Дата документу 02.03.2021 Справа № 333/3655/14-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №333/3655/14 Головуючий у 1 інстанції: Дмитрієва М.М.
Провадження № 22-ц/807/786/21 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«02» березня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 жовтня 2020 року про заміну сторони виконавчого провадження за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «БАНК ФОРУМ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2019 року ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» звернулось до суду з заявою про заміну сторони виконавчого провадження.

В обґрунтування вимог зазначило, що рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 жовтня 2014 року з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «БАНК ФОРУМ» за кредитним договором стягнуто заборгованість за кредитним договором №0116/07/07-CL.

26 березня 2019 року між ПАТ «БАНК ФОРУМ» та ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА» було укладено договір про відступлення прав вимоги №0002/19/5, відповідно до якого ПАТ «БАНК ФОРУМ» відступило ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА», а ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА» набуло право вимоги заборгованості за договором кредиту, в тому числі за договором кредиту №0116/07/07-CL.

На підставі зазначеного просило замінити стягувача ПАТ «БАНК ФОРУМ» на його правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА» у справі №333/3655/14-ц за позовом ПАТ «БАНК ФОРУМ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором №0116/07/07-CL.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 жовтня 2020 року заяву задоволено. Замінено стягувача ПАТ «БАНК ФОРУМ» на його правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА» у справі 333/3655/14-ц за позовною заявою ПАТ «БАНК ФОРУМ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором № 0116/07/07-LC.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незнання доказів перерахування коштів на виконання умов договору про відступлення права вимоги, не зазначення в заяві у якому саме виконавчому провадженні заявник просить замінити сторону стягувача, просив скасувати ухвалу суду та відмовити в задоволенні заяви.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Постановляючи ухвалу про залучення до участі у справі в якості правонаступника стягувача ПАТ «Банк Форум» - ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА», суд першої інстанції виходив з того, що перехід права вимоги підтверджується договором №0002/19/5 від 26 березня 2019 року.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 жовтня 2014 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Запорізької області від 27 лютого 2018 року та постановою Верховного Суду від 12 лютого 2020 року, позов ПАТ «Банк Форум» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк Форум» заборгованість за кредитним договором в розмірі 406810,88 грн., що еквівалентно 35733,32 доларів США. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 1827,00 грн., з кожного.

01 грудня 2014 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя видані виконавчі листи.

Відповідно до договору про відступлення прав вимоги № 0002/19/5 від 26.03.2019 року ПАТ «Банк Форум» відступив ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА» права вимоги, а новий кредитор набув права вимоги банку до позичальників, заставодавців, іпотекодавців та поручителів, зазначених у Додатку № 1, Додатку № 1.1, Додатку № 1.2 та Акту № 1 приймання передачі документації до цього договору (т. 2, а.с.16-19).

Згідно з реєстру договорів, права вимоги за якими відступається, та боржників за такими договорами (Додаток № 1) до ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за договором № 0116/07/07-CL від 12 липня 2007 року (т.2, а.с.12-15).

08 серпня 2019 року ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА» змінено найменування на ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА».

Згідно із частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Відповідно до частини першої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює сторону її правонаступником.

Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

За приписами частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 цього Кодексу).

За змістом статті 512 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи із змісту цих норм, зокрема, пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

У разі такої заміни кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження, і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13 та постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 6-1355/10 (провадження № 61-12076св18).

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є правонаступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії виконання судового рішення.

Задовольняючи заяву ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА» про заміну сторони у виконавчому провадженні, суд першої інстанції правильно виходив із того, що ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА» набуло всіх прав кредитора ПАТ « Банк Форум», у тому числі на отримання виконання зобов`язань за кредитним договором № 0116/07/07-CL від 12 липня 2007 року, а тому звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає вимогам статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».

Статтею 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з частиною третьою статті 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Матеріали справи не містять доказів визнання недійсним договору про відступлення прав вимоги № 0002/19/5 від 26.03.2019 року, укладеним між ПАТ «Банк Форум» та ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА». Законодавством нікчемність такого договору також не передбачена.

Отже, колегія суддів вважає погоджується з висновком суду першої інстанції про належність ТОВ «Фінансова компанія «ВЕСТА» (після зміни найменування - ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТОХІЛЛС ВЕСТА») як правонаступника стягувача.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено ст.ст. 76,77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.ст. 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як установлено ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчинення нею процесуальних дій.

Питання виконання умов договору щодо його оплати, на яке посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, не впливає на правомочність договору, а недійсність правочину про відступлення права вимоги не є предметом розгляду цієї справи у межах вирішення питання про наявність підстав для заміни стягувача.

Посилання ОСОБА_1 на відсутність виконавчого провадження з виконання рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 16 жовтня 2014 року не заслуговують на увагу, оскільки ЦПК України не пов`язує право на звернення із заявою про заміну сторони виконавчого провадження з обов`язковим перебуванням відповідного виконавчого провадження на виконанні.

Також, колегія суддів звертає увагу, що перевірка дотримання стягувачем строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання не входить до предмету дослідження суду при вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

Інші приведені в апеляційній скарзі доводи є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не має, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 жовтня 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 04 березня 2021 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: О.М. Кримська

І.В. Кочеткова