КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/8402/2021
справа №753/9267/18
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2021 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 22 лютого 2021 року, ухваленого під головуванням судді Колесника О.М.

у справі за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Уніка" до ОСОБА_1 про стягнення шкоди,-

встановив:

В травні 2018 року ПрАТ "Страхова компанія "Уніка" звернулось до суду з позовом про стягнення із ОСОБА_1 91317,25 грн.

Вимоги обґрунтовує тим, що 01 квітня 2017 року відбулась ДТП за участю автомобіля LAND ROVER, номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_2 , та автомобіля Volkswagen Passat, номерний знак НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 , що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів.

Розмір оціненої шкоди у зв`язку із пошкодженням автомобіля LAND ROVER склав 191010,67 грн.

На момент ДТП майнові інтереси власника автомобіля LAND ROVER були застраховані у ПрАТ "Страхова компанія "Уніка" згідно із Договором добровільного страхування наземних транспортних засобів №0011338/4600/0000240 від 29 грудня 2016 року.

ПрАТ "Страхова компанія "Уніка" на підставі Звіту експерта №01-08/04-1 від 08 квітня 2017 року та рахунку №1036455 від 06 квітня 2017 року складено Страховий акт №00220914 та здійснено страхове відшкодування в сумі 190317,25 грн.

В свою чергу цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ПрАТ "СК "ЮНІВЕС", якою 31 липня 2017 року на користь позивача сплачено відшкодування в сумі 99000 грн.

Посилаючись на вимоги статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України "Про страхування", просить вимоги задовольнити та стягнути суму, що не покрита страховою виплатою.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 22 лютого 2021 року позовні вимоги задоволено, вирішено стягнути з ОСОБА_1 91317,25 грн. страхового відшкодування та 1762 грн. на відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати, у задоволенні позову відмовити.

Посилається на те, що судом не надано оцінки його запереченням та не досліджені надані ним фотографії з місця пригоди.

Зазначає, що вимоги позивача ґрунтуються на нормах матеріального права, які не застосовні до обставин цієї справи.

Вказує, що експертизу проведено без його участі, судом не наведено висновків щодо правомірності призначеної експертизи, не зазначено інформації про розшук експерта для надання ним пояснень стосовно проведеного дослідження. Зазначає, що у висновку не вказано про те, що він підготовлений для суду і про повідомлення експерта про кримінальну відповідальність.

Посилається на те, що під час ДТП автомобіль LAND ROVER зазнав незначних пошкоджень (подряпини, тріснуті решітка радіатора, протитуманна фара та її кріплення), натомість в експертизі також вказано про пошкодження цілісності бампера та інше. Далі вказує на інші розбіжності у пошкодженнях. Так, відповідно до довідки про ДТП автомобіль LAND ROVER зазнав пошкоджень центральної частини, натомість відповідно до протоколу ДТП зазначено про вм`ятини та подряпини, пошкодження решітки радіатора (тріщина), пошкодження лако-фарбового покриття на передньому бампері з лівої сторони, зламане кріплення передньої лівої опори, розбита передня ліва протитуманна фара.

Окрім того, вказує, що не надано документів на підтвердження виконання робіт.

Посилається на ті обставини, що його відповідальність була застрахована. Також акцентує увагу на положеннях статті 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Представником ПАТ "Страхова компанія "УНІКА" подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що апеляційна скаргу ґрунтується на припущеннях та не містить доводів на спростування наданих позивачем доказів.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що страховик здійснив виплату страхового відшкодування у зв`язку із ДТП, у зв`язку із чим набув право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки у сумі, що не була покрита страховою виплатою, яка забезпечувала його відповідальність.

Установлено, що 01 квітня 2017 року відбулась ДТП за участю автомобіля LAND ROVER, номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_2 , та автомобіля Volkswagen Passat, номерний знак НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 , що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів.

Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 03 травня 2017 року ОСОБА_1 визнано винуватим у порушення правил дорожнього руху, що стали підставою настання ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Під час оформлення матеріалів ДТП вказані такі пошкодження автомобіля LAND ROVER: вм`ятини, подряпини, пошкоджена решітка радіатора тріщина, пошкодження ЛФП, на передньому бампері з лівої сторони зламане кріплення передньої лівої фари, розбита передня ліва протитуманна фара.

Відповідно до даних довідки про дорожньо-транспортну пригоду №954323, що складена Національною поліцією України, зазначено про пошкодження передньої центральної частини автомобіля LAND ROVER.

На момент ДТП майнові інтереси власника автомобіля LAND ROVER були застраховані у ПрАТ "Страхова компанія "Уніка" згідно із Договором добровільного страхування наземних транспортних засобів №0011338/4600/0000240 від 29 грудня 2016 року.

В свою чергу цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ПрАТ "СК "ЮНІВЕС" на підставі полісу АК/3435928 із встановленим лімітом відповідальності 100000 грн.

Звітом №01-08/04-1 від 08 квітня 2017 року, складеним ФОП ОСОБА_3 на замовлення ПрАТ "Страхова компанія "Уніка", визначено, що вартість матеріального збитку, спричиненого власнику автомобіля LAND ROVER з урахуванням ПДВ становить 191010,67 грн.

Відповідно до даних акта огляду транспортного засобу, що проведений ФОП ОСОБА_3 05 квітня 2017 року визначено для заміни такі складові: джгут проводів переднього бампера, бампер передній, накладка на бампер ліва, кронштейн переднього бампера, фара ліва, протитуманна фара, повітропровід радіатора лівий зовнішній, повітропровід радіатора лівий внутрішній, додатковий радіатор.

Відповідно до даних калькуляції визначено запчастини на загальну суму 150640,23 грн.

Відповідно до даних рахунку №1036455 від 06 квітня 2017 року та калькуляції №240664 від 06 квітня 20117 року ТОВ "Віннер Автомотів" виконані роботи по ремонту автомобіля LAND ROVER на суму 190317,25 грн. Перелік запасних частин є таким: бампер передній, гвинт, грати бампера переднього, дефлектор бамперу передній лівий, дефлектор радіатора лівий, джгут бампера переднього, кронштейн бампера переднього центрального, кронштейн фари протитуманної лівої, направляюча фара, огранювання парктроніка, радіатор охолодження додатковий, фара ліва, фара протитуманна ліва.

Страховим актом №00220914 від 25 квітня 2017 року визначено суму страхового відшкодування в розмірі 190317,25 грн.

Відповідно до платіжного доручення від 26 квітня 2017 року ПрАТ "Страхова компанія "Уніка" на рахунки ТОВ "Віннер Автомотів" сплачено 190317,25 грн.

Відповідно до частин 16, 17 статті 9 Закону України "Про страхування" страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Непрямі збитки вважаються застрахованими, якщо це передбачено договором страхування. У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого предмета договору страхування, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування.

Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком (частина перша статті 25 Закону України "Про страхування").

Згідно частини другої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений у випадках, встановлених законом.

Відповідно до статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічне положення міститься у статті 27 Закону України "Про страхування".

У таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). При суброгації нового зобов`язання з відшкодування збитків не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого в деліктному зобов`язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника. Таким чином, заміною кредитора деліктне зобов`язання не припиняється, оскільки відповідальна за спричинену шкоду особа свій обов`язок з відшкодування шкоди не виконала.

Згідно статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

При застосуванні наведених норм права підлягає врахуванню правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц, провадження №14-176цс18 (пункти 68-70): стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону № 1961-IV, з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України "Про страхування", з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини. У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-IV порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 зазначеного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України "Про страхування" до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Отже відносини між ПрАТ "Страхова компанія "Уніка" та ОСОБА_1 у цій справі регулюються правилами статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України "Про страхування". Позивач як страховик потерпілої особи виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі.

У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до нього перейшло право вимоги до завдавача шкоди в деліктному зобов`язанні в межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди в порядку суброгації.

Відносини між ОСОБА_1 та його страховиком - ПрАТ "СК "ЮНІВЕС" регулюються умовами, визначеними у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Установлено, що ПрАТ "СК "ЮНІВЕС" виплатило ПрАТ "страхова компанія "Уніка" страхове відшкодування в сумі 99000 грн., тобто в розмірі ліміту відповідальності (ліміт відповідльності 100000 грн., франшиза 1000 грн.), зазначеному у страховому полісі. Ця обставина відповідачем не спростовується.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Статтею 1187 ЦК України унормовано, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Частиною 2 цієї статті визначено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідальність є наслідком вини та означає законне зобов`язання фізичної або юридичної особи відшкодувати завдані збитки іншій фізичній або юридичній особі згідно із певними правовими принципами та правилами. Це зобов`язання може бути передбачене в угоді (договірне зобов`язання) або в правовій нормі (недоговірне зобов`язання).

Статтею 1192 ЦК України унормовано, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Метою Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" є встановлення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15 зроблено висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Велика Палата Верховного Суду вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Відповідно до 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Тобто, за загальним правилом, з урахуванням статті 1192 ЦК України, розмір шкоди встановлюється на підставі проведених досліджень, що дозволяють визначити розмір реальних збитків. Такі дослідження надають фактичний або прогнозований висновок (залежить, зокрема, від часу та місця виконання робіт, вартості деталей).

Матеріалами справи підтверджено, що позовні вимоги заявлено, виходячи з фактичних витрат, що були здійснені для відновлення транспортного засобу.

Заперечення відповідача щодо даних Звіту про оцінку №01-08/04-1 від 08 квітня 2017 року відхиляються апеляційним судом з огляду на таке.

Порядок проведення дослідження для визначення розміру спричиненої шкоди власнику транспортного засобу регулюється, зокрема, Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерство юстиції України та Фонд державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092, яке не місить положень про обов`язок оцінювача викликати заінтересованих осіб.

Апеляційний суд також враховує, що, заперечуючи проти звіту як з підстав правомірності його проведення, так і з підстав його даних, скаржник в той же час не заперечує, що ДТП сталася з його вини, що має наслідком відповідальність (його чи страховика) з відшкодування шкоди. Окрім того, скаржник не надає доказів, які б могли спростувати дані про конкретні пошкодження та необхідність заміни деталей і виконання робіт, що відповідно до статті 12 ЦПК України є обов`язком сторони у справі. Натомість, суд зазначає, що обставини ДТП, локалізація місць зіткнення та перелік пошкоджених вузлів і деталей автомобіля LAND ROVER узгоджуються між собою, а аргументи скаржника в цій частині ґрунтуються виключно на припущеннях.

Окрім того, відповідно до частини 1 статті 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Відповідач зазначеним право не скористався, доказів, які б могли спростувати доводи та нівелювати докази позивача не надав.

Доводи з посиланням на розбіжність довідки поліції з даними, що зафіксовані під час оформлення ДТП, не підтверджують підставність заперечень скаржника проти законності вимог страхової компанії та законності рішення суду першої інстанції. Суд також зазначає, що довідка містить загальний опис локалізації пошкоджень, тоді як при оформлені ДТП такі вказано більш конкретно, а дані про них працівники поліції могли бачити наочно.

Доводи скаржника про наявність лише зовнішніх пошкоджень ґрунтуються на власне зовнішньому огляді автомобіля після ДТП і не враховують можливості виникнення прихованих дефектів або дефектів, які можна було б побачити зсередини внутрішньої частини автомобіля.

Апеляційний суд відхиляє доводи скаржника в частині відсутності доказів виконання робіт по відновленню автомобіля, оскільки до справи долучені належні докази, що підтверджують факт виконаних робіт, їх обсяги та вартість.

Посилання в апеляційній скарзі на статтю 38 (38.1.1) Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не кореспондується з обставинами цієї справи.

Так, зазначена частина статті врегульовує правовідносини між страховиком та страхувальником, тобто особами, між якими укладено передбачений цим законом договір, в тих випадках, коли страховик може заявити вимоги до страхувальника у зв`язку із обставинами, на які не розповсюджуються умови страхування. В свою чергу сторонами у цій судовій справі не є страховик та страхувальник по відношенню один до одного.

Щодо доводів скарги в тій частині, що позовна заява ґрунтується на положеннях матеріального закону, який не застосовується до обставин цієї справи, то такого судом не установлено. При зверненні до суду позивач виклав обставини справи, свої вимоги та посилається на статті 993, 1194 ЦК України та 27 Закону України "Про страхування" та правовідносини сторін врегульовано саме цими нормами матеріального права.

Зазначення в позовній заяві, поряд з іншим, статті 1191 ЦК України не дає підстав уважати про відсутність порушеного права позивача та не може свідчити про не обґрунтованість позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дарницького районного суду міста Києва від 22 лютого 2021 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 06 липня 2021 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В. Соколова