ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3281/21 Справа № 182/4393/19 Суддя у 1-й інстанції - Рибакова В. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони
позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч.13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах та від імені ОСОБА_2 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2020 року, яке постановлено суддею Рибаковою В.В. в місті Нікополь Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повного тексту рішення суду матеріали справи не містять,-

В С Т А Н О В И В:
В червні 2019 року позивач звернувся з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 про стягнення аліментів на час навчання, який в подальшому уточнив.

В обґрунтування уточненого позову зазначено, що позивач є сином відповідача ОСОБА_2 . На даний час позивач є повнолітнім та навчається на першому курсі денного відділення Запорізького національного технічного університету, КНТ-228 «122 Комп`ютерні науки», у зв`язку з чим має значні витрати з оплати на проживання, харчування, проїзд, лікування та одяг, самостійного заробітку у нього немає, стипендію він не отримує, а коштів, які надає мати не достатньо для забезпечення нормального процесу життєдіяльності та навчання. Натомість, відповідач працює у військовій частині НОМЕР_1 , сплачує аліменти на утримання брата ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/6 частки, з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, а тому взмозі надати позивачу матеріальну допомогу.
Тому позивач просив суд стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, на період його навчання у Запорізькому національному технічному університеті, КНТ-228 «122 Комп`ютерні науки».

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2020 рокупозовні вимоги позивача задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти в розмірі 1/8 частини з усіх видів його заробітку (доходів), на утримання повнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до закінчення його навчання у Запорізькому національному технічному університеті до 12 червня 2022 року, але не більш як до 23 років, щомісячно, починаючи з 27 червня 2019 року.
Рішення в частині місячного платежу аліментів підлягає негайному виконанню.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп.
В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів в розмірі 1/12 частини його заробітку (доходу).

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що рішенням Нікіпольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 вересня 2020 року змінено розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1/6 до 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

На думку апелянта, судом першої інстанції не враховано ст. ст. 182, 183 СК України та встановлено розмір аліментів, який є вище граничного розміру аліментів на двох дітей у розмірі 1/ 3 частини.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач є сином відповідача ОСОБА_2 (а.с. 11).

Згідно довідки Запорізького національного технічного університету №175 від 23 травня 2019 року, позивач ОСОБА_1 є студентом першого курсу денної форми навчання, факультету Комп`ютерних наук і технологій, термін закінчення його навчання у червні 2022 року та навчається на бюджетній основі (а.с. 15).

Згідно довідок про доходи №104,105,106 від 27 травня 2020 року, виданих Національним університетом «Запорізька політехніка» сума доходів ОСОБА_1 за період з 01 вересня 2018 року по 31 грудня 2018 року становить 4762,48 грн., за період з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року становить 15 292,80 грн., за період з 01 січня 2020 року по 31 травня 2020 року становить 6 501,80 грн. (а.с. 81,82,83)
Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи №04-14/1-336 від 19 вересня 2018 року, за відомостями Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.8)

Стягуючи з відповідача на користь позивача аліменти на його утримання на період навчання у розмірі 1/8 частин, щомісяця з усіх видів заробітку, (доходу) відповідача, суд першої інстанції керувався вимогами ст.ст. 182, 199, 200 СК України та виходив з того, що позивач ОСОБА_1 у зв`язку із продовженням навчання, потребує матеріальної допомоги, а відповідач має матеріальну можливість її надавати, при цьому суд враховував стан здоров`я відповідача та наявність на його утриманні неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Згідно ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

У відповідності до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ним навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції правильно визначився із правовідносинами, які виникли між сторонами і відповідно до норм ст. 199 СК України, дійшов вірного висновку про зобов`язання відповідача утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги та вірно визначив розмір аліментів на утримання повнолітнього сина в розмірі 1/8 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення ним двадцятитрьохрічного віку.

Суд першої інстанції правильно встановив, що відповідач ОСОБА_2 є фізично здоровою особою, працевлаштований, має на утриманні неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь якого сплачує аліменти у розмірі 1/4 частин від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання свого повнолітнього сина, що продовжує навчання в розмірі 1/8 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, на період його навчання.

Висновок суду узгоджується з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 20 Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що рішенням Нікіпольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 вересня 2020 року змінено розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1/6 до 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідач має матеріальну можливість сплачувати аліменти на користь та на утримання повнолітнього сина в розмірі 1/8 частки від усіх видів його заробітку (доходів), щомісяця, відповідно до вимог статті 199 СК України, який продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги. При цьому судом першої інстанції враховано, що відповідач має матеріальну можливість її надавати, стан здоров`я відповідача та наявність на його утриманні неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги відповідача про те, судом першої інстанції не враховано ст. ст. 182, 183 СК України, оскільки судом першої інстанції враховано вимоги ст.ст. 182, 199, 200 СК України та що повнолітній ОСОБА_1 у зв`язку із продовженням навчання, потребує матеріальної допомоги, а відповідач має матеріальну можливість її надавати, при цьому суд враховував стан здоров`я відповідача та що відповідач має на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на у3тримання якого сплачує аліменти у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходів), щомісяця.

Посилання апелянта на те, що встановлений судом розмір аліментів, який є вище граничного розміру аліментів на двох дітей у розмірі 1/ 3 частини колегія суддів не бере до уваги, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України "Про виконавче провадження" загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.
Натомість, розмір стягнутих аліментів з відповідача не перевищують 70 відсотків відрахувань від його заробітної плати.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах та від імені ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 грудня 2020 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 01 березня 2021 року.

Головуючий:

Судді: