ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1457/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т. О. з секретарем судового засідання Шевчук Л. Г. за участі представника відповідача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Галицька», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою,

В С Т А Н О В И В:

І. Стислий виклад позицій учасників справи.

У вересні 2019 р. ОСОБА_2 (далі за текстом - ОСОБА_2 , позивач) звернулася до суду з даним позовом, заявивши до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Галицька» (далі за текстом - ПрАТ СК «Галицька», страхова компанія, відповідач 1) вимоги про стягнення страхового відшкодування з урахуванням ліміту відповідальності в розмірі 100 000 грн. та невідшкодованих витрат на оцінку шкоди в розмірі 1 750 грн., з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних за весь період прострочення, а до ОСОБА_3 (далі за текстом - ОСОБА_3 , відповідач 2) і ОСОБА_4 (далі за текстом - ОСОБА_4 , відповідач 3) - 145 924,34 грн. на відшкодування майнової шкоди та 120 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних за весь період прострочення.

Позов обґрунтований такими обставинами. 02.07.2019 у м. Києві на перехресті Бориспільського та Харківського шосе з вини водія автомобіля Ssang Yong Rexton RX 270 XDI, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_3 сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої отримав механічні пошкодження автомобіль Mazda, д.н.з. НОМЕР_2 , який належить позивачу ОСОБА_2 . Керований ОСОБА_3 автомобіль належить на праві власності ОСОБА_4 . Цивільно-правова відповідальність при використанні автомобіля винуватця дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПАТ СК «Галицька» відповідно до полісу АК/8675090 з лімітом відповідальності в розмірі 100 000 грн. 05.07.2019 позивач направила до страхової компанії повідомлення про настання страхового випадку, проте огляд пошкодженого транспортного засобу не був проведений і страхова виплата не була здійснена. Згідно з Висновком проведеного на замовлення позивача експертного автотоварознавчого дослідження від 01.08.2019 № 287/19 вартість відновлювального ремонту її автомобіля становить 241 945,97 грн., а вартість матеріального збитку - 129 157,07 грн. За проведення експертного дослідження позивач сплатила 3 500 грн., з яких 1 750 грн. їй було компенсовано ОСОБА_3 . Також внаслідок пригоди було пошкоджено належну позивачу валізу вартістю 3 799 грн. та понесені витрати на поштові відправлення в сумі 184,37 грн. Отже загальний розмір завданої позивачу матеріальної шкоди становить 247 679,34 грн.

Вимоги про відшкодування моральної шкоди мотивовані тим, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивач, яка на той час була вагітною, та її малолітній син зазнали стресо-емоційних страждань, їм було завдано легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, та душевних страждань у зв`язку з пошкодженням майна.

ПрАТ СК «Галицька» про розгляд справи повідомлялось у встановленому законом порядку за його місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, проте усі судові повістки повернулися до суду з відмітками «за терміном зберігання» та «адресат відсутній за вказаною адресою», відзив на позов від страхової компанії не надходив.

Відповідач ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_1 позов не визнав та на обґрунтування заперечень послався на те, що спричинені неумисними діями відповідача ушкодження задньої частини автомобіля Mazda були незначними, вартість вказаних у висновку експертизи деталей не відповідає їх реальній вартості, у зв`язку з чим зазначена у позовній заяві вартість відновлювального ремонту належного позивачу автомобіля значно завищена, позивачем не надано доказів реального понесення витрат на ремонт пошкодженого автомобіля. Не погоджуючись з визначеним позивачем розміром шкоди, відповідач мав намір самостійно замовити експертизу, проте дізнався, що автомобіль позивача проданий у тому ж таки 2019 р. До того ж позивач змішує поняття відновлювального ремонту та вартості збитку, а тому обґрунтованими можуть вважатися лише вимоги про відшкодування реального збитку в сумі 129 157,07 грн. Що стосується моральної шкоди, то вимоги про її відшкодування є також значно завищеними, оскільки ні позивач ні її син не отримали тілесних ушкоджень, а звернення позивача до медичної установи було пов`язано з її вагітністю. Не відповідають дійсності і твердження позивача про небажання винуватця пригоди відшкодовувати спричинені збитки, оскільки 09.09.2019 відповідач 2 сплатив позивачу вартість пошкодженої валізи.

Відповідач ОСОБА_4 про розгляд справи повідомлена у встановленому законом порядку, проте до суду вона не з`явилася без повідомлення причин неявки, відзив на позов не подала.

ІІ. Рух справи, процесуальні дії суду та заяви (клопотання) учасників справи.

Ухвалою від 19.09.2019 суд залишив позов без руху через недолучення доказів на підтвердження обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

У зв`язку із усуненням недоліків позову ухвалою від 12.12.2019 суд відкрив провадження за даним позовом та призначив справу до розгляду в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання на 28.04.2020.

27.01.2020 від представника відповідача 2 надійшов відзив на позовну заяву.

22.04.2020 від позивача надійшла заява про проведення судового засідання за її відсутності.

26.04.2020 від представника відповідача 2 надійшла заява про відкладення розгляду справи через впровадження на території України заходів щодо запобігання поширенню коронавірусу.

Через нез`явлення представників сторін в судове засідання 28.04.2020 з урахуванням поданих заяв та запровадженням карантину суд відклав судове засідання на 15.10.2020.

08.10.2020 від представника ОСОБА_3 надійшла заява про проведення судового засідання, призначеного на 15.10.2020 в режимі відеоконференції.

12.10.2020 та 15.10.2020 від позивача надійшли заяви про розгляд справи за її відсутності.

08.10.2020 від представника відповідача 2 надійшла заява про забезпечення його участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні Івано-Франківського міського суду.

15.10.2020 від представника відповідача 2 надійшла заява про відкладення судового засідання через перебування на самоізоляції у зв`язку із захворюванням на COVID-19.

Ухвалою від 15.10.2020 суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті на 22.03.2021 із забезпечення участі в судовому засіданні представника відповідача 2 в режимі відеоконференції в приміщенні Івано-Франківського міського суду.

15.03.2021 від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності.

22.03.2021 відеоконференція з приміщенням Івано-Франківського міського суду не відбулася через технічні причини, у зв`язку з чим суд відклав розгляд справи на 22.04.2021 та постановив ухвалу про забезпечення участі в судовому засіданні представника відповідача 2 в режимі відеоконференції в приміщенні Івано-Франківського міського суду.

22.04.2021 від відповідача 2 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності з обов`язковою участю його представника.

В судове засідання 22.04.2021 позивач не з`явилася, у раніше поданих заявах просила розглядати справу за її відсутності, представник відповідача 2 позов не визнав з підстав, викладених у відзиві, просив у позові відмовити.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом.

02.07.2019 у м. Києві на перетині вулиць Бориспільське шосе та Харківське шосе сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів Ssang Yong Rexton RX 270 XDI, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 та Mazda, д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Автомобіль Mazda, д.н.з. НОМЕР_2 , належить на праві власності позивачу ОСОБА_2 (а.с. 10,)

Власником автомобіля Ssang Yong Rexton RX 270 XDI, д.н.з. НОМЕР_1 , є відповідач ОСОБА_4 (а.с. 29).

Згідно з постановою Франківського районного суду м. Львова від 04.09.2019 у справі № 465/4463/19, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного суду від 21.10.2019, ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні вказаної дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с. 37).

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність при використанні керованого ОСОБА_3 автомобіля Ssang Yong Rexton RX 270 XDI, д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована ПрАТ СК «Галицька» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АК/8675090 з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, в розмірі 100 000 грн. та нульовою франшизою(а.с. 29).

05.07.2019 позивач звернулася до ПрАТ СК «Галицька» з повідомленням про настання страхового випадку, яке було отримано страховою компанією 15.07.2019, що підтверджується повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 10).

На вказане повідомлення страхова компанія не відреагувала, у зв`язку з чим 26.07.2019 позивач уклала з експертом ОСОБА_5 договір про проведення автотоварознавчого дослідження належного їй транспортного засобу.

На виконання умов даного договору експертом було надано Висновокекспертного автотоварознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, від 01.08.2019 № 287/19, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту належного позивачу автомобіля становить 241 945,97 грн., а вартість матеріального збитку - 129 157,07 грн. (а.с. 16-28).

За проведення оцінки вартості збитку позивач сплатила 3 500 грн. (а.с. 15).

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди також було пошкоджено належну позивачу валізу вартістю 3 799 грн., та позивачем понесені витрати на поштові відправлення в сумі 184,37 грн. (а.с. 10).

З пояснень позивача вбачається, що до звернення до суду з даним позовом відповідачем ОСОБА_3 компенсовано позивачу половину вартості експертного дослідження в сумі 1 750 грн.

Судом також установлено, що відповідач ОСОБА_3 сплатив позивачу вартість пошкодженої валізи в сумі 3 799 грн., що підтверджується копією електронної квитанції (а.с. 74), та не спростовано позивачем.

ІV. Зміст спірних правовідносин, норми права і мотиви їх застосування.

Норма частини 6 статті 82 ЦПК України визначає, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до положень статті 1166 ЦК України, яка встановлює загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За приписами частини 2 статті 1187, частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, при цьому шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах.

Згідно статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Збитками є втрати, які особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі (реальні збитки), а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (стаття 22 ЦК України).

Як роз`яснив Верховний Суд України у пункті 9 постанови Пленуму «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 № 6, відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди.

Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відповідно до статті 979 цього Кодексу за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01.07.2004 № 1961-IV (далі - Закон № 1961-IV).

Відповідно до статті 5 Закону № 1961-IV об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-IV).

За приписами пункту 22.1 статті 22 Закону 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно статті 34 Закону 1961-IV протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Судом установлено, що позивач повідомляла страховика цивільно-правової відповідальності винуватця дорожньо-транспортної пригоди про настання страхового випадку, проте страхова компанія не провела оцінку розміру завданих збитків, а відтак позивач цілком правомірно самостійно звернулася до експерта для визначена розміру завданої їй матеріальної шкоди.

Строки здійснення страхових виплат за договорами обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів визначені у пункті 36.2 статті 36 Закону 1961-IV.

Так, відповідно до вказаної норми страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його.

Згідно з приписами статей 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства та у строк, встановлений у зобов`язанні.

Належних доказів на підтвердження звернення до страхової компанії із заявою про страхове відшкодування та надання усіх документів, необхідних для здійснення страхового відшкодування, суду не надано, проте за встановлених у даній справі обставин даний факт не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог до ПрАТ СК «Галицька», оскільки факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, він зафіксований правоохоронними органами, а ОСОБА_3 як особа, винна в дорожньо-транспортній пригоді, притягнутий до адміністративної відповідальності.

Та обставина, що з 02.07.2019 ПрАТ СК «Галицька» втратила статус асоційованого члена МТСБУ та право укладати договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, теж не має правого значення для вирішення даного спору, оскільки відповідно до пункту 52.5 статті 52 Закону 1961-IV страховик, членство якого в МСБУ припинено, зобов`язаний виконати свої зобов`язання згідно з укладеними ним договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

У справах, що виникають із заподіяння шкоди, до обставин, які підлягають доказуванню, відноситься, зокрема, розмір завданих збитків.

Вимоги ОСОБА_2 ґрунтуються зокрема на Висновкуекспертного автотоварознавчого дослідження, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту належного їй автомобіля становить 241 945,97 грн., а розмір матеріального збитку - 129 157,07 грн.

Висновок експертного автотоварознавчого дослідження складений з урахуванням даних, отриманих під час огляду автомобіля позивача, що зафіксовано у протоколі його огляду. У висновку експерт ОСОБА_5 , який має кваліфікацію судового експерта-автотоварознавця, стаж експертної роботи з 1996 р., керуючись Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, Методикою визначення обсягу ремонтних дій при встановленні матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу, використовуючи програмний комплекс AUDATEX, провів ідентифікацію транспортного засобу, визначив ринкову вартість автомобіля на момент пошкодження, коефіцієнт його фізичного зносу на момент ДТП, обсяг і номенклатуру робіт з відновлювального ремонту транспортного засобу, перелік необхідних складових та матеріалів, вартість відновлювального ремонту та розмір матеріального збитку, який визначається як вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складових транспортного засобу.

Належних доказів, які б спростовували висновки експерта, суду не надано, а тому суд вважає наданий позивачем Висновокекспертного автотоварознавчого дослідження належним і допустимим доказом розміру завданих позивачу збитків та покладає його в обґрунтування свого рішення.

Статтею 29 Закону 1961-IV визначено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до п. 2.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092 (далі - Методика), вартість відновлювального ремонту КТЗ визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого КТЗ.

Згідно з пунктом 2.4 Методики, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Зі змісту Висновкуекспертного автотоварознавчого дослідження вбачається, що вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача визначена без урахування значення коефіцієнта фізичного зносу, який в даному випадку становить 0,55, при цьому втрата товарної вартості даного автомобіля не визначалась, оскільки строк його експлуатації перевищує 7 років.

Жодних доказів на підтвердження здійснення позивачем фактичних витрат на проведення відновлювального ремонту автомобіля суду не надано, а відтак вартість матеріального збитку (реального збитку) у розглядуваній справі має визначатися як вартісне значення витрат, яких зазнав власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що доведений позивачем розмір майнової шкоди, завданої пошкодженням транспортного засобу, відповідає визначеному експертом розміру матеріального збитку та становить 129 157,07 грн.

Відтак, ПрАТ СК «Галицька» як страховик цивільної відповідальності винуватця дорожньо-транспортної пригоди повинен виплатити позивачу страхове відшкодування в межах ліміту відповідальності в сумі 100 000 грн. та відшкодувати не відшкодовану відповідачем ОСОБА_3 частину витрат на проведення експертизи в сумі 1750 грн.

При вирішенні вимог, заявлених до ОСОБА_3 , суд виходить із правила, встановленого статтею 1194 ЦК України, згідно якого особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже ураховуючи, що визнаний судом доведеним та обґрунтованим розмір завданої позивачу майнової шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, стягненню з ОСОБА_3 як винуватця дорожньо-транспортної пригоди підлягає різниця між фактичним розміром шкоди (129 157,07 грн.+184,37 грн.) і присудженим страховим відшкодуванням (100 000 грн.), що становить 29 341,44 грн.

При цьому суд приймає до уваги, що ОСОБА_3 компенсував половину вартості проведення експертного дослідження та відшкодував вартість валізи в сумі 3 799 грн.

Оскільки шкода позивачу завдана винними неправомірними діями відповідача ОСОБА_3 , який на відповідній правовій підставі володів транспортним засобом, власник даного транспортного засобу ОСОБА_4 не може бути суб`єктом відповідальності за завдану шкоду, у зв`язку з чим вимоги до неї не ґрунтуються на законі і є безпідставними.

Вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних заявлені на підставі статті 625 ЦК України, якою передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності неможливість виконання ним грошового зобов`язання і у разі прострочення на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми інфляційні втрати на суму боргу та три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Інфляційні втрати обраховуються шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на добуток індексів інфляції за період прострочення (сукупний індекс інфляції), а три проценти річних розраховуються по формулі: сума боргу х 3 х кількість днів прострочення платежу/365/100.

Відтак обов`язковою умовою нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних є наявність даних, на підставі яких можливо встановити період прострочення виконання боржником грошового зобов`язання.

Стаття 530 ЦК України визначає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Закріплений статтею 13 ЦПК України принцип диспозитивності цивільного судочинства передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позивачем не доведено, що до моменту звернення до суду з даним позовом вона вимагала від ПрАТ СК «Галицька» та від ОСОБА_3 виконання грошового зобов`язання, яке виникло з деліктних правовідносин, також позивачем не надано обґрунтованого розрахунку інфляційних втрат та трьох процентів річних.

Отже ураховуючи відсутність доказів на підтвердження періоду прострочення виконання відповідачами грошового зобов`язання, суд відмовляє у задоволенні вимог про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річнихз підстав їх недоведеності.

При вирішенні вимог про відшкодування моральної шкоди суд керується положеннями статті 23 ЦК України, яка закріплює загальні положення про відшкодування моральної шкоди визначаючи, що моральна шкода полягає зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна, та статті 1167 цього Кодексу, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі, неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

На підставі оцінки викладених у позовній заяві доводів і аргументів та наданих позивачем доказів суд дійшов висновку про доведеність факту спричинення позивачу ОСОБА_2 та членам її сім`ї - чоловіку і малолітньому сину душевних страждань і переживань, зумовлених самим фактом потрапляння у дорожньо-транспортну пригоду та пошкодженням цінного майна, що викликало істотні зміни у звичному способі життя позивача, оскільки остання, перебуваючи на останніх місяцях вагітності, після дорожньо-транспортної пригоди змушена була звернутися до закладу охорони здоров`я з метою запобігання негативних наслідків для свого здоров`я, здоров`я майбутньої дитини та малолітнього сина, витрачати час, зусилля та власні кошти на збирання необхідних документів, звернення до страхової компанії та до суду, щоб довести порушення своїх прав.

Належних доказів, які б свідчили про те, що дорожньо-транспортна пригода призвела до ушкодження здоров`я позивача чи її дитини, суду не надано.

З урахуванням наведеного суд визнає обґрунтованою компенсацію завданої позивачу моральної шкоди в сумі 10 000 грн. вважаючи такий розмір моральної шкоди цілком розумним і справедливим.

Оскільки полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та нормами Закону 1961-IV відшкодування моральної шкоди страховиком не передбачено, саме ОСОБА_3 як винуватець дорожньо-транспортної пригоди повинен відповідати за завдану його винними неправомірними діями моральну шкоду.

V. Розподіл судових витрат між сторонами.

У зв`язку з розглядом цієї справи позивач понесла витрати на сплату судового збору в розмірі 4 397,79 грн.( а.с. 9).

Доказів витрат позивача на професійну правничу допомогу суду не надано.

Загальний розмір заявлених позивачем вимог становив 367 679,34 грн.

За правилом, встановленим статтею 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже ураховуючи, що позов задоволений на 141 091,44 грн., тобто на 38/100 частин (141 091,44х100/367 679,34), на відповідачів слід покласти 38/100 частин сплаченого позивачем судового збору, що становить 1 671,16 грн. (4 397,79/100х38).

Із загального розміру присудженої до стягнення суми на ПрАТ СК «Галицька» припадає 72/100 частин, а на ОСОБА_3 - 28/100 частин.

Зважаючи на вищевикладене, суд покладає на ПрАТ СК «Галицька» судовий збір в сумі 1 203,24 грн. (1 671,16/100х72), а на ОСОБА_3 - в сумі 467,92 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 4, 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Галицька» (місцезнаходження: м. Івано-Франківськ, вул. Василіянок, 22, код ЄДР 22186790) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_3 ) страхове відшкодування в сумі 100 000 гривень, витрати на оцінку шкоди в сумі 1 750 гривень та судовий збір в сумі 1 203 гривні 24 копійки, а усього 102 953 гривні 24 копійки.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_3 ) 29 341 гривень 44 копійки на відшкодування майнової шкоди, 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди та судовий збір в сумі 467 гривень 92 копійки, а усього 39 809 гривень 36 копійок.

В решті позову ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства Страхова компанія «Галицька» та ОСОБА_3 відмовити.

У позові ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Згідно з підпунктом 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Розділу XIII ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: