Справа № 545/3145/20
Провадження № 2-з/545/61/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.07.2021 року Полтавський районний суд Полтавської області в складі:

головуючої судді Стрюк Л.І.

з участю секретаря Артеменко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 165,7 кв.м., житловою площею 85,4 кв.м., що розташований на земельній ділянці за кадастровим номером :01:002:0320, а також заборонити відчуджувати відповідачу ОСОБА_2 зазначений будинок у будь-який спосіб, посилаючись на те, що в провадженні суду перебуває справа за його позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 виконавчого комітету Терешківської сільської ради Полтавського району, виконавчого комітету Мачухівської сільської ради Полтавського району про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, скасування відомостей про реєстрацію права власності та визнання договору дарування недійсним, а невиконання заходів забезпечення позову може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду.

Вивчивши заяву про забезпечення позову та матеріали позовної заяви, суд приходить до висновку, що вона підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ст.150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

У п. 4. Постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

З огляду на викладене та враховуючи предмет спору, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо вжиття заходів забезпечення позову у цій справі, оскільки як невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно та заборони вчиняти будь-які дії щодо відчуження спірного майна до вирішення справи по суті. При цьому, судом враховано, що обраний заявником спосіб забезпечення позову не порушує право відповідача у справі та не позбавляє його права володіння чи користування вказаним спірним майном.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 150-153, 353 ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову - задовольнити.

Накласти арешт на житловий будинок, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 165,7 кв м, житловою площею 85,4 кв м, що розташований на земельній ділянці за кадастровим номером :01:002:0320.

Заборонити ОСОБА_2 , зареєстрованому в АДРЕСА_2 , в будь-який спосіб відчужувати житловий будинок, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 165,7 кв м, житловою площею 85,4 кв м, що розташований на земельній ділянці за кадастровим номером :01:002:0320.

Ухвалу суду направити на виконання до Полтавського районного відділу ДВС Північно-Східного міжрегіонального управлінням Міністерства юстиції (м. Полтава, вул.Стешенка,6).

Відповідно ст.153 ЦПК України ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її проголошення.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя: Л. І. Стрюк