КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 756/12108/20
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/8758/2021
Головуючий у суді першої інстанції: Диба О.В,
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.

08 липня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів - Рейнарт І.М., Кирилюк Г.М.,

розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 25 березня 2021 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПресЦентр Київ» про стягнення окладу за простій на час карантину та стягнення компенсації за невикористану відпустку,-

В С ТА Н О В И В :

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ТОВ «ПресЦентр Київ» про стягнення окладу за простій на час карантину та стягнення компенсації за невикористану відпустку, посилаючись в обґрунтування позовних вимог на те, що 11.05.2018 року ОСОБА_1 приступила до виконання трудових обов`язків на посаді кур`єра ТОВ «ПресЦентр Київ» та була звільнена з посади 24.07.2020 року.

Вказала, що при звільненні відповідачем було проведено розрахунок не в повному обсязі, не сплачено ОСОБА_1 компенсацію за невикористану відпустку, а також виплати за простій на час карантину.

Позивач зверталась до відповідача із вимогою сплатити існуючу заборгованість, проте станом на день звернення до суду ТОВ «ПресЦентр Київ» розрахунок з позивачем не провів.

Враховуючи викладене, просила стягнути з відповідача компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 2 213,12 грн. та 3 054,00 грн. за простій підприємства на час карантину.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 25 березня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «ПресЦентр Київ» про стягнення окладу за простій на час карантину та стягнення компенсації за невикористану відпустку залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, вважаючи, що судом порушено норми процесуального та матеріального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що кошти за відпустку в період роботи з 2018 року по 2019 року отримано лише за 14 календарних днів, а за період роботи з 2019 року по 2020 року позивач взагалі не отримувала жодних коштів та у відпустці не знаходилась, оскільки заява на відпустку була написана, але у зв`язку із завантаженістю на роботі так і не вийшла у відпустку, а працювала, про що відмічено в журналі обліку робочого часу, за період роботи з 2020 року по 2021 року залишились не виплачені 4 календарних дні за невикористану відпустку.

Скаржник також зазначає, що відповідач не здійснював нарахувань та виплат позивачу за березень-травень 2020 року в розмірі 3 054,00 грн, відповідно до розрахунково-платіжної відомості № НЗП-000001К, згідно ч. 1 ст. 113 КЗпП України.

26 травня 2021 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від Штундер Я.Г. в інтересах ТОВ «ПресЦентр Київ», який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги посилаючись на те, що відповідач як роботодавець провів з позивачем остаточний розрахунок та виплатив усі належні кошти, включаючи виплату за простій на час карантину та компенсацію за невикористану відпустку, що підтверджується доказами, що були дослідженні судом першої інстанції.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач належим чином виконав свої зобов`язання та здійснив усі виплати позивачу у день її звільнення.

Проте, колегія суддів не може погодитись в повній мірі з таким висновком суду з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 07.05.2018 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою про прийняття її на посаду кур`єра за сумісництвом з погодинною оплатою у відділ транспортної логістики з 11.05.2018 року за трудовим договором з випробувальним терміном 1 місяць (а.с. 47).

Наказом директора ТОВ «ПресЦентр Київ» Самойленко Р.Л. від 10.05.2018 року за №1005/1 з 11.05.2018 року позивача прийнято на посаду кур`єра, форма працевлаштування - не основне місце роботи з почасовою оплатою праці (за сумісництвом) (а.с. 48).

28.02.2019 року позивачем було подано заяву про надання їй щорічної відпустки за 2018 рік з 01.03.2019 року по 14.03.2019 року (а.с. 49).

Згідно Наказу директора ТОВ «ПресЦентр Київ» Самойленко Р.Л. від 28.02.2019 року за №2802/3 кур`єру ОСОБА_1 надано відпустку за 2018 рік строком на 14 календарних днів (а.с. 50).

Позивач отримала грошові кошти за березень 2019 року в розмірі 1 704,00 грн., що підтверджується Відомістю на виплату готівки №ВЗП-03 за березень 2019 року (а.с. 51).

Вказана сума включає в себе 886,90 грн - оплата відпустки 14 календарних днів; 1 015,10 грн. - оплата за відпрацьовані години.

Крім того, 24.02.2020 року позивач звернулась із заявою про надання їй щорічної відпустки з 24.02.2020 року по 10.03.2020 року (а.с. 52).

Відповідно до Наказу директора ТОВ «ПресЦентр Київ» Самойленко Р.Л. від 24.02.2020 рокуза №2402/2 кур`єру ОСОБА_1 надано відпустку за 2019 рік строком на 14 календарних днів (а.с. 53).

Із журналу обліку робочого часу вбачається, що у період з 24.02.2020 року по 10.03.2020 року ОСОБА_1 була відсутня на робочому місці (а.с. 107-118).

Позивачу було виплачено за лютий 2020 року: 385,75 грн. - оплата відпустки 6 календарних днів, 1 516,26 грн. - оплата за відпрацьовані години; за березень 2020 року: 642,90 грн. - оплата відпустки 10 календарних днів; 221,65 грн. - оплата за відпрацьовані години.

З 18.03.2020 року оплата праці проводилась згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)» від 17.03.2020 року №530.

Згідно Відомості на виплату готівки №ВЗП-03 за березень 2020 року позивачу виплачено 851,58 грн. (а.с. 54).

Остаточний розрахунок за невикористану відпустку проведено з позивачем у липні 2020 року. Так, згідно платіжної відомості №ВЗП-000006 за липень 2020 року позивачу виплачено 451,00 грн.

Сторона позивача стверджувала, що у 2020 році не перебувала у відпустці, оскільки наказ від 24.02.2020 рокуне містить відомостей про ознайомлення позивача з його змістом.

Судом встановлено, що позивач дійсно не була ознайомлена із наказами №2802/3 від 28.02.2019 та №2402/2 від 24.02.2020 року про надання їй щорічної відпустки. Разом з тим, позивач власноруч складала заяви про надання їй відпустки, та власним підписом засвідчувала про отримання нею грошових коштів за використану відпустку.

Сам факт не ознайомлення ОСОБА_1 із відповідним наказом про надання їй щорічної відпустки не може свідчити про те, що позивач не перебувала у такій відпустці та не отримувала відповідні виплати.

Наказом директора ТОВ «ПресЦентр Київ» Самойленко Р.Л. від 17.07.2020 року за №2705/2 ОСОБА_1 звільнено з посади кур`єра з 24.07.2020 року за згодою сторін на підставі ч. 1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 62).

За ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до п. 2.2 Рішення Конституційного Суду Країни від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012, за ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Постановою КМУ від 11.03.2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» встановлено карантин з 12.03.2020 до 22.05.2020 на всій території України.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2» №392 від 20.05.2020 року встановлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2 (далі - COVID-19,), з 22 травня 2020 року до 31 липня 2020 року на території Автономної Республіки Крим, Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Кіровоградської, Київської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, м. Києва, м. Севастополя (далі - регіони) із урахуванням епідемічної ситуації в регіоні карантин, продовживши на всій території України дію карантину, встановленого постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2 ".

Згідно ст. 34 КЗпП України простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.

Відповідно до ст.113 КЗпП України, час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра або посадових осіб. За час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров`я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини, за ним зберігається середній заробіток. Час простою з вини працівника не оплачується. На період освоєння нового виробництва (продукції) власник або уповноважений ним орган може провадити робітникам доплату до попереднього середнього заробітку на строк не більш як шість місяців.

Судом встановлено, що Наказом №1703/1ВН ТОВ «ПресЦентр Київ» щодо умов роботи під час карантину на період епідемії коронавірусної хвороби (COVID-19) від 17.03.2020 року встановлено на підприємстві на період карантину умови простою для кур`єрської доставки, узв`язку з припиненням руху транспорту (а.с. 68).

Як вбачається з розрахунково - платіжної відомості № НЗП - 000001К за березень, квітень, травень 2020 року відповідно до якої ОСОБА_1 отримала 3 054,62 грн. за простій на підприємстві (а.с. 58, 59).

Зважаючи на вище викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем було виплачено грошові кошти за простій під час карантину, що підтверджується власноручним підписом ОСОБА_1 у відомості на виплату готівки №ВЗП-01К_2020 згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19)».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Доводи апеляційної скарги щодо невиплати ОСОБА_1 заробітної плати за час простою спростовуються вищенаведеним, тому колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції в цій частині законним і обґрунтованим.

Статтею 2 3акон України «Про оплату праці» визначена структура заробітної плати, за якою основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Згідно з частиною першою статті 83 КЗпП України та частиною першою статті 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А Iгрупи.

Положеннями статей 4, 6 Закону України «Про відпустки» щорічна відпустка складається з основної відпустки, додаткової відпустки за роботу із шкідливими та важкими умовами праці, додаткової відпустки за особливий характер праці, інших додаткових відпусток, передбачених законодавством.

Щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору (частина перша статті 6 Закону України «Про відпустки»).

У ч. 2 ст. 5 Закону України від 15.11.1996 року №504/96-ВР «Про відпустки» зазначено, що святкові та неробочі дні (ст. 73 КЗпП) при визначенні тривалості щорічних відпусток та додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи (ст. 19 цього Закону), не враховуються.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зі статтею 83 КЗпП України вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки, тільки в разі звільнення його з роботи. Розмір грошової компенсації за невикористану відпустку за попередні роки визначається виходячи із середнього заробітку, який працівник має на час її проведення.

Отже, відповідно до наказів №2802/3 від 28.02.2019року та №2402/2 від 24.02.2020 рокуТОВ «ПресЦентр Київ» позивачу було надано щорічні відпустки відповідно за 2018 та за 2019 роки, за які було отримано відповідні виплати, що підтверджується відповідними відомостями про виплату готівки.

Остаточний розрахунок із позивачем за невикористану відпустку було проведено на підставі Платіжної відомості №BЗП - 000006 за липень 2020 року.

Як вбачається з матеріалів справи, 28.02.2019 року позивачем було подано заяву про надання їй щорічної відпустки за 2018 рік з 01.03.2019 року по 14.03.2019 року (а.с. 49).

Згідно Наказу директора ТОВ «ПресЦентр Київ» Самойленко Р.Л. від 28.02.2019 року за №2802/3 кур`єру ОСОБА_1 надано відпустку за 2018 рік строком на 14 календарних днів (а.с. 50) (24-14=10).

Позивач отримала грошові кошти за березень 2019 року в розмірі 1 704,00 грн., що підтверджується Відомістю на виплату готівки №ВЗП-03 за березень 2019 року (а.с. 51).

Вказана сума включає в себе 886,90 грн. - оплата відпустки 14 календарних днів; 1 015,10 грн. - оплата за відпрацьовані години.

24.02.2020 року позивач звернулась із заявою про надання їй щорічної відпустки з 24.02.2020 року по 10.03.2020 року (а.с. 52).

Відповідно до Наказу директора ТОВ «ПресЦентрКиїв» Самойленко Р.Л. від 24.02.2020 року за №2402/2 кур`єру ОСОБА_1 надано відпустку за 2019 рік строком на 15календарних днів (а.с. 53)(24-15=7).

Позивачу було виплачено за лютий 2020 року: 385,74 грн. - оплата відпустки 6 календарних днів, 1 516,26 грн. - оплата за відпрацьовані години; за березень 2020 року: 642,90 грн. - оплата відпустки 9 календарних днів; 221,65 грн. - оплата за відпрацьовані години.

Отже, згідно відомості про виплати при звільненні ОСОБА_1 в липні 2020 року нараховано та виплачено 1651 грн.: 602,68 грн. - оплата за відпрацьовані години; компенсація за 18 днів невикористаної відпустки - 1048,32 грн.

Таким чином, відповідачем розраховано компенсацію, виходячи з тривалості відпустки - 24 календарних днів, підстав для збільшення стандартного розміру відпустки позивачем не зазначено і судом не встановлено.

Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що при формуванні розрахунку при звільненні, відповідачем не включено до розрахунку компенсацію за відпустку у період роботи з 11.05.2020 року по 27.07.2020 року тривалістю 4 календарних дня та 1 день за період 2019 - 2020 рік.

Судом встановлено, що середньоденна заробтня плата в 2020 році ОСОБА_1 складає 58,24 грн., відтак компенсація за 5 днів відпустки становить 291,20 грн. (58,24*5).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог частково.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню в дохід держави сума судового збору 630,60 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 19 серпня 2020 року скасувати в частинні відмови у задоволенні позову щодо стягнення компенсації за невикористану відпустку та постановити в цій частині нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПресЦентр Київ» (, вул. Раїси Окіпної 4А, кв. 4, м. Київ, 02000) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) компенсацію за невикористану відпустку тривалістю п`ять календарних днів, що складає 291,20 грн.

Стягнути з з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПресЦентр Київ» (, вул. Раїси Окіпної 4А, кв. 4, м. Київ, 02000) на користь держави судовий збір в розмірі 630 грн. 60 коп.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді