Справа № 648/2099/20
Провадження № 2/648/59/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2021 року Білозерський районний суд Херсонської області

в складі: головуючого судді Сокирко Л.М.,

секретаря судових засідань Онофрійчук Л.О.,

з участю: позивачки ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Білозерка Херсонської області в залі судових засідань № 4 Білозерського районного суду Херсонської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, стягнення компенсації за частку у неподільному спільному майні,

в с т а н о в и в:

Позивачка 20 липня 2020 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, стягнення компенсації за частку у неподільному спільному майні, вимоги мотивувала тим, що з 1992 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. За час спільного проживання вони набули майно: домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та автомобіль Renault Kangoo, 2004 року випуску. Право власності на спільно нажите майно оформлено на відповідача. Спільне життя з відповідачем не склалось та відповідно до рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 14 липня 2020 року шлюб між ними було розірвано. У добровільному порядку поділити майно не можуть, тому за захистом своїх майнових прав вона змушена звернутися до суду.

Просила суд визнати за нею та відповідачем право власності по Ѕ частині за кожним на домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за відповідачем право власності на Ѕ частину автомобіля Renault Kangoo, 2004 року випуску; стягнути з відповідача на її користь компенсацію вартості Ѕ частини автомобіля Renault Kangoo, 2004 року випуску в сумі 47 500 грн. Після отримання нею компенсації припинити її право власності на Ѕ частину автомобіля; стягнути з відповідача судові витрати у справі.

Ухвалою судді від 7 серпня 2020 року у справі відкрито провадження та справу прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Відповідно до ухвали суду від 21 жовтня 2020 року підготовче провадження у справі закрито, та справу призначено до судового розгляду.

14 грудня 2020 року провадження у справі було зупинено у зв`язку з призначенням судової автотоварознавчої експертизи та 6 квітня 2021 року провадження у справі було поновлено.

У судове засідання сторони не прибули.

Позивачка направила до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги в частині визнання за нею права власності на Ѕ частину домоволодіння підтримала та просила задовольнити.

Відповідач направив до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги в частині визнання за позивачкою права власності на Ѕ частину домоволодіння визнав.

Відповідно до ухвали суду від 30 червня 2021 року позовні вимоги позивачки щодо поділу транспортного засобу в частині стягнення компенсації за частку у неподільному спільному майні закрито.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд встановив, що відповідно до рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 14 липня 2020 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який був укладений 22 серпня 1992 року було розірвано.

Статтею 57 Сімейного Кодексу України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу.

Відповідно до статті 60 Сімейного Кодексу України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до статті 61 Сімейного Кодексу України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 63 Сімейного Кодексу України визначено, що при здійснені подружжям права спільної сумісної власності дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Статтями 68, 69 Сімейного Кодексу України встановлено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. А отже дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до статті 71 Сімейного Кодексу України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частини1 статті 70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно ( НОМЕР_1 ) від 8 травня 2003 року та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (787209) від 17 червня 2003 року ОСОБА_2 зазначений власником житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до пунктів 22-25 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № НОМЕР_2 , від 21 грудня 2007 року поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 Сімейного Кодексу та статтею 372 Цивільного Кодексу. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Пунктом 23 зазначеної Постанови передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 Сімейного Кодексу, частина 3 статті 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 статті 325 Цивільного Кодексу можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Оскільки майно набуте сторонами в період шлюбу, то це майно є спільною сумісною власністю подружжя.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що частки у майні є рівними, тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Питання розподілу судових витрат, понесених позивачкою та підтверджених документально, відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України, суд вирішує пропорційно до розміру задоволених позовних вимог та вважає, що з відповідача на користь позивачки належить стягнути судовий збір в сумі 1500 грн та понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 500 грн.

Керуючись статтями12, 13, 19, 76, 81, 133, 141, 263-265, 273-279, 354-355 Цивільного процесуального Кодексу України, статтями 3, 21, 57-74 СК України, статтею 372 Цивільного Кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року,

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарчими та побутовими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 500 (одна тисяча п`ятсот) грн, понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 500 (п`ятсот) грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Херсонського апеляційного суду учасниками процесу шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення, з урахуванням Перехідних положень ЦПК України.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Сокирко Л.М.