Справа № 182/2525/20
Провадження № 2/0182/889/2021
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23.02.2021 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Рунчевої О.В., секретаря: Скрипченко М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Нікополя за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,-

В С Т А Н О В И В:

06.05.2020 року позивач звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.

Свої вимоги мотивує тим, що ОСОБА_2 звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву б/н від 05.11.2010 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 15 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

У порушення ст.ст. 526,527,530,1054 ЦК України та умов Договору ОСОБА_2 зобов`язання за вказаним Договором належним чином не виконував.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.ст. 608,1218,1219 ЦК України, у зв`язку зі смертю боржника припиняються лише ті зобов`язання, які нерозривно пов`язані з його особою і не можуть бути виконані іншою особою, у той час як у результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи її спадкоємців. Таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржників за зобов`язанням.

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідач по справі, ОСОБА_1 постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, тому вважається таким, що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 1281 ЦК України кредитору спадкодавця належить протягом шести місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.

На виконання вимог зазначених норм, позивачем 18.09.2017 року була направлена претензія кредитора до Другої нікопольської державної нотаріальної контори.

06.10.2017 року позивачем отримано відповідь, що претензію кредитора переслано до Першої Нікопольської державної нотаріальної контори, за місцем заведення спадкової справи.

27.10.2017 року позивачем отримано відповідь Першої Нікопольської державної нотаріальної контори, згідно якої спадкоємці після смерті ОСОБА_2 із заявами про прийняття спадщини чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не зверталися та спадкова справа була заведена на підставі претензії кредитора.

04.12.2019 року до спадкоємця ОСОБА_1 було направлено лист претензію, згідно яких позивач пред`явив свої вимоги, але безрезультатно.

Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від 05.11.2010 року становить 14 082,00 грн., яка складається з: 14 082,00 грн. заборгованість за кредитом, 14 082,00 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту.

Враховуючи викладене, просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість у розмірі 14 082,00 грн. за кредитним договором № б/н від 05.11.2010 року та понесені судові витрати у розмірі 2 102 грн. 00 коп.

Ухвалою про відкриття провадження від 11.08.2020 року вказану позовну заяву прийнято до свого провадження та відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 06.10.2020 року закрито підготовче провадження по справі; призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача в позовній заяві зазначив, що не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника Банку (а.с.6 зі звороту).

У судове засідання Відповідач ОСОБА_1 не з`явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином за місцем реєстрації (а.с.54). До суду повернувся конверт з судовою повісткою про виклик до суду, як не вручений у зв`язку з закінченням терміну зберігання (а.с.73). Судова повістка вручена відповідно до п.1 ч.8 ст. 128 ЦПК України. Заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило.

Від відповідача відзив не надійшов.

Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 05.11.2010 року ОСОБА_2 підписав Заяву № б/н у Закритому акціонерному товаристві комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач.

Позичальником ОСОБА_2 отримано кредитну картку (а.с.13).

Як вбачається з Заяви №б/н від 05.11.2010 року (а.с.13 на звороті), ОСОБА_2 підтвердив свою згоду на те, що дана Заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним і Банком Договір про надання банківських послуг, про що свідчить його підпис у Заяві. ОСОБА_2 ознайомився та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банка, які були йому надані для ознайомлення в письмовому вигляді. Визнання угоди є факт користування картрахунку та використання кредитних коштів.

У порушення умов договору ОСОБА_2 зобов`язання належним чином не виконала.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер (а.с.32).

Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем (а.с.10-12), заборгованість ОСОБА_2 за спірним договором визначена позивачем в розмірі 14 082,00 грн., яка складається з: 14 082,00 грн. заборгованість за кредитом, 14 082,00 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту.

Позивач 18.09.2017 року направив претензію кредитора до Другої Нікопольської державної нотаріальної контори (а.с.33-35), в якій просив повідомити чи заводилась спадкова справа після померлого боржника ОСОБА_2 , включити його кредиторські вимоги в спадкову масу, повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості, повідомити інформацію стосовно осіб, які подали заяву про прийняття спадщини або відмовилися від прийняття спадщини після смерті боржника, а також щодо осіб, які вже прийняли спадщину.

06.10.2017 року позивачем отримано відповідь, що претензію кредитора переслано до Першої Нікопольської державної нотаріальної контори, за місцем заведення спадкової справи (а.с. 36).

Згідно Інформації по спадщині Першої Нікопольської державної нотаріальної контори (а.с. 37), після смерті ОСОБА_2 на підставі претензії кредитора заведено спадкову справу № 436/2017 року. При зверненні спадкоємців боржника претензія буде доведена до відома.

Позивачем було направлено лист-претензія відповідачу ОСОБА_1 за місцем реєстрації (а.с.38), яка залишена без реагування.

З копії спадкової справи, заведеної після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , який на момент смерті проживав за адресою: АДРЕСА_1 , що надійшла на запит суду (а.с. 58-65), вбачається наступне.

27.09.2017 року Першою Нікопольською державною нотаріальною конторою зареєстровано претензію кредитора Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (а.с.59). Вказане також підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину № 61492571 від 01.09.2020 року (а.с.64). Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 61492582 від 01.09.2020 року (а.с.65), щодо ОСОБА_2 інформація відсутня.

З копії Заяви № б/н від 05.11.2010 року вбачається, що на момент її підписання ОСОБА_2 проживав за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 13). Відповідач, згідно адресної довідки, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 54). Згідно копії паспорту ОСОБА_1 , останній зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 48).

Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав і обов?язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно положень ст.ст. 1218, 1231 ЦК України, до складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини й не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені в статті 1219 ЦК України.

У ст.1219 ЦК України закріплено, що не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.608 ЦК України, зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконано іншою особою.

У абз. 2 п.32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 зазначено наступне. З урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.

Згідно ч.2.ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Згідно ч.1ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені в ч.ч.3,4 ст. 1268, ст.1269 ЦК України. Так, згідно з ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України «Оформлення права на спадщину»). Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом із тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина пята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, в складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого ст. 1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця.

Так, згідно зі ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, в розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоча отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора.

Зазначені вище норми підлягають застосуванню за умови, що відповідач є спадкоємцем боржника. Проте позивач не надав суду жодного належного та допустимого доказу того, що відповідач ОСОБА_1 є спадкоємцем померлого ОСОБА_2 .

Позивач у позовній заяві посилається на те, що відповідач ОСОБА_1 та за життя ОСОБА_2 були зареєстровані та проживали за однією адресою, однак доказів фактичного проживання відповідача із ОСОБА_2 на час відкриття спадщини суду надано не було.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

В силу ст. 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах кожної держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Крім того, реєстрація відповідача та позичальника за адресою: АДРЕСА_1 не є безумовним доказом того, що відповідач проживав разом з ОСОБА_2 та є особою, яка відповідно до вимог ч.3 ст. 1268 ЦК України прийняла спадщину, оскільки положення Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не ставить місце фактичного проживання особи в залежність від місця реєстрації. Місцем проживання особи може бути будь-яке жиле приміщення, у якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення. Отже, реєстрація будь-якої особи зі спадкодавцем не є безумовним підтвердженням того, що ця особа є спадкоємцем померлого.

Відповідна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 15 березня 2018 року у справі № 489/2924/16-ц.

Позивачем не надано жодного доказу, що відповідач на час відкриття спадщини проживав разом з позичальником, що відповідач є спадкоємцем померлого, щодо прийняття спадщини відповідачем.

У відповідності до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказів того, що відповідач є спадкоємцем ОСОБА_2 та прийняв спадщину після його смерті позивачем не надано, як і доказів на підтвердження наявності будь-якого майна у позичальника ОСОБА_2 , яке могло би бути успадковане. Сам факт реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за однією адресою із спадкодавцем на час відкриття спадщини не є належним та допустимим доказом того, що саме він є спадкоємцем та прийняв після померлої спадщину.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку з його недоведеністю.

Так як позивачу у задоволенні позову відмовлено повністю, то не підлягає стягненню з відповідача на його користь сплачений ним судовий збір, що відповідає положенням ч.1 ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.12,13,76-78,81,89, 141, 259,263-265,268 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

У позові Акціонерного товариства «Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця відмовити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повний текст сулового рішення складений 03.03.2021 року.

Суддя: О. В. Рунчева