Провадження № 6/761/1435/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2021 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Фролової І.В.

секретаря судового засідання - Мехеди А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Стандард Фінанс Групп», заінтересовані особи: Акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк», ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2021 року до Шевченківського районного суду м. Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «Стандард Фінанс Групп» із заявою про заміну сторони у виконавчому провадженні.

Подану заяву обґрунтовує тим, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 21 травня 2019 року по справі № 761/38691/18 було задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Було вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» суму заборгованості за комплексним договором №4/3073192 від 12.02.2018 року у розмірі 60 264,13 грн.; судовий збір у розмірі 1 762,00 грн.

23 липня 2019 року на підставі Договору про відступлення права вимоги № ІІ-2019, укладеного між Акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Стандард Фінанс Групп», право вимоги до боржника ОСОБА_1 за Комплексним договором №4/3073192 від 12.02.2018 року та всіма додатковими угодами і забезпечувальними договорами перейшли від Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Стандард Фінанс Групп». На підставі викладеного, заявник звернувся до суду із зазначеною заявою.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13 травня 2021 року відкрито провадження у справі, призначено до розгляду.

Представник заявника у судове засідання не з`явився, на адресу суду надіслав заяву про розгляд справи без його участі, подану заяву підтримав та просив суд задовольнити її у повному обсязі.

Первісний стягувач та боржник у судове засідання не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлені судом належним чином.

Відповідно ч.3 ст.442 ЦПК України неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, з`ясувавши всі фактичні обставини справи, перевіривши наведені сторонами доводи щодо підстав заміни сторони виконавчого провадження, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва по справі № 761/38691/18 було задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Було вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» суму заборгованості за комплексним договором №4/3073192 від 12.02.2018 року у розмірі 60 264,13 грн.; судовий збір у розмірі 1 762,00 грн.

23 липня 2019 року на підставі Договору про відступлення права вимоги № ІІ-2019, укладеного між Акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Стандард Фінанс Групп», право вимоги до боржника ОСОБА_1 за Комплексним договором №4/3073192 від 12.02.2018 року та всіма додатковими угодами і забезпечувальними договорами перейшли від Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Стандард Фінанс Групп».

Відповідно до статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Згідно положень частини 5 статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Отже, виходячи з наведеного, виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження (розгляду). Такої правової позиції дотримується Верховний Суд України у постанові від 21.02.2011 і відповідно до якої (позиції) поняття «виконавче провадження» розуміється як завершальна стадія судового провадження.

Наведене узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, яка гарантує право на справедливий суд. Так, у справі «Горнсбі проти Греції» названий суд у своєму рішенні від 19 березня 1997 року зазначив, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

Більше того на підставі відступлення права вимоги відбувається заміна кредитора поза межами виконавчого провадження та не залежить від відкритого виконавчого провадження, що також підтверджується судовою практикою.

Вирішуючи питання про заміну сторони виконавчого провадження, слід дійти висновку про те, що заміна сторони виконавчого провадження її правонаступником має відбуватись не лише у відкритому виконавчому провадженні, тому що процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні - це заміна на будь-якій стадії виконавчого провадження стягувача або боржника іншою особою у зв`язку з вибуттям попередника після ухвалення щодо нього судового рішення і заміни його правонаступником, тобто підставою заміни кредитора внаслідок правонаступництва, в тому числі й у виконавчому провадженні, є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов`язки або пряма вказівка акту цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами.

Таким чином, внаслідок укладання договору відступлення права вимоги від первісного кредитора Акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» до нового кредитора Товариства з обмеженою відповідальністю «Стандард Фінанс Групп» - до якого перейшли всі права щодо грошової вимоги до боржника за кредитним договором, укладеним з первісним кредитором.

Відповідно до приписів статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є юридичні факти.

Згідно ч. 1 ст. 510 ЦК України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За приписами ч. 1 ст. 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Частиною 1 статті 514 Цивільного кодексу України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1077 Цивільного кодексу України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

На підставі вищенаведеного, для встановлення факту відступлення права вимоги Товариству з обмеженою відповідальністю «Стандард Фінанс Групп» суду необхідно встановити факт відступлення права вимоги по договору, дату відступлення права вимоги, якою, згідно з умовами договору, є дата підписання відповідного акту прийому-передачі, а також встановити, які саме права вимоги передаються.

Первісний кредитор передає (відступає) Новому кредитору Права вимоги до Боржників, а Новий кредитор набуває права вимоги Первісного кредитора за Кредитними договорами та сплачує Первісному кредитору за відступлення Права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює Ціні договору у порядку та строки встановлені цим Договором.

Відповідно до п. 2.2. Загальний розмір Заборгованості Боржників, Права до яких відступається згідно цього Договору, встановлюється згідно Реєстру прав вимог, який складається Сторонами в паперовому та електронному вигляді (на електронний накопичувач у форматі .xls) за формою, що наведена у Додатку №1 до цього Договору. Реєстр прав вимог на паперовому носії (з основною інформацією за Кредитними договорами) підписується уповноваженими представниками Сторін і скріплюється відбитками печаток Сторін і є невід`ємною частиною цього Договору. Розширений Реєстр прав вимог прав вимог на електронному носії, (Додаток №4) до цього Договору, (з додатковою інформацією за Кредитними договорами) передається Первісним кредитором Новому кредитору і повинен повністю відповідати Реєстру прав вимог на паперовому носії в частині основної інформації за Кредитними договорами, підписаному Сторонами. У випадку розбіжностей між інформацією, що наведена у Реєстрі прав вимог на паперовому носії та Реєстру прав вимог на електронному носії перевагу має інформація Реєстру прав вимог на паперовому носії.

Водночас, згідно п. 3.1. Право вимоги переходить від Первісного кредитора до Нового кредитора з дати підписання ними відповідного Реєстру прав вимог за зразком наведеним в Додатку №1 до Договору, що становить його невід`ємну частину та складається з обов`язковим зазначенням інформації (реквізитів) за переліком, що міститься в Додатку №4 до цього договору та зарахування коштів у розмірі Ціни договору на рахунок Первісного кредитора, після чого Новий кредитор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно їх заборгованостей по Кредитним договорам. Разом з Правами вимоги Новому Кредитору переходять всі інші зобов`язання з ним права в обсязі і на умовах, що існували на момент переходжу цих прав.

Згідно п.4.1. Вартість права вимоги, належна до сплати Первісному кредитору, встановлюється в Реєстрі прав вимог та складає:

1)3,5 % (% затверджений на конкурсі від суми заборгованості (тіло, проценти, комісія нараховані Первісним кредитором на дату підписання Реєстру прав вимог) за (Готівкові кредити та кредитні карти на споживчі потреби (без забезпечення) з простроченою заборгованістю від 180 днів);

2)2,5% - (% затверджений на конкурсі від суми заборгованості (тіло, проценти, комісія зараховані Первісним Кредитором на дату підписання Реєстру прав вимог) за (Готівкою кредити та кредитні картки на споживчі потреби (без забезпечення) з простроченою заборгованістю від 360 днів).

Відповідно до п.5.2. Первісний кредитор зобов`язується передати Новому кредитору всю наявну документацію протягом 60 робочих днів з дня зарахування на рахунок Первісного кредитора грошових коштів в сумі, що вказана в п. 4.1 цього Договору. Передача документації оформлюється Актом приймання - передачі, який підписується уповноваженими представниками Сторін та скріплюється відбитком печаток Сторін за формою, наведеною в Додатку №5 до цього Договору.

Так, в матеріалах справи відсутні докази виконання Заявником умов п.3.1 вищевказаного Договору, а саме докази та зарахування коштів у розмірі Ціни договору на рахунок Первісного кредитора, як це передбачено договором.

Також, в матеріалах справи відсутні Акт прийому - передачі (як зазначено в п.5.2 Договору) та Додаток №4 до Договору (як зазначено в п.4.1 Договору) з якого може вбачатися, що дійсно було передано право вимоги за вказаним кредитним договором.

Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (ст. 517 ЦК).

Згідно ст. 79 Цивільно процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 Цивільно процесуального кодексу України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 5 ст. 81 Цивільно процесуального кодексу України, учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи (ст. 80 ЦПК).

В статті 89 Цивільно процесуального кодексу України зазначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За умовами ч. 1, 2 Цивільно процесуального кодексу України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

Відповідно до ч. 6 ст. 95 Цивільно процесуального кодексу України, якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не поданий, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Суд враховує усталену практику Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів, де мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29).

Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії»(Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Таким чином, з викладеного вбачається, що ТОВ « Стандард Фінанс Групп» всупереч ст. 80 Цивільного процесуального кодексу України, не довів суду належними та допустимими доказами факт переходу права вимоги від АТ «Креді Агріколь Банк» до ТОВ «Стандард Фінанс Групп» відносно боржника ОСОБА_1 , а відтак не довів наявність підстав для здійснення процесуального правонаступництва.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про те, що заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Стандард Фінанс Групп», заінтересовані особи: Акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк», ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 512, 514, 517 Цивільного кодексу України, ст. 354, 442 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження», суд,-

У Х В А Л И В:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Стандард Фінанс Групп», заінтересовані особи: Акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк», ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження - залишити без задоволення.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: