Справа № 944/2546/20
Провадження №2/944/459/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.06.2021 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:

головуючої судді - Швед Н.П.

з участю секретаря Петришин І.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача - адвоката Кісіля Р-В.В.

відповідачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Яворові в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договором купівлі-продажу автомобіля,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення суми боргу за договором купівлі-продажу автомобіля.

В обгрунтування заявлених вимог позивач покликається на те, що 27.10.2018року між ним позивачем ОСОБА_1 , який діяв на підставі доручення (продавця) ОСОБА_5 з однієї сторони, та відповідачкою ОСОБА_4 (покупцем), з другої сторони, в ТСЦ МВС 4641 РСЦ МВС укладено договір купівлі-продажу №4641/2018/1164492 транспортного засобу.

За умовами укладеного договору Продавець зобов`язався передати у власність Покупцеві транспортний засіб марки HUNDAI модель-130, 2012року випуску, білого кольору, номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_3 , зареєстрований за Продавцем 24.10.2017 року, підрозділом МВС ЦЕНТР-4641.

У відповідності до вимог п. 3.1 вказаного Договору покупець передала продавцю кошти за автомобіль у сумі 243450 грн 90 коп.

Оскільки, на той час вони проживали у фактичних шлюбних відносинах для належного виконання зобов`язання у порядку суброгації, ним, він від імені відповідачки як покупця за даним договором сплатив на користь ОСОБА_5 кошти в сумі 243450 грн 90 коп., що підтверджується розпискою від 28.10.2018 року. Вважає, що автомобіль, який був придбаний за даним договором становить їх спільну сумісну власність з відповідачкою.

Відповідачка не сплачувала жодних коштів за придбання автомобіля, та й не повернула йому таких по даний час.

Проте, на час подачі даного позову, фактичні шлюбні відносини з відповідачкою були припинені, вони перестали спільно проживати, вести спільний побут, тобто виникла необхідність у відновленні його законних майнових прав та законних інтересів шляхом подачі даної позовної заяви.

У порядку попереднього вирішення вказаної ситуації та повернення йому боргу, ним проводилась бесіда з відповідачкою та було досягнуто згоди на укладення договору доручення з правом подальшого продажу даного автомобіля задля компенсації суми боргу. Даний факт підтверджується копією Довіреності (довіритель - ОСОБА_4 , довірена особа - ОСОБА_1 ). Дану довіреність укладено 10.02.2020 року.

В подальшому як стало йому відомо, дану довіреність відповідачкою було скасовано, що унеможливило компенсацію витрачених ним коштів за купівлю автомобіля, без звернення до суду. Підтвердження денонсування даної довіреності є неможливим через захист відомостей з реєстру довіреностей нотаріальною таємницею.

Вважає що в даному випадку відбулося передоручення тобто покладення боржником виконання свого обов`язку на іншу особу, яка не є стороною зобов`язання. Такі дії позивача були вчинені з метою ризику втрати частки права у майні яке в подальшому могло б складати спільну сумісну власність.

Просить, позовні вимоги задовольнити, стягнути з відповідачки ОСОБА_4 на його користь кошти в розмірі 243450 грн 90коп. в якості боргу за договором №4641/2018/1164492 купівлі-продажу автомобіля, права кредитора за яким було набуто у порядку суброгації.

Стягнути з ОСОБА_4 на його користь судовий збір у розмірі 2434 грн 51коп.

В судовому засіданні позивач та його представник - адвокат Кісіль Р-В.В. заявлені позовні вимоги підтримали просять такі задовольнити.

30.07.2020року представником відповідачки ОСОБА_2 адвокатом Кретом О.І. на адресу суду подано відзив.

В обгрунтуванні відзиву представник покликається на те, що 12.05.2020року Виконавчим комітетом Новояворівської міської ради Яворівського району зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , про що складено актовий запис №40 і видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_4 від 12.05.2020року. Прізвище Родич змінено на ОСОБА_7 , відтак, в подальшому слід прізвище відповідачки вважати як ОСОБА_2 .

Як з`ясовано в його довірительки ОСОБА_2 вона познайомилась з ОСОБА_1 в 2015 році, коли працювала у відділі державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Яворівського районного управління юстиції у Львівській області, куди по робочих питаннях приходив ОСОБА_1 який працював начальником відділу земельних ресурсів у м.Яворові, вони часто спілкувались. Оскільки, відповідач проживає в смт.Івано-Франково, а вона в Новояворівську, він подорозі підвозив її додому. Відповідач вважала ОСОБА_1 порядною особою.

Одного разу коли позивач підвозив її додому, він розповів їй що купив за доступну ціну автомобіль марки «Фіат». Враховуючи те, що відповідач також хотіла придбати автомобіль, вона попросила його допомогти їй в пошуках автомобіля для своєї сім`ї, на що позивач погодився.

В подальшому 2017року ОСОБА_1 повідомив відповідачку що взяв автомобіль у ОСОБА_5 на підставі довіреності на право користування і продажу даного автомобіля, оскільки, такий був ввезений з іншої країни, його у сервісному центрі можна було лише через рік перереєструвати на іншу особу.

Відповідач відмовилась купляти автомобіль на підставі довіреності, оскільки ,батьки не погодились здійснити оплату без переєстрації транспортного засобу на неї, через ризики, які можуть виникнути в разі скасування довіреності чи втрати права користування автомобілем після смерті його власника.

В подальшому ОСОБА_5 було надано дві довіреності на право керування даним автомобілем, одна на ім`я відповідачки та позивачки строком на один рік.

27.10.2018року між позивачем ОСОБА_1 , який діяв на підставі доручення (продавця) ОСОБА_5 з однієї сторони, та відповідачкою ОСОБА_4 (покупцем), з другої сторони, в ТСЦ МВС 4641 РСЦ МВС було укладено договір купівлі-продажу №4641/2018/1164492 транспортного засобу.

Передача транспортного засобу Продавцем і прийняття його Покупцем була здійснена після повної оплати вартості майна відповідно до умов вищевказаного договору.

В подальшому відповідач та її сім`я більше року користувалася вищевказаним автомобілем і до них не було жодних претензій.

Твердження позивача про те, що після укладення даного договору вона не сплатила йому вказану у договорі суму коштів є надуманим як і те що відповідач перебувала з ним у фактичних шлюбних відносинах. Дані факти свідчить про те, що позивач ОСОБА_1 вводить суд в оману.

Позивач ніколи не проживав з відповідачою у фактичних шлюбних відносинах та у них не було спільного господарства.

Обов`язковою умовою для визнання перебування двох осіб у фактичних шлюбних відносинах є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт.

У вересні місяці 2019року, відповідач познайомилась із своїм теперішнім чоловіком. Вони разом почали проживати з 1 грудня 2019 року однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 ,та в подальшому 12 травня 2020року між ними було зареєстровано шлюб та народилася дитина.

Вважає, що причиною даного конфлікту стала земельна ділянка матері відповідачки, яка знаходиться на території Лозинської сільської ради Яворівського району Львівської області, яку матір відповідачки 13 травня 2020 року хотіла продати ОСОБА_1 , та було узгоджено її вартість. Однак, в подальшому ОСОБА_1 хотів придбати таку за заниженною ціною, тому вона відмовились продавати цю ділянку, після чого позивач став їй погрожувати.

З врахуванням наведенного, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні відповідачка та її представник заявлені позовні вимоги не визнали, викладене у відзиві підтримали. Позовні вимоги вважають необгрунтованими, та надуманими. Просять у задоволенні таких відмовити.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши докази наявні в матеріалах справи, допитавши в якості свідка зі сторони відповідача ОСОБА_8 , яка в судовому засіданні пояснила що відповідачка являється її донькою, позивача вона бачила лише три рази, особисто з ним не знайома. У 2017-2018році вони з чоловіком вирішили для сім`ї придбати автомобіль, дане питання неодноразово обговорювали із донькою. Одного дня, ОСОБА_2 повідомила що у неї є знайомий на прізвище ОСОБА_1 , який є порядною людиною та може допомогти їм у придбанні автомобіля. Через деякий час, ОСОБА_2 сказала що у позивача для продажу автомобіль марки HUNDAI модель-130, 2012року випуску, білого кольору, який можна придбати по довіреності, та через один рік перереєструвати такий. З метою уникнення в подальшому різних проблем вони з чоловіком відмовились купляти автомобіль на підставі довіреності. Коли укладався договір купівлі продажу вона поїхала разом з донькою в сервісний центр де укладався договір купівлі продажу 27.10.2018року вона дала 9000 доларів США ОСОБА_1 , як оплату за автомобіль,3000 триста він повернув їй.Коли укладали договір вона сиділа в машині, бо це не мало жодного відношення до неї. Вказаний автомобіль було перереєстровано на її доньку, після повного розрахунку за нього. Вважає такі дії позивача ганебними, оскільки ці кошти вона важко разом із своїм чоловіком заробляла. Покликання позивача на те, що ОСОБА_2 з ним проживала, у фактичних шлюбних відносинах є нічим як брехнею, з метою наживи.

Допитаного в якості свідка на стороні позивача ОСОБА_5 який в судовому засіданні пояснив що в 2017 році він із-за кордону пригнав автомобіль HUNDAI модель-130, 2012року випуску, білого кольору. В подальшому він в інтернетвиданні опублікував оголошення, що продається такий. Через деякий час до нього зателефонував позивач який повідомив що хоче придбати вищевказаний автомобіль своїй дружині. На наступний день він приїхав та оглянув авто. Автомобіль йому сподобався і вони поїхали до нотаріуса щоб укласти довіреність. За прозьбою відповідача вони уклали дві довіреності на право керування автомобілем з правом переоформлення, одну на позивача другу на ОСОБА_4 , оскільки, такий був ввезений з іншої країни, його у сервісному центрі можна було лише через рік перереєструвати на іншу особу.Після цього,20.02.2018року він отримав від ОСОБА_1 кошти в сумі 8000 доларів США за автомобіль HUNDAI модель-130, 2012року випуску, білого кольору, номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_3 , тобто, на підставі договору купівлі продажу. Відповідачки при передачі коштів не було, розписку про отримання коштів писав на всю суму, чи отримав всю суму не пам`ятає. Покликався на те що повний розрахунок напевне було проведено 28.10.2018року що відображено у розписці. Крім цього пояснив що дійсно він упоноважував ОСОБА_1 на укладання від його імені договору купівлі продажу вказаного автомобіля, однак пояснити чи повністю була оплачена сума не зміг.

Що стосується показань свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 даних в судовому засіданні, то такі слід залишити поза увагою, оскільки, свідкам про укладення договору купівлі продажу автомобіля та самого факту передачі коштів за вказаний автомобіль, як і то що ОСОБА_2 проживала разом з позивачем у фактичних шлюбних відносинах, відомо лише слів самого позивача. ОСОБА_1 , суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Судом встановлено, що 27.10.2018року між позивачем ОСОБА_1 , який діяв на підставі доручення (продавця) ОСОБА_5 з однієї сторони, та відповідачкою ОСОБА_4 (покупцем), з другої сторони, в ТСЦ МВС 4641 РСЦ МВС було укладено договір купівлі-продажу №4641/2018/1164492 транспортного засобу.

За умовами укладеного договору Продавець зобов`язався передати у власність Покупцеві транспортний засіб марки HUNDAI модель-130, 2012року випуску, білого кольору, номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_3 , зареєстрований за Продавцем 24.10.2017 року, підрозділом МВС ЦЕНТР-4641.

Зі змісту п.3.1 даного Договору слідує, що сторони оцінили вартість транспортного засобу в 243450.90 гривень.

Зі змісту п.5.1 укладеного договору слідує, що покупець зобов`язаний в порядку та умовах, визначених Договором сплатити Продавцеві ціну транспортного засобу, зазначену у п.3.1 Договору. В порядку та на умовах визначених цим договором, прийняти транспортний засіб.

Договір підписано сторонами та посвідчено адміністратором сервісного центру 1ТСЦ МВС 4641 РСЦ МВС.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі.Сторони мають право обирати форму правочину якщо інше не встановлено законом.

Згідно п.3ч.1.ст.208 ЦК України правочини фізичних осіб на суму між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених ч.1ст.206 цього Кодексу вчиняються у письмовій формі.

Згідно з частинами 1, 3 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно вимог ст.236 ЦКУкраїни представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Відповідно до вимог ст.245ЦПК України форма довіреності повинна відповідати формі у якій відповідно до закону має вчинятися правочин. Довіреність, що видається у порядку передоручення, підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків встановлених частиною четвертою цієї статті.

Нотаріально засвідченої довіреності чи договору доручення на представлення інтересів по вчиненню правочину в порядку передоручення на купівлю автомобіля відповідач ОСОБА_2 позивачу не надавала, що не заперечується учасниками судового розгляду, не було долучено таких і до матеріалів справи позивачем.

Згідно ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона ( продавець) передає або зобов`язується передати майно ( товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом (ч.5 ст.656 ЦК України).

Зі змісту ст.657 ЦК України слідує, що договір купівлі-продажу транспортного засобу не вимагає обов`язкового нотаріального посвідчення.

Статтею 663 ЦК України визначено строк виконання обов`язку передати товар. Так, за змістом вказаної норми закону продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, -відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.664ЦК України обов`язком продавця є передати товар, такий вважається виконаним у момент вручення товару покупцеві.

Відповідно до п.6.1 договору купівлі продажу від 27.10.2018року продавець в порядку та на умовах визначених цим Договором зобов`язний передати транспортний засіб покупцю, що і було зроблено позивачем ОСОБА_1 який діяв від імені ОСОБА_5 ..

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Так, згідно ч.1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтями 638-640 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Правилами статті 19 Закону України «Про автомобільний транспорт» та статті 34 Закону України «Про дорожній рух» передбачено державну реєстрацію транспортних засобів порядок здійснення якої визначає Кабінет Міністрів України.

Правове регулювання відносин, пов`язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року N 1200, та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року N 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Згідно з Порядком здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року N 1200, оформлення на товарних біржах договорів купівлі-продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснюється з використанням облікованих відповідно у територіальному органі з надання сервісних послуг МВС і Держсільгоспінспекції бланків біржових угод.

Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС.

Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт). У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі.

Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, яка висловлена у постанові від 16 грудня 2015 року у справі №6-688цс15.

Державна реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків і зборів (обов`язкових платежів), а також внесення в установленому порядку платежів за проведення огляду транспортних засобів, державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків.

З аналізу наведених норм права вбачається, що договір купівлі-продажу транспортного засобу є укладеним лише з моменту його державної реєстрації.

Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що він перебував з відповідачкою у фактичних шлюбних відносинах в період укладення договору купівлі продажу автомобіля 27.10.2018року, відтак 28.10.2018року він передав ОСОБА_5 свої власні кошти, за придбання транспортного засобу в сумі 243450,90грн, який був придбаний ним 27.10.2018року для ОСОБА_2 на підставі договору купівлі- продажу транспортного засобу укладеного між ним як особою що діяла на підставі доручення (продавця) ОСОБА_5 з однієї сторони та відповідачкою ОСОБА_4 (покупцем), з другої сторони. На підтвердження отримання коштів 28.10.2018року ОСОБА_5 надав йому розписку, з якої слідує що той не заперечує проти відступлення права вимоги до ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу від 27.10.2018року на користь позивача ОСОБА_1 .

Згідно п.2.1 вищевказаного договору передача транспортного засобу продавцем і прийняття його покупцем здійснюється після повної оплати вартості майна. Згідно п.2.2 право власності на транспортний засіб переходить до покупця з моменту підписання даного договору.

Згідно п.6.1 продавець зобов`язаний в порядку та на умовах визначених цим договором передати транспортний засіб, беручи до уваги умови договору від 27.10.2018року, слід прийти до висновку що розрахунок за автомобіль був повністю здійснений 27.10.2018 року. Інших умов чи обов`язків вказаним договором не передбачено.Наведене підтверджується й тим що в цей день було зареєстровано та видано ОСОБА_4 свідоцтво про реєстрацію вказаного транспортного засобу. Наведене підтверджується і доказами які містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч.1 ст.202, ч.3 ст.203 ЦК України головним елементом угоди (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків. Жодних покликань на те що сторонами було порушено умови договору чи обов`язки його виконання позивачем не наведено.

Що стосується розписки від 20.02.2018року згідно якої ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_1 20.02.2018року кошти в сумі 8000 доларів США за автомобіль HUNDAI модель-130, 2012року випуску, білого кольору, номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_3 , тобто, за той самий автомобіль який в подальшому був куплений відповідачкою на підставі договору купівлі продажу укладеного за участю ОСОБА_5 в інтересах якого діяв позивач ОСОБА_1 та позивачки який був проданий за 243450.90 грн., то з даної розписки встановити, які саме правовідносини виникли між сторонами неможливо.

У розписці не конкретизовано, у якості якої саме оплати ОСОБА_5 отримав кошти у позивача за автомобіль, не зазначено, на яких умовам транспортний засіб був переданий позивачу.

Оскільки, передання майна і здійснення при цьому відповідної оплати може здійснюватися не лише при укладенні договору купівлі-продажу, а й при орендних правовідносинах, відносинах ренти, прокату, лізингу, комісії тощо.

З матеріалів справи слідує, що станом на день укладання даної розписки позивач не знімав і не ставив автомобіль на облік, та не переоформляв право власності на себе. На ім`я ОСОБА_12 та ОСОБА_4 від імені ОСОБА_5 20.02.2018року як з`ясовано в судовому засіданні, та не заперечується сторонами, були видані довіреності на право керування вищевказаним транспортним строком на один рік, які, втратили свою дію та не були, долучені до матеріалів справи, тому зміст викладеного у них суду не відомий.

Згаданою вище довіреністю позивачу не надавалося право набувати право власності на згаданий вище автомобіль.

Самі по собі надані розписки не породжують правових наслідків у вигляді переходу права власності від продавця до покупця,а отже автомобіль вказаний у власність позивача не переходив, оскільки така передача не була оформлена у встановленому законом порядку.

Зазначене узгоджується з позицією Верховного суду, постановленою 30.10.2019 року у справі № 683/2694/16-ц ВС, де зазначено, що якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Довіреность та розписка про отримання коштів не є документами, на підставі яких здійснюється державна реєстрація транспортного засобу, що підтверджує правомірність його придбання.

Слід зазначити, що саме до такого висновку прийшов Верховний Суд при вирішенні аналогічного спору у своїй постанові від 27 червня 2019 року по справі № 331/3792/18, провадження № 61-8572св19.

Позивач не зареєстрував автомобіль за собою, маючи при цьому всі можливості для укладання договору купівлі-продажу та сплати всіх передбачених законодавством податків і зборів, необхідних для вчинення даного правочину, тому дану розписку не слід оцінювати як належний доказ.

10.02.2020року приватним нотаріусом Яворівського районного нотаріального округу Гавришкевич О.П. було видано довіреність що зареєстрована в реєстрі №158,строком на три роки, відповідно до якої відповідачка ОСОБА_4 на підставі домовленості уповноважила позивача ОСОБА_1 здавати в оренду, експлуатувати, передавати в позичку, продати за встановленим законом порядком належний їй на підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_5 виданого ТСЦ4641, дата першої реєстрації 24.10.2017року, дата реєстрації 27.10.2018року, транспортний засіб марки HUNDAI модель-130, 2012року випуску, білого кольору, номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_3 , а такаож керувати ним на території України та поза її межами на час дії даної довіреності. В подальшому 19.05.2020року дана довіреність була скасована.

Відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, тому підлягає встановленню, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

За ч.2 ст. З СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до положень ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому інше, шлюбі, поширюються положення глави СК України.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню

ивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення в повній мірі відповідає.

Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що мотиви позивача, якими він обґрунтовував свої позовні вимоги, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, автомобіль придбаний відповідачкою на законних підставах відповідно до умов договору купівлі продажу автомобіля від 27.10.2018, даний договір сторонами виконано в повній мірі, та відповідно до вимог ст.693ЦК України, а тому покликання позивача на застосування до даного спору вимог ч.1ст.528ЦК України є безпідставним, відтак у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Згідно з ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача судовий збір стягненню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 7, 12, 13, 128, 141, 247, 258-259, 263-265, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договором купівлі-продажу автомобіля - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для осіб, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, в цей же строк з дня його отримання, через Яворівський районний суд Львівської області.

Рішення виготовлене в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Позивач: ОСОБА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 ,проживає за адресою: АДРЕСА_1

СУДДЯ Швед Н.П.