Дата документу 24.02.2021 Справа № 336/8109/18
Запорізький Апеляційний суд
ЄУН 336/8109/18Головуючий у 1-й інстанції Дацюк О.І. Повний текст рішення складено 09.08.2020 року.
Пр. № 22-ц/807/61/21Суддя-доповідач Гончар М.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.

суддів Маловічко С.В., Подліянової Г.С.,

за участі секретаря Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 липня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль», треті особи без самостійних вимог на предмет спору: приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Сколибог Олександр Сергійович, Державне підприємство «Сетам», про визнання права власності, скасування арешту

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом (т.с. 1 а.с. 4-7), який в подальшому уточнив (т.с. 1 а.с. 138-141) та в якому просив: - визнати за ним право власності на 1/2 частку нежитлової будівлі торгівельного павільйону літ. А площею 98,3 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , -а також зняти арешт з 1/2 частки вказаної будівлі, накладений постановою про арешт майна боржника від 22.10.2018 року та постановою про опис та арешт майна боржника від 01.11.2018 року, винесених приватним виконавцем Сколибогом О.С. у виконавчому провадженні № 57483375.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що сторони перебували у шлюбі з 30.09.1989 року по 14.05.2018 року, коли шлюб був розірваний за рішенням суду. Під час шлюбу сторони за спільні кошти побудували нежитлову будівлю торгівельний павільйон літ. А за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, право власності на вказану споруду зареєстроване лише за ОСОБА_2 . Відповідно до договору іпотеки від 18.03.2008 року ОСОБА_2 передала вказану будівлю в іпотеку АТ «Райффайзен Банк Аваль» за згодою позивача, а як згодом дізнався позивач на вказане майно звернуто стягнення.

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції ОСОБА_3 (т.с. 1 а.с. 1).

Ухвалою суду першої інстанції (т.с. 1 а.с. 32) відкрито провадження у цій справі в порядку загального позовного провадження.

В автоматизованому порядку 27.02.2019 року суддею Сурковою В.П. у цій справі замінено суддю ОСОБА_3 у зв`язку із звільненням з посади останньої (т.с. 1 а.с. 93-94).

В автоматизованому порядку 06.05.2019 року суддею Дацюк О.І. у цій справі замінено суддю ОСОБА_4 у зв`язку із звільненням з посади останньої (т.с. 1 а.с. 113-114).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 липня 2020 року (т.с. 3 а.с. 5-11) позов ОСОБА_1 у цій справі залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції в частині, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі (т.с. 3 а.с. 18-31) просив рішення суду першої інстанції скасувати частково, в частині відмови визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку нежитлової будівлі торгівельного павільйону літ. А площею 98,3 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та ухвалити у відповідній частині нове рішення, у цій справі, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 , а саме визнати за останнім право власності на 1/2 частку нежитлової будівлі торгівельного павільйону літ. А площею 98,3 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (т.с. 3 а.с. 33).

Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 31 серпня 2020 року (т.с. 3 а.с. 34).

Ухвалою апеляційного суду (т.с. 3 а.с. 36) дану справу призначено до апеляційного розгляду з урахуванням навантаженості судді-доповідача та колегії суддів (в Запорізькому апеляційному суді працює фактично 18 суддів замість 40 суддів за штатом).

Відповідач ОСОБА_2 подала апеляційному суду відзив на вищезазначену апеляційну скаргу позивача у цій справі із додатками (т.с. 3 а.с. 99).

Інші учасники цієї справи не скористались своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу у цій справі станом на час розгляду цієї справи апеляційним судом.

Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

У судовому засіданні 11 листопада 2020 року (т.с. 3 а.с. 119-120) апеляційним судом було розпочато розгляд цієї справи по суті: заслухано доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 , в порядку ст. 12 ч. 5 ЦПК України апеляційним судом роз`яснено учасникам цієї справи право заявити (не заявити) клопотання про надання додаткових доказів того, що на час будівництва вищезазначеної нежитлової будівлі позивач ОСОБА_1 мав (не мав) доходів для будівництва останньої тощо, представник позивача вважала за доцільне скористатись таким правом та надати апеляційному суду такі докази, у зв`язку із чим у розгляді цієї справи було оголошено перерву.

У січні 2021 року позивач ОСОБА_1 через канцелярію надав апеляційному суду роздруківку витягу про реєстрацію та припинення ФОП ОСОБА_1 з 09.02.2007 року по 20.01.2015 року (т.с. 3 а.с. 131-134).

У судове засідання 24 лютого 2021 року належним чином повідомлений апеляційні апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи, у тому числі сторони позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 через своїх представників, що узгоджується із вимогами ст. 130 ч. 5 ЦПК України, (т.с. 3 а.с.121-122, 126-128) всі учасники цієї справи повторно не з`явились, окрім представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кравченко Л.І. (т.с. 3 а.с. 115).

Третя особа - приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Сколибог О.С. подав апеляційному суду заяву (т.с. 3 а.с. 129-130), в якій просив розглядати дану справу апеляційним судом за його відсутності.

Інші учасники цієї справи, що не з`явились, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали, окрім відповідача ОСОБА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 подала апеляційному суду заяву (т.с. 3 а.с. 135), в якій просила розгляд цієї справи відкласти у зв`язку із тим, що вона перебуває на лікуванні, з попереднім адвокатом договір розірваний, з іншим адвокатом договору не укладено, при цьому, остання не надала до своєї заяви документів на підтвердження зазначених причин неявки взагалі.

Проте, ОСОБА_2 через свого представника адвоката Грецова С.В. (т.с. 3 а.с. 116-117) завчасно (ще 11 листопада 2020 року т.с. 3 а.с. 121) була повідомлена про дату, час та місце даного судового засідання, що узгоджується із вимогами ст. 130 ч. 5 ЦПК України, а тому мала достатньо часу (протягом трьох місяців) для укладення договору з іншим адвокатом, має місце вже повторна неявка відповідача ОСОБА_2 у судові засідання у цій справі поряд, апеляційний суд не визнавав обов`язковою явку відповідача ОСОБА_2 у цій справі.

За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

При вищевикладених обставинах, на підставі ст. ст. 371-372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив: у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 про відкладення розгляду цієї справи відмовити, розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутності всіх учасників цієї справи, що не з`явились, за присутністю представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кравченко Л.І. (т.с. 3 а.с. 115).

В силу вимог ст. 36 ч. 4 ЦПК України …рішення судді в інших справах…не може бути підставою для відводу.

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кравченко Л.І., яка у тому числі на запитання апеляційного суду зазначала, що позивач оскаржує рішення суду першої інстанції у цій справі лише в частині відмови визнання за ним права власності на Ѕ частину вищезазначеного нежитлового приміщення, в іншій частині не оскаржує; арешт вже знятий приватним виконавцем після ухвалення рішення судом першої інстанції у цій справі; оскільки, ОСОБА_1 погасив перед Банком борги ОСОБА_2 на виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки після ухвалення рішення судом першої інстанції у цій справі, доказів останнього надати апеляційному суду не може; але позивач у цій справі заявляв позовні вимоги про визнання за ним права власності на Ѕ частину вищезазначеного нежитлового приміщення не з цих підстав, а з підстав поділу майна подружжя; позивач ОСОБА_1 мав дохід для будівництва вищезазначеного нежитлового приміщення, оскільки він був зареєстрований приватним підприємцем у цей період, доказ останнього сторона позивача надала апеляційному суду через канцелярію для долучення до матеріалів цієї справи, довідку про те, який саме був дохід (довідку про розмір доходу позивача) надати не може, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, в межах доводів апеляційної скарги третьої особи, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 у цій справі підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що всі учасники цієї справи із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції погодились, останнє в апеляційному порядку не оскаржували, окрім позивача ОСОБА_1 .

Позивач ОСОБА_1 оскаржує рішення суду першої інстанції у цій справі в апеляційному порядку лише в частині відмови визнання за ним права власності на 1/2 частку нежитлової будівлі торгівельного павільйону літ. А площею 98,3 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, апеляційний суд переглядає законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у цій справі лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача і лише в частині відмови визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частку нежитлової будівлі торгівельного павільйону літ. А площею 98,3 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

У разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскаржуємої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується (постанова Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 186/1743/15-ц).

В силу вимог ст. 374 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: змінити рішення (п.2).

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення …є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ст. 376 ч. 4 ЦПК України).

Апеляційний суд ухвалює рішення про зміну рішення суду першої інстанції у випадку, якщо помилки у неправильно прийнятому рішенні можливо усунути без його скасування, не змінюючи суть рішення і вони стосуються окремих його частин.

За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.

Встановлено, що суд першої інстанції, правильно відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні його вищезазначеного позову в частині визнання за ним права власності на 1/2 частку нежитлової будівлі торгівельного павільйону літ. А площею 98,3 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , правильно керувався ст.ст. 89, 133, 141, 258, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України.

При цьому, судом першої інстанції правильно було встановлено, що 30.09.1989 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 укладено шлюб, ОСОБА_5 змінив прізвище на ОСОБА_6 (свідоцтво про шлюб, копія т.с. 1 а.с. 10).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14.05.2018 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (т.с. 1 а.с. 11-13).

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 13.09.2006 року (т.с. 1 а.с. 14-15) право власності на нежитлову будівлю торговельного павільйону літ. А за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровано за відповідачем у цій справі - ОСОБА_2 .

Відповідно до договору іпотеки від 18.03.2008 року (т.с. 1 а.с. 16-20) ОСОБА_2 передала вищевказане майно в іпотеку АТ «Райффайзен банк Аваль».

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області від 22.10.2018 року відкрите провадження з виконання рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя про звернення стягнення на предмет іпотеки нежитлову будівлю торговельного павільйону (т.с. 1 а.с. 21-22).

Проте, в обґрунтування підстави відмови у задоволенні позовних вимог позивача ОСОБА_1 в частині визнання за ним права власності на 1/2 частку нежитлової будівлі торгівельного павільйону літ. А площею 98,3 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , суд першої інстанції у цій справі помилково зазначав таке.

З наданих позивачем документів вбачається лише, що у 2006 році ОСОБА_2 отримала право власності на нежитлову будівлю торговельний павільйон за адресою: АДРЕСА_2 . Водночас суду не надано жодних доказів на підтвердження того, з якого саме часу та за які саме кошти це павільйон будувався. Крім того, суду не надано позивачем документів на підтвердження того, що на час звернення до суду з позовом та на час розгляду справи судом спірне майно дійсно на праві власності належить ОСОБА_2 .

Хоча, в силу вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України суд першої інстанції мав сприяти повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справи.

Крім того, за змістом ст. 81 ч. 7 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.

На виконання вимог ст. ст. 12 ч.5, 81 ч.7 ЦПК України апеляційним судом було отримано інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т.с. 3 а.с. 103-111), за змістом якої 04.08.2020 року (тобто після ухвалення рішення судом першої інстанції у цій справі) право власності на вищезазначене нежитлове приміщення торговельний павільйон за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія та номер: НОМЕР_1 , виданого 13.09.2006 року, видавник Запорізька міська рада Запорізької області, оригінал втрачено, інформація про державну реєстрацію іпотеки: 18.03.2008, договір іпотеки від 18.03.2008 року, іпотекодержатель ОСОБА_7 , рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 10.08.2020 року ОСОБА_8 , департамент реєстраційних послуг .

Раніше судова практика виходила з того, що позивач повинен був довести придбання майна, яке він хоче поділити, в період шлюбу за спільні кошти для спільного використання. Натомість тепер, з огляду на презумпцію спільної сумісної власності подружжя, наводити докази на її спростування повинен той, хто її заперечує. Позивачеві достатньо підтвердити, що спірний об`єкт набутий під час шлюбу. І тоді вже тягар доказування покладається на відповідача, який повинен доводити, що цей об`єкт не є спільною сумісною власністю подружжя, що узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 7 квітня 2020 року у справі № 199/3645/17, від 27 червня 2018 року у справі № 757/45050/15 та від 12 червня 2019 року у справі № 595/324/17, які є обов`язковими для врахування загальними судами в силу вимог ст. 263 ч. 4 ЦПК України.

Позивачем ОСОБА_1 у цій справі належними, письмовими доказами доведено, що вищезазначена нежитлова будівля - торгівельний павільйон літ. А площею 98,3 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 була набута подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у 2006 році, тобто у період зареєстрованого шлюбу з 30.09.1989 року (свідоцтво про шлюб, копія т.с. 1 а.с. 10) по травень 2018 року (рішення суду про розірвання шлюбу від 14.05.2018 т.с. 1 а.с. 11-12) на підставі свідоцтва про право власності від 13.09.2006 року, виданого на ім`я ОСОБА_2 (т.с. 1 а.с. 14).

Відповідач ОСОБА_2 у цій справі у суді першої інстанції будь-якими належними, допустимими доказами взагалі не доводила, що цей об`єкт не є спільною сумісною власністю подружжя. Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

Апеляційний суд на виконання вимог ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення та додаткового рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 .

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасник справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Доказами, передбаченими ст. 367 ч. ч. 2, 3 ЦПК України, які можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги у цій справі на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження у цій справі, в межах доводів апеляційної скарги позивача, є надані сторонами апеляційному суду докази, а саме:

= відповідачем ОСОБА_2 до її відзиву на апеляційну скаргу позивача докази, а саме:

-трудова книжка ОСОБА_2 із записами про роботу з 1991 року по 2001 у Запорізькій загальноосвітній школі № 12 (копія т.с. 3 а.с. 63-64),

-характеристика на вчителя фізичної фізкультури ЗЗЗШ № 12 ОСОБА_2 від 01.02.2019 року (копія т.с. 3 а.с. 65),

-витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб-підприємців та громадських формувань (т.с. 3 а.с. 66), за змістом якого ОСОБА_2 з 21.08.1997 року зареєстрована як фізична особа-підприємець,

-свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи підприємця ОСОБА_2 (копія т.с. 3 а.с. 67),

-довідка про взяття на облік платника податків ОСОБА_9 від 05.04.1999 року (копія т.с. 3 а.с. 68),

-свідоцтво платника єдиного податку ОСОБА_2 від 15.06.2012 року (копія т.с. 3 а.с. 69),

-статут ПП «АЛЬЯНС ІІІ» від 07.10.2005 року, власником якого за змістом п.1.2 є ОСОБА_2 (копія т.с. 3 а.с. 70-75),

-договір оренди землі від 28.10.2015 року ОСОБА_2 (адреса, зміст не вбачаються із змісту договору, поза межами зору через якість документу) (копія т.с. 3 а.с. 76-81),

-розрахунок орендної плати на 01.01.2015 року (копія т.с. 3 а.с. 82),

-акт визначення меж земельної ділянки ФОП ОСОБА_2 (копія т.с. 3 а.с. 83), акт прийму передачі земельної ділянки ФОП ОСОБА_2 (копія т.с. 3 а.с. 84),

-кадастровий план (копія т.с. 3 а.с. 85),

-абрис (копія т.с. 3 а.с. 86),

-рішення Запорізької міської ради відносно ВОП ОСОБА_2 (зміст не вбачається, поза межами зору через якість документу, копія т.с. 3 а.с. 87),

-схема розташування земельної ділянки ФОП ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 (копія т.с. 3 а.с. 88-89),

-витяг з технічної документації (копія т.с. 3 а.с. 90-91),

-договір купівлі продажу від 24.07.1995 року нерухомості, належної ОСОБА_2 та ОСОБА_10 на підставі спільної сумісної власності у карбованцях 73227… (повний зміст не вбачається, поза межами зору через якість документу, копія т.с. 3 а.с. 92-93).

-договір купівлі-продажу від 15.07.2004 року ОСОБА_2 квартири за 58600,00 грн. (копія т.с. 3 а.с. 94),

= позивачем ОСОБА_1

-роздруківка витягу про реєстрацію та припинення ФОП ОСОБА_1 з 03.08.1999 року по 20.01.2015 року (т.с. 3 а.с. 131-134).

Разом із тим, апеляційним судом в порядку ст. ст. 12 ч.5, 81 ч.7 ЦПК України із Єдиного державного реєстру судових справ (т.с. 3 а.с. 101-102), також було встановлено, що 19 серпня 2020 Верховний Суд клопотання представника ОСОБА_2 адвоката Кондратенка О.Б. про відмову від касаційної скарги задовольнив, касаційне провадження в іншій цивільній справі ЄУН 336/5694/15 за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки у вигляді вищезазначеного нежитлового приміщення за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_11 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Запорізької області (головуючий суддя Гончар М.С., судді Маловічко С.В. та Кочеткова І.В.) від 02 серпня 2018 року закрив.

Таким чином, на час розгляду цієї справи судом першої інстанції 10 липня 2020 року та час перегляду цієї справи апеляційним судом 24 лютого 2021 року чинним з 02 серпня 2018 року (набрало законної сили) є рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09 листопада 2017 року, залишене без змін постановою Апеляційного суду Запорізької області від 02 серпня 2018 року, яким було задоволено позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», в рахунок погашення заборгованості у сумі 73732,92 доларів США (у гривневому еквіваленті становить 1559696,78 грн. при курсі Національного банку України валюти на дату розрахунку 21,153330), яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі по кредиту в сумі 67 761,17 доларів США (1433374,39 грн.) у тому числі простроченої в сумі 2231,16 доларів США (47 196,46 грн.); заборгованості по сплаті відсотків у сумі 4 915,83 доларів США (103986,17 грн.); пені за невчасну сплату кредиту та відсотків у розмірі 1 055,92 доларів США (22336,22 грн.); звернено стягнення на предмет іпотеки нежитлову будівлю торговельного павільйону літ. А, загальною площею 98,3 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_2 , шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з початковою ціною не нижче за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на час проведення виконавчих дій.

В силу вимог ст. 346 ч. 1 п. 8 ЦК України право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника.

Таким чином, з 02.08.2018 право власності на вищезазначене нежитлове приміщення (предмет іпотеки), зареєстроване за ОСОБА_2 , припинилось в силу вимог ст. 346 ч. 1 п. 8 ЦК України.

В силу вимог ст. 59 ч. 1 Закону України «Про виконавче провадження» лише особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Проте, апеляційним судом також було встановлено, що при укладенні кредитного та іпотечного договорів між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 , предметом іпотеки за якими стале вищезазначене нежитлове приміщення - нежитлова будівля торговельного павільйону літ. А, загальною площею 98,3 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на яку було зареєстровано за ОСОБА_2 , позивач у цій справі - ОСОБА_1 додавав до цих договорів Банку заяви (т.с. 1 а.с. 189-191), в яких зазначав таке:

-я, ОСОБА_1 , даю згоду на отримання кредиту в ЗОД «Райффайзен Банк Аваль» моєю дружиною ОСОБА_2 у розмірі 91000,00 доларів США і не заперечую проти надання в залог такого майна нежитлової будівлі торговельного павільйону за адресою: АДРЕСА_2 (т.с. 1 а.с. 189),

-я, ОСОБА_1 , даю згоду на отримання кредиту моєю дружиною ОСОБА_2 у ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» на умовах на її власний розсуд та на передачу по даному кредиту в іпотеку моєю дружиною ОСОБА_2 придбаної нами в зареєстрованому шлюбі нежитлової будівлі торговельного павільйону літ. А, загальною площею 98,3 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , на умовах та за оцінкою на її власний розсуд (т.с. 1 а.с. 190),

-я, ОСОБА_1 , ознайомлений і згоден, що у випадку невиконання договорів кредиту або застави, банк має право звернути стягнення та реалізувати майно, передане в заставу, цією заявою я також засвідчую, ознайомлений зі змістом цієї заяви, договорів кредиту, застави, що були укладені моєю дружиною, що ці угоди укладаються в інтересах сім`ї і я даю згоду своїй дружині на укладення додаткових угод до договорів на умовах на її власний розсуд (т.с. 1 а. а.с. 191).

При вищевикладених встановлених апеляційним судом фактичних обставинах цієї справи, станом на час розгляду цієї справи судом першої інстанції 30 липня 2020 року були відсутні правові підстави для визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частку нежитлової будівлі торгівельного павільйону літ. А площею 98,3 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 в порядку поділу майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 взагалі.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 лише частково ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково, рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 липня 2020 року в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, у цій справі змінити, виклавши мотивувальну частину в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось і апеляційним судом не переглядалось.

Крім того, в силу вимог ст. 141 ч. ч. 1, 13 ЦПК України в разі задоволення апеляційної скарги позивача лише частково при вищевикладених обставинах, останній не має права на компенсацію за рахунок відповідачів у цій справі будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судами першої та апеляційної інстанцій.

Разом із тим, апеляційний суд вважає за доцільне роз`яснити учасникам цієї справи, що ОСОБА_1 не позбавлений права у подальшому окремо від цієї справи вирішувати питання із Банком та ОСОБА_2 про визнання за ним права власності на будь-яку частину вищезазначеної нежитлової будівлі, але з інших правових підстав.

Керуючись ст. ст. 7, 12, 81-82, 89, 367-369, 372, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30 липня 2020 року в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, у цій справі змінити, виклавши мотивувальну частину в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось і апеляційним судом не переглядалось.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте, може бути оскаржена в частині, яка була предметом апеляційного перегляду, в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови апеляційним судом складений 03.03.2021 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Маловічко С.В.Подліянова Г.С.