відповідачкою, належного їй майна, внаслідок вчинення відповідачкою кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, ґрунтуються лише на її словах, а у висновку експерта тільки визначено вартість майна, про пошкодження якого вказала сама позивач.

Частиною 6 ст. 82 ЦПК України визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Так, вироком суду, який набрав законної сили, встановлена вина відповідачки ОСОБА_2 лише у спричиненні ОСОБА_1 легких тілесних ушкоджень, про пошкодження при цьому будь-якого майна з її вини у вироку не зазначено, тобто вирок не підтверджує завдання діями відповідачки майнової шкоди позивачу.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, матеріали справи не містять та позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження завдання відповідачем своїми діями їй майнової шкоди, а тому суд не знаходить підстав для задоволення позову в цій частині.

Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди, то суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з частиною першою, пунктами 1, 2 частини другої статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до частин 3, 4, 5 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пунктами три та дев`ять Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 5 означеної постанови Пленуму Верховного Суду України, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року).

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» (Abdulaziz, CabalesandBalkandaliv. theUnitedKingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, № 94, п.96), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підтвердження завданої моральної шкоди, позивач посилається на те, вона після отримання тілесних ушкоджень змушена була звертатись по лікувальних закладів, при цьому понесла певні витрати однак станом на сьогоднішній день фіскальних чеків на підтвердження таких не зберегла, а також понесла моральну шкоду, яка полягає у порушені сну, нормального укладу життя, постійних переживань, постійних незручностей, які тривають і по теперішній час, також внаслідок протиправних дій відповідача у неї вникли конфліктні стосунки в її родині та оцінює таку шкоду в розмірі 10 000 гривень. Позивач зазначає, що після отримання тілесних ушкоджень вона змушена була звертатись до лікувальних закладів, при цьому понесла певні витрати, однак станом на сьогоднішній день фіскальних чеків на підтвердження таких не зберегла.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що спричинення позивачу ОСОБА_1 моральної шкоди знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку з вчиненим відповідачкою ОСОБА_2 кримінального правопорушення, а відтак, суд вважає, що відповідач своїми діями, які мали місце 25.09.2019 року спричинила позивачу моральну шкоду.

При визначені розміру грошового відшкодування, суд враховує те, що внаслідок завданих потерпілій ОСОБА_1 легких тілесних ушкоджень їй також було завдано моральну шкоду, що полягає у сильних душевних переживаннях, у порушені сну, нормального укладу життя, постійних переживань.

З огляду на вищезазначені обставини, зважаючи на принципи рівності, поміркованості, виваженості, розумності, справедливості, беручи до уваги те, що немає і не може бути точних критеріїв майнового виразу фізичного, душевного болю, страждань, а будь-яка компенсація моральної шкоди не може відповідати дійсним стражданням позивача і може мати тільки умовний вираз, враховуючи, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб позивача і не повинен призводити до її збагачення, а також враховуючи доводи сторони відповідача у відзиві щодо не долучення позивачем жодних належних та допустимих доказів на підтвердження визначеного позивачкою розміру моральних страждань, суд дійшов висновку що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути моральну шкоду у розмірі 1000,00 грн.

Виходячи із засад виваженості, розумності і справедливості, суд вважає, що зазначений розмір моральної шкоди з урахуванням характеру та обсягу душевних страждань позивача, вимушених змін у її житті, є достатнім та справедливим та є обґрунтованою компенсацією за душевні страждання, яких позивач зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я - заподіянням їй легких тілесних ушкоджень та у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї відповідача ОСОБА_2 - вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Ураховуючи наведене вище, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, а саме про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 1000 грн. моральної шкоди. Щодо витрат на лікування, то на підтвердження таких, позивач не надала суду жодних доказів, не представила суду доказів про придбання ліків та їх вартість.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Оскільки суд відмовляє у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідачки в користь позивача матеріальних збитків, то вимога позивачки про стягнення судових витрат в розмірі 500 грн. понесених нею у зв`язку з проведенням експертного товарознавчого дослідження пошкодження майна становить 500,00 грн. задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з пунктом 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року, вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 84 грн. 08 коп. судового збору, тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог про стягнення моральної шкоди (позовні вимоги в цій частині задоволено на 10%).

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133, 137, 141, 259 ЦПК України, ст.ст. 23, 1166, 1167 ЦК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду завдану кримінальним правопорушенням в розмірі 1 000 (одна тисяча) грн. 00 коп.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 84 (вісімдесят чотири) гривні 08 коп. в дохід держави, який сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Жовківський районний суд Львівської області шляхом подання апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , місце праці не встановлено.

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків № НОМЕР_2 , місце праці не встановлено.

Повний текст рішення суду складено 09.07.2021 року.

Суддя: Олещук М. М.