САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/1916/20
Провадження №2/726/56/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.2021 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівці у складі: головуючого судді Мілінчук С. В., при секретарі Попович Ю.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення часток у спільному майні подружжя,-суд

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про визначення часток у спільному майні подружжя в якому вказує, що з відповідачкою він перебував в зареєстрованому шлюбі з 14.07.2002 року по 07.04.2020 року. Під час шлюбу вони побудували садовий будинок загальною площею 294.3 кв.м.( літ.А), вигрібну яма № 1 в садівничому товаристві «Вираж», на земельній ділянці площею 0.0688 га за кадастровим номером :46:003:1033 за адресою АДРЕСА_1 , який дружина зареєструвала на своє ім`я у 2015 році.

Вказане будинковолодіння та земельна ділянка є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 , оскільки набуте ними у шлюбі. Разом із тим, відповідач відмовляється в добровільному порядку визначити частки у спільному майні у зв`язку із фактичним не визнанням права ОСОБА_4 на вказане майно.

Враховуючи викладене, просить суд визначити, що частки ОСОБА_4 та ОСОБА_2 у праві власності на вказане будинковолодіння та земельну ділянку є рівними та складають по 1/2 частині.

Відповідачка надіслала до суду письмовий відзив, в якому вказує, що позивачем не доведено факту набуття права власності на вказану земельну ділянку. Зазначає також, що позивач не сплачує аліменти на утримання доньки, яка, до того ж, навчається на платній основі у вищому навчальному закладі міста Маріуполь. Окрім того, вказує, що з часу їхнього розлучення ОСОБА_4 вивіз з будинку їхнє спільне майно (предмети побуту) на загальну суму близько 449 000,00 гривень, а тому такої суми достатньо для компенсації його частки у спільному майні. Просить відмовити у задоволенні позову, однак у випадку прийняття рішення про поділ нерухомого майна, врахувати інтереси неповнолітньої доньки визнавши за ОСОБА_4 право власності на 1/3 частину нерухомого майна та за ОСОБА_2 на 2/3 його частини.

У відповіді на відзив, позивач зазначив, що земельна ділянка набута відповідачем у власність, за його відома, інформація про що міститься у державних реєстрах, а також довідці приватного нотаріуса. Зазначає про безпідставність обвинувачень відповідача про, начеб то, викрадення ним із будинку побутових речей та спростовує надані ОСОБА_2 докази.

У своїх запереченнях, ОСОБА_2 коротко спростовує пояснення позивача, вказуючи про їх неправдивість.

В судовому засіданні ОСОБА_1 , позивач, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити .

Представники позивача адвокати Пазюк П.П. та ОСОБА_5 надали пояснення аналогічні тексту позовної заяви просили суд задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, та вказав, що необхідно відмовити у позовних вимогах позивачу.

Представник відповідача, адвокат Беженар О.Ф. у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, пояснення надав аналогічні відзиву.

Суд, вивчивши позовну заяву, пояснення сторін у справі, встановивши належність, допустимість та достовірність доказів, які мають значення для правильного вирішення справи, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку про обґрунтованість позову та необхідність його задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 14.07.2002 року по 07.04.2020 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбу, що вбачається із рішення Садгірського районного суду м. Чернівці.

30.07.2015 року, як це встановлено із копії витягу з державного реєстру прав на нерухоме майно № 228799255 від 21.10.2020 року, ОСОБА_2 набула у приватну власність садовий будинок загальною площею 294.3 кв.м.( літ.А), з вигрібною ямою № НОМЕР_1 , в садівничому товаристві «Вираж», який знаходиться на земельній ділянці площею 0.0688 га за кадастровим номером :46:003:1033 за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно довідки приватного нотаріуса Хусід С.М., 28.04.2007 року за реєстром № 1483, було посвідчено договір купівлі-продажу земельної ділянки № НОМЕР_2 площею 0,0688 га в садівничому товаристві « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою АДРЕСА_1 , за згодою чоловіка ОСОБА_2 , (яка була покупцем за вказаним договором) ОСОБА_1 .

Згідно копії витягу з державного реєстру прав на нерухоме майно № 244422856 від 15.02.2021 року, за параметром запиту кадастровий номер земельної ділянки :46:003:1033 може бути встановлено, що вищевказаний садовий будинок, було зареєстровано за відповідачем (у тому числі) на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 334613 від 21.01.2008 року. Отже право власності зареєстроване за ОСОБА_2 належним чином.

Окрім того, сторонами не оспорюється той факт, що земельна ділянка набута ОСОБА_2 у період шлюбу та остання є її титульним власником.

Таким чином, може бути констатовано, що земельна ділянка № НОМЕР_2 , площею 0,0688 га в садівничому товаристві «Вираж» за адресою АДРЕСА_1 , який розміщено на ній, набуто ОСОБА_2 у період шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Ч. 1 ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтями 69-70 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до положень ст. 368 ЦК України, - спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно із ч. 4 ст. 86 ЗК України, - співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки.

Відповідно до положень ст. 89 Земельного кодексу України, - земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки.

Крім того, згідно із п. г ч. 1 ст. 87 ЗК України, - право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає за рішенням суду.

Згідно із положеннями ст. 372 Цивільного кодексу України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено між ними або законом.

Так, згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» за №20 від 22.12.1995 року частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини.

В інформаціному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 зазначено, що «...зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

Таким чином, титульним власником спільного майна є лише один співвласник ОСОБА_2 ( лише на ім`я одного із подружжя у шлюбі придбано та зареєстровано земельну ділянку та садовий будинок), а право власності іншого співвласника майна ОСОБА_4 , не підтверджене документально

Згідно ч. 3 ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Таким чином, суд вважає за можливе визначити частки сторін у спільному майні. Разом із тим, оцінюючи посилання відповідача про необхідність відступити від принципу рівності часток при поділі майна, варто вказати наступне.

Згідно ч. 2-3 ст. 70 СК України, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Стверджуючи про необхідність збільшення її частки у майні, відповідач посилається на те, що ОСОБА_4 із часу присудження йому Садгірським районним судом м Чернівці аліментів на користь неповнолітньої доньки ОСОБА_6 , не сплачує їх, про що свідчить розрахунок заборгованості від 12.01.2021 року. У розрахунку вказано, що розмір такої заборгованості становить 43349,76 гривень.

Разом із тим, позивач надав суду інший розрахунок заборгованості від 31.01.2021 року, де вказано, що розмір заборгованості становить 9368,92 гривень. Державним виконавцем зазначено, що попередній розрахунок заборгованості потрібно вважати таким, який не відповідає дійсності.

Окрім того, згідно договору №22/181192 від 01.09.2020 року, укладеного ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 , остання є студенткою ДВЗ «Приазовський державний технічний університет» та загальний розмір плати за весь термін навчання на момент укладення договору становить 64000 грн. і може змінюватись у порядку зазначеному у дійсному договорі. Термін навчання 4 роки.

Також, відповідач понесла підтверджені витрати на додаткові заняття доньки у розмірі 5140,00 гривень.

Таким чином відповідач стверджує, що такі обставини мають істотне значення при поділі майна подружжя, оскільки позивач не дбає про матеріальне забезпечення доньки. Разам із тим, судом не може бути визнано вказані обставини як істотні при поділі майна подружжя. Позивач не зверталась до суду із вимогами до позивача про стягнення додаткових витрат на дитину, або збільшення розміру стягуваних аліментів у порядку ст. 185, 192 СК України, а отже не може бути встановлено спір між сторонами з цього приводу та доведеність вказаних обставин.

Що стосується витрат на лікування доньки та оренду помешкання для її проживання, відповідачем не надано доказів на підтвердження викладеного. Відсутні, також, докази на підтвердження посилань відповідача про вартість, начеб то, вивезених зі спільного помешкання побутових речей.

Таким чином, відповідачем не доведено існування істотних обставин, визначених ст. 70 СК України, які можуть допускати відступ від засад рівності часток подружжя у спільному майні.

Таким чином, враховуючи, що вищевказані об`єкти нерухомості набуті відповідачем у власність у період шлюбу, не є її особистим майном, та є спільною сумісною власністю подружжя, враховуючи право позивача на його поділ, суд приходить до висновку про необхідність позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 60, 63, 68, 69, 70, СК України, ст.ст. 372, 368 ЦК України, ст.ст. 86, 87, 89 ЗК України , ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити.

Визначити, що частки ОСОБА_1 , 1976 року народження, РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 у спільному майні, а саме: садовому будинку загальною площею 294.3 кв.м. (літ.А), вигрібна яма № 1, в садівничому товаристві «Вираж» за адресою АДРЕСА_1 , та земельній ділянці площею 0.0688 га за кадастровим номером :46:003:1033 для ведення садівництва в садівничому товаристві «Вираж» за адресою АДРЕСА_1 є ріними та складають по 1/2 частині.

Право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на садовий будинк загальною площею 294.3 кв.м. (літ.А), вигрібна яма № 1, в садівничому товаристві «Вираж» за адресою АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0.0688 га за кадастровим номером :46:003:1033 для ведення садівництва в садівничому товаристві «Вираж» за адресою АДРЕСА_1 припинити.

Рішення може бути оскаржено до Чернівецького Апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його підписання.

Головуючий суддя С. В. Мілінчук