Справа № 466/792/18 Головуючий у 1 інстанції: Баєва О.І.
Провадження № 22-ц/811/1782/20 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2021 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Жукровської Х.І.,

з участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , її представника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 11 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Третьої Львівської державної нотаріальної контори, третя особа Львівська міська рада, про захист прав землекористувача, та зустрічним позовом ОСОБА_3 до Львівської міської ради, ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , третя особа приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Пилипенко Христина Олегівна, про визнання недійсними рішення, державного акту на право власності на земельну ділянку та договору купівлі-продажу частини земельної ділянки,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсним, з часу оформлення, свідоцтво про право на спадщину за законом від 06.03.2015 року за реєстраційним №3-173, видане ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_7 державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори Спільник З.В., в частині включення до даного свідоцтва відомостей про включення до складу спадкового майна сараю, позначеного на плані під літ. «В», у складі будинковолодіння по АДРЕСА_1 , та скасувати державну реєстрацію речового права ОСОБА_3 щодо цього сараю, проведену на підставі вказаного свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.03.2015 року; зобов`язати ОСОБА_3 за власний рахунок перемістити межу земельної ділянки по АДРЕСА_1 , яка перебуває у її користуванні, як закріплена за належним їй будинковолодінням за цією ж адресою, на 1.0 м від існуючої в даний час межі, в напрямку до середини ділянки, по усій довжині ділянки по АДРЕСА_1 , зі сторони, яка межує із належною позивачу земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , і до виїзду на АДРЕСА_1 включно, у випадку невиконання ОСОБА_3 такої вимоги в добровільному порядку залучити на договірних засадах будівельну організацію, що самостійно виконає роботи по переміщенню межі земельної ділянки по АДРЕСА_1 , з подальшим стягненням коштів за такі роботи з ОСОБА_3 ; зобов`язати ОСОБА_3 за власний рахунок знести самочинно збудовану господарську будівлю сарай, що позначений в технічному паспорті на належне відповідачці будинковолодіння по АДРЕСА_1 під літ. «В», розміром 6.3м х 3.55м, розташований на межі із земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , а у випадку невиконання ОСОБА_3 такої вимоги в добровільному порядку залучити на договірних засадах будівельну організацію, що самостійно виконає роботи по знесенню господарської будівлі сараю під літ. «В» з подальшим стягненням коштів за такі роботи з ОСОБА_3 .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він є співвласником земельної ділянки по АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0497 га, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, а суміжним землекористувачем земельної ділянки по АДРЕСА_1 , відповідно до рішення виконкому Куликівської ради народних депутатів трудящих №291 від 03.08.1957 року, був гр. ОСОБА_7 , спадкоємцем якого є ОСОБА_3 .

Позивач зазначає, що загальна площа земельної ділянки, яка була надана в користування ОСОБА_7 , становила 0,05 га, проте, з матеріалів технічної документації на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , яка розроблялася на замовлення ОСОБА_3 , вбачається, що фактична площа земельної ділянки, яка знаходиться у її користуванні, становить 0,0532 га, відтак, на переконання позивача, ОСОБА_3 самовільно захопила частину земельну ділянку, площею 0,0032 га, за рахунок площі земельної ділянки, співвласником якої він є, а тому зобов`язана привести площу земельної ділянки у відповідність до вказаного вище рішення виконкому, перемістивши межу своєї земельної ділянки на 1,0 м по всій її довжині.

Крім того, позивач вважає, що сарай під літ. «В», розміром 6,3м х 3,55м, у будинковолодінні ОСОБА_3 безпідставно включено до обсягу спадкового майна після смерті ОСОБА_7 , оскільки вказана будівля розміщена на спільній межі земельних ділянок з порушенням пункту 3.25* Державно-будівельних норм України (ДБН) 360-92** «Містобудування. Планування міських та сільських поселень», яким передбачено, що для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м, окрім того, будівля сараю є самочинним будівництвом, оскільки її будівництво здійснене без дозвільної та проектно-кошторисної документації, порушує його права, як суміжного землекористувача, а тому підлягає знесенню.

ОСОБА_3 звернулась до суду із зустрічним позовом, в якому просила визнати незаконною та скасувати ухвалу Львівської міської ради №1323 від 03.06.2004 року «Про передачу громадянам у приватну власність, спільну сумісну власність та оренду земельних ділянок в м. Львові» в частині п/п 93 про передачу у приватну власність ОСОБА_6 земельної ділянки, площею 497 кв.м., для обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_1 ; визнати незаконним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА №205503 від 18.01.2005 року, виданий ОСОБА_6 на вказану земельну ділянку, скасувати державну реєстрацію речового права ОСОБА_6 на цю земельну ділянку (кадастровий номер: :05:003:0022), реєстрацію в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №01:05:438:000:8 кн.01-4; визнати недійсним договір купівлі-продажу цієї земельної ділянки, укладений 07.12.2012 року між ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пилипенко Х.О., та скасувати державну реєстрацію права ОСОБА_5 та ОСОБА_1 на 1/2 частину цієї земельної ділянки.

Свої вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_3 обгрунтовує тим, що ухвалою Львівської міської ради №1323 від 03.06.2004 року затверджено технічну документацію щодо передачі у приватну власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських споруд ОСОБА_6 по АДРЕСА_1 , а 18.01.2005 року їй видано державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,0497 га, однак, виготовлена технічна документація на земельну ділянку не відповідає генеральним планам забудови та викопіюванню з генерального плану м. Львова, зокрема, в частині визначення суміжного землекористування з будинковолодінням по АДРЕСА_2 , а тому вважає, що має місце накладання земельної ділянки відповідачів на частину її земельної ділянки, де знаходиться господарська будівля сараю, і цю частину земельної ділянки безпідставно включено до державного акту відповідачів.

Звертає увагу, що межі її земельної ділянки були визначені раніше, ніж відповідачів, при відведенні ще у 1957 році, і з того часу не змінювались та не переміщались, жодних претензій щодо розміщення спірної будівлі сараю від первинного власника земельної ділянки ОСОБА_6 не було.

Позивач вважає, що відповідачі мають у власності частину земельної ділянки, яка ніколи не була закріплена за їхнім будинковолодінням.

Окрім цього, ОСОБА_3 просила застосувати наслідки спливу позовної давності щодо заявлених до неї вимог.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 11 березня 2020 року у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано незаконною та скасовано ухвалу Львівської міської ради 11 сесії 4 скликання №1323 від 03.06.2004 року «Про передачу громадянам у приватну власність, спільну сумісну власність та оренду земельних ділянок в м.Львові» в частині пп. 93 про передачу в приватну власність ОСОБА_6 земельної ділянки площею 497 кв.м. для обслуговування житлового будинку.

Визнано незаконним та скасовано державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯА №205503 від 18.01.2005 року, виданий ОСОБА_6 на земельну ділянку площею 0,0497 га, призначену для обслуговування житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 (кадастровий номер :05:003:0022), та скасувати державну реєстрацію речового права ОСОБА_6 на дану земельну ділянку.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 07.12.2012 року між ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пилипенко Х.О., та скасовано державну реєстрацію речового права ОСОБА_5 та ОСОБА_1 на 1/2 частину земельної ділянки по АДРЕСА_1 (кадастровий номер :05:003:0022).

Стягнуто з Львівської міської ради, ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 у користь ОСОБА_3 в рівних частках 2115 грн. сплаченого судового збору.

Рішення суду оскаржив позивач за первісним позовом ОСОБА_1 , просить його скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 за безпідставністю позовних вимог, натомість, його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апелянт не погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що частина земельної ділянки, яка увійшла до державного акту, не перебувала у користуванні ОСОБА_6 , і вважає, що суд безпідставно взяв до уваги витяг з генплану м. Львова за 1958 рік, який не є належним та допустимим доказом, оскільки вказані креслення мають схематичний характер і визначають орієнтовний план забудови ділянок по АДРЕСА_1 і АДРЕСА_3 станом на 1957-1959 роки, відтак, не є елементом землевпорядної документації та не можуть покладатися в обґрунтування конкретних розрахунків площ земельних ділянок, що підтверджується інформацією, наданою Київським інститутом «Дніпромісто» - організацією, яка у 1955 році розробляла генеральний план м. Львова, який був затверджений у 1956 році, але, в подальшому, був прийнятий генеральний план м. Львова за 1968 рік.

Просить врахувати, що згідно інформації, наданої «Дніпромісто», виготовлення землевпорядної, кадастрової та іншої документації щодо меж та конфігурацій конкретних земельних ділянок на території м. Львова є неможливим з використанням генплану м. Львова за 1958 рік, через його значний масштаб, адже в одному міліметрі графічного матеріалу вміщено 5 метрів фактичного розміру, а за таких обставин нанесення меж конкретних земельних ділянок, які обраховуються з докладністю до сантиметрів, неможливе, отже, і неможливим є посилання на такі креслення через їх великий масштаб і пов`язану із цим технічну неможливість конкретизації площ і визначення докладної конфігурації.

Крім того, зазначає, що прийняття судом в якості доказу витягу з генерального плану м. Львова станом на 1958 рік є також неправомірним і з огляду на те, що цей генеральний план м. Львова втратив чинність з 1968 року, станом на час розроблення землевпорядної документації щодо ділянки по АДРЕСА_3 2003 рік, був чинним генеральний план м. Львова за 1968 рік, на даний час є чинним генеральний план м. Львова, затверджений ухвалою сесії Львівської міської ради №3924 від 30.09.2010 року.

Також зазначає, що згідно з інформацією Управління земельних ресурсів Львівської міської ради, наданої у листі від 20.06.2018 року, відомості генерального плану м. Львова за 1956 рік в даний час не використовуються для визначення меж та конфігурацій конкретних земельних ділянок на території м. Львова, а даних з генерального плану м. Львова, чинного станом на час розроблення землевпорядної документації щодо земельної ділянки по АДРЕСА_3 2003 рік, сторонами не подавалося, відтак, судом не досліджувалось.

Звертає увагу, що висновки суду грунтуються виключно на невідповідності землевпорядної документації, виготовленої у 2003 році, схематичним кресленням з генерального плану м. Львова станом на 1958 рік, який втратив чинність в 1968 році.

Також наголошує, що відповідно до рішення виконкому Куликівської ради народних депутатів трудящих №291 від 03.08.1957 року для гр. ОСОБА_7 , спадкоємцем якого є ОСОБА_3 , загальна площа земельної ділянки по АДРЕСА_1 , становила 0,05 га, проте, фактична площа земельної ділянки, яка знаходиться в користуванні ОСОБА_3 , становить 0,0532 га., тобто більше ніж було відведено, позаяк, площа земельної ділянки по АДРЕСА_1 , передана у власність ОСОБА_6 відповідно до державного акту (0,0497 га), є меншою, ніж була первинно відведена її батькам (0,0508 га).

Апелянт вважає, що суд не дав належної правової оцінки доказам, які сторони подали на підтвердження своїх вимог та заперечень, та дійшов помилкового висновку про порушення прав ОСОБА_3 оспорюваними ухвалою Львівської міської ради та державним актом, а тому підстав для задоволення її позову немає.

В свою чергу, зазначає, що його права порушені, оскільки спірна споруда сараю побудована самочинно, що підтверджується матеріалами інвентаризаційної справи, й без додержання державних будівельних норм та правил.

У судове засідання апеляційного суду інші учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи всі були належним чином повідомлені, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, а тому справу розглянуто апеляційним судом відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України у їхній відсутності.

Заслухавши пояснення сторони апелянта в підтримання апеляційної скарги, заперечення протилежної сторони, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є співвласником земельної ділянки, площею 0,0497 га, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_3 .

Первинно власником усієї земельної ділянки була ОСОБА_6 на підставі державного акту серії ЯА №205503 від 18.01.2005 року (а.с.5 т.1).

Вказаний державний акт на право власності на земельну ділянку виданий на підставі ухвали 11 сесії 4 скликання Львівської міської ради №1323 від 03.06.2004 року.

Згідно з планом меж земельної ділянки, який міститься в державному акті, суміжним землекористувачем по межі «Е-Д» зазначено гр. АДРЕСА_1 .

Відповідно до договору купівлі-продажу від 07.12.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пилипенко Х.О., 1/2 частину земельної ділянки по АДРЕСА_3 ОСОБА_6 продала ОСОБА_5 та ОСОБА_1 (а.с.6 т.1).

Отже, співвласниками спірної земельної ділянки по АДРЕСА_3 є ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 .

Земельна ділянка (присадибна ділянка), площею 0,05 га, по АДРЕСА_1 була відведена для будівництва житлового будинку гр. ОСОБА_7 рішенням виконкому Куликівської ради народних депутатів трудящих №291 від 03.08.1957 року (а.с.12, 66 т.1).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.03.2015 року, виданого державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори Спільник З.В., спадщину після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформила його дочка ОСОБА_3 (а.с.13-14, 65 т.1).

Спадщина складалася з житлового будинку АДРЕСА_1 разом із всіма приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами.

Вищевказаний житловий будинок належав ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право особистої власності на будинок, виданого виконкомом Шевченківської районної ради 02.11.1976 року та зареєстрованого у Львівському міжміському бюро технічної інвентаризації 02.11.1976 року у реєстрову книгу за №8888.

До будинку відносяться такі господарські будівлі та споруди: цегляний гараж, позначений на плані літерою «Б», цегляний сарай, позначений на плані літерою «В», металева хвіртка, позначена на плані №1, металеві ворота, позначені на плані №2, огорожа з металевої сітки, позначена на плані №3, асфальтобетонне замощення, позначене на плані «І».

У вказаному свідоцтві про право на спадщину зазначено, що самочинні добудови в дане господарство не входять.

З матеріалів інвентаризаційної справи, заведеної на будинок по АДРЕСА_1 , встановлено, що сарай по АДРЕСА_1 побудований ще у 1976 році, згідно з типовим проектом, з того часу його місце розташування не змінювалось.

В ході судового розгляду судом першої інстанції досліджено акт, складений за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктами містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт №1/28-ПП (а.с.119 т.1). Так, інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові перевірено дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів та правил на об`єкт за адресою: АДРЕСА_1 . Даним актом встановлено, що індивідуальний житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці, яка перебуває у комунальній власності Львівської міської ради. Категорія земель: землі житлової забудови. Цільове призначення земельної ділянки: 02.01.- для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Вказаний житловий будинок збудовано у 1975 році колишнім власником ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Господарські будівлі цегляний гараж (літера «Б») та цегляний сарай (літера «В») були побудовані цим же власником до 1984 року. В ході перевірки встановлено, що вказані господарські споруди побудовані гр. ОСОБА_7 в межах відведеної йому земельної ділянки. Планування та геометричні розміри приватного житлового будинку та господарських будівель відповідають даним технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 . При проведенні вказаної позапланової перевірки за адресою: АДРЕСА_1 порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності не встановлено. Підстав для вжиття заходів державного архітектурно-будівельного контролю відсутні.

Також встановлено, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 огороджена і її межі не змінювалася (не переміщались) з часу відведення земельної ділянки.

Спірна господарська будівля сараю розміщена на території земельної ділянки ОСОБА_3 , біля межі із земельною ділянкою ОСОБА_6 , яка як при оформленні державного акту на право власності на землю, так і в подальшому, до відчуження частини земельної ділянки ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , жодних вимог щодо знесення чи переміщення господарської будівлі сараю до первинного власника будинковолодіння ОСОБА_7 не пред`являла.

Згідно технічної документації, спірна будівля сараю увійшла до складу будинковолодіння, як об`єкту нерухомого майна, при оформленні ОСОБА_7 права власності на житловий будинок, про що зазначено вище, а тому доводи сторони позивача ОСОБА_1 про самочинність будівництва сараю, виключення його зі складу спадкового майна та про необхідність його знесення, є безпідставними.

Отже, спірна будівля сараю знаходиться в межах земельної ділянки ОСОБА_3 , набута у власність у встановленому законом порядку і правових підстав для висновку про порушення прав позивача ОСОБА_1 , як співвласника та/або землекористувача суміжної земельної ділянки, за встановлених судом обставин справи, немає, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 .

Безпідставними є й доводи та вимоги позивача ОСОБА_1 про необхідність переміщення межі земельної ділянки ОСОБА_3 на 1,0 м, оскільки ним не доведено порушення свого права фактичним користуванням ОСОБА_3 земельною ділянкою в існуючих межах та площі.

Таким чином, заявлений до ОСОБА_3 позов ОСОБА_1 є безпідставним у повному обсязі.

При цьому, колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції в частині задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 , з огляду на наступне.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, лише порушене, невизнане або оспорюване право особи підлягає захисту в судовому порядку у спосіб, встановлений законом.

В судовому засіданні сторонами визнано і цей факт підтверджується документально, що площа земельної ділянки, яка знаходилася первинно в користування ОСОБА_7 , а після його смерті в користуванні ОСОБА_3 , та її межі не змінювались.

Отже, жодних підстав для висновку про те, що відповідач ОСОБА_6 при оформленні права власності на земельну ділянку по АДРЕСА_4 захопила частину земельної ділянки, яка була закріплена за будинковолодінням АДРЕСА_1 і знаходилась у користування гр. ОСОБА_7 , а після його смерті, в позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 , немає.

Наведене підтверджується й кадастровим планом земельної ділянки по АДРЕСА_1 (а.с.17, 68 т.1), згідно з яким, площа земельної ділянки, що знаходиться в користування ОСОБА_3 , становить 0,0532 га.

Крім того, в судовому засіданні апеляційного суду сторона ОСОБА_3 визнала ту обставину, що між земельними ділянками по межі її земельної ділянки «Б-В», до якої прилягає спірна господарська споруда сараю, ніколи не існувало проїзду чи проходу між земельними ділянками сторін, що також підтверджується документально (а.с.69-70 т.1).

Існуючий проїзд загального користування прилягає до земельної ділянки ОСОБА_3 по межі «А-Б», однак, право на користування цим проїздом внаслідок передачі земельної ділянки, площею 0,0497 га, ОСОБА_6 на підставі оспорюваного державного акту, не порушене.

Таким чином, посилання ОСОБА_3 на те, що ОСОБА_6 отримала у власність частину земельної ділянки, якою не користувалась, з огляду на розміщення відносно спірної земельної ділянки ОСОБА_6 суміжного землекористувача гр. ОСОБА_8 по АДРЕСА_2 , не може бути підставою для визнання недійсним та скасування виданого ОСОБА_6 державного акту та, відповідно, й ухвали Львівської міської ради №1323 від 03.06.2004 року (а.с.67 т.1) про передачу у приватну власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських споруд ОСОБА_6 по АДРЕСА_4 , оскільки площа та межі земельної ділянки ОСОБА_3 залишились незмінними, а тому доводи позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 про накладення земельної ділянки ОСОБА_6 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на її ( ОСОБА_3 ) земельну ділянку є безпідставними.

Окрім того, встановлення факту накладення земельних ділянок потребує спеціальних знань, однак, в матеріалах справи немає висновку експерта з цього питання, а тому посилання на порівняльний аналіз генеральних планів забудови м. Львова щодо розміщення спірної земельної ділянки відносно суміжного землекористувача гр. ОСОБА_8 по АДРЕСА_2 , без встановлення самого факту накладення земельних ділянок по АДРЕСА_5 , не може бути достатнім доказом для задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 та для висновку про порушення її права на користування земельною ділянкою, яка закріплена за будинковолодінням, яке вона отримала у спадок від попереднього власника ОСОБА_7 , та подальшої приватизації цієї земельної ділянки в існуючих її межах фактичного землекористування.

Таким чином, позовні вимоги позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 є безпідставними і не підлягають задоволенню.

Суд першої інстанції в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_3 не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин, не дав належної правової оцінки доказам, які сторони подали в обгрунтування своїх вимог та заперечень, що призвело до помилкових висновків суду по суті вирішення спору в цій частині, а тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 з наведених вище мотивів.

В іншій частині вирішення спору підстав для скасування чи зміни рішення суду немає, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

У зв`язку із перебуванням суддів у відпустці у період з 17 червня по 02 липня 2021 року, повний текст постанови складений 08 липня 2021 року.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 11 березня 2020 року в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 про визнання незаконною та скасування ухвали Львівської міської ради від 03.06.2004 року №1323 в частині п/п 93 про передачу у приватну власність ОСОБА_6 земельної ділянки, площею 497 кв.м., для обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_4 , визнання незаконним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку від 18.01.2005 року, виданого ОСОБА_6 на вказану земельну ділянку, визнання недійсним договору купівлі-продажу цієї земельної ділянки від 07.12.2012 року, укладеного між ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пилипенко Х.О., та скасування державної реєстрації права ОСОБА_5 та ОСОБА_1 на 1/2 частину цієї земельної ділянки відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 08 липня 2021 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

Ніткевич А.В.