ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/5461/20 Номер провадження 22-ц/814/186/21Головуючий у 1-й інстанції Тімошенко Н.В. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Обідіної О. І., Прядкіної О. В.

за участю секретаря Кальник А. М.

розглянув в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 12 листопада 2020 року у складі судді Тімошенко Н. В.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Полтавської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

в с т а н о в и в:

У червні 2020 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Територіальної громади в особі Полтавської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Позов мотивовано тим, що вона отримала у спадок від дідуся ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та зареєструвала право власності на неї у встановленому законом порядку.

Інший спадкоємець за законом - батько спадкодавця ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 так і не зареєструвавши право власності на іншу 1/2 частину вказаної квартири.

З 20 січня 2006 року вона зареєстрована та проживає у цій квартирі разом зі своїм малолітнім сином, відкрито користується частиною квартири, яка немає власника, однак отримати вказану частину квартири у власність не має можливості, оскільки частина немає власника, належного балансоутримувача та не передана до комунальної власності міста. Жодних договорів з приводу зайняття спірної квартири вона не укладала. На вказану квартиру не претендують інші особи.

Вважає, що вона добросовісно заволоділа спірною квартирою, на законних підставах вселилася та користується усією квартирою, утримує її у належному стані, провела ремонт, уклала самостійно усі договори з комунальними службами, відкрито та безперервно володіє нерухомим майном протягом 22 років, отже, набула права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України.

Посилаючись на наведені обставини, просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 12 листопада 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивовано відсутністю обставин, встановлених статтею 344 ЦК України, що дають підстави для визнання за позивачкою права власності на спірне нерухоме майно.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, неповне з`ясування судом фактичних обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що на момент заволодіння 1/2 частиною спірної квартири вона не знала про неправомірність заволодіння майном, тобто їй не було відомо про відсутність у неї підстав для набуття права власності на спірне майно.

Оскільки інші спадкоємці були відсутні та не претендували на майно, вона вважала себе єдиною спадкоємицею.

Вказує, що на час її вселення частина житла не мала і не має на даний час власника, а вона фактично володіла 1/2 частиною майна не маючи будь-якої правової підстави, не маючи ні договору оренди майна, ні правовстановлюючого документу.

Вважає, що добросовісність її володіння та використання майна в цілому не підлягає доведенню, оскільки витікає із наявних у неї прав власника спільної часткової власності в розумінні статей 357, 358 ЦК України.

Крім того, відповідач як орган місцевого самоврядування до цього часу не заявляв жодних прав не вказане нерухоме майно, не здійснював та не здійснює жодних перешкод у користуванні позивачем спірним майном, як річчю, фактично визнаючи наявність заявленого позивачкою права.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Територіальної громади в особі Полтавської міської ради просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374, статті 375 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

По справі встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 травня 2005 року серії ВСА № 387587, виданого державним нотаріусом Першої Полтавської державної нотаріальної контори, позивачка ОСОБА_1 набула право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , яку вона успадкувала за правом представлення після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 діда - ОСОБА_2 .

На час відкриття спадщини ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_1 був живий його батько ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . За життя ОСОБА_3 права на спадщину за законом на 1/2 частину спірної квартири не оформив, доказів прийняття ним спадщини в установленому законом порядку матеріали справи не містять.

З 20.01.2006 позивачка зареєстрована та постійно проживає у спірній квартирі, якою відкрито і безперервно користується.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивачці було відомо про відсутність у неї підстав для набуття права власності на спірну 1/2 частку квартири, що виключає добросовісність володіння майном, як умову набуття права власності на чуже майно за набувальною давністю.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 зазначила, що правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю.

Лише за наявності всіх указаних умов у сукупності набуття відповідною особою права власності на нерухоме майно за набувальною давністю можливе за рішенням суду.

При цьому, під час вирішення спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідно враховувати, зокрема, що наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності; володіння є добросовісним, якщо особа на момент отримання нею майна (заволодіння чужим майном), який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом, не знала і не могла знати про неправомірність заволодіння майном та повинна бути впевнена у тому, що на це майно не претендують інші особи і вона отримала це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. В основі такого переконання добросовісного володільця задля набуття права власності за давністю володіння має бути певна справедлива підстава (justus titulus), яка б переконливо давала достатні й обґрунтовані підстави для такого володільця бути впевненим у правомірності такого набуття для себе, у власному інтересі та від свого імені. Відсутність добросовісності у позивача під час заволодіння ним спірним майном звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені статтею 344 ЦК України (постанова Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 26 березня 2020 року у справі № 323/3719/15-ц).

Оскільки на час заволодіння майном позивачка ОСОБА_1 знала, що спірна 1/2 частина квартири входить до складу спадщини померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , якому вказана квартира належала на праві власності згідно свідоцтва про право власності на житло від 01 липня 1994 року, виданого на підставі розпорядження органу приватизації від 01.07.1994 № 2460, вона повинна була знати, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до спадкоємців померлого, які прийняли спадщину, або до держави, якщо у спадкодавця не має спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або якщо всі спадкоємці відмовилися від спадщини, або якщо ні один із спадкоємців не прийняв спадщини (статті 524, 527, 529, 549, 553, 555 ЦК УРСР, що діяв на час відкриття спадщини).

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (стаття 1296 ЦК України).

Отже позивачка знала і могла знати про неправомірність заволодіння чужим майном, що незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном виключає давність володіння, як правову підставу встановлену статтею 344 ЦК України, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Доводи апеляційної скарги таких висновків суду не спростовують та не містять обґрунтованих підстав добросовісного переконання позивачки у правомірному набутті чужого майна.

За наведених обставин колегія суддів апеляційного суду не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, яке відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 12 листопада 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді О. І. Обідіна

О. В. Прядкіна