Провадження № 2/643/430/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2021 року Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Довготько Т.М.

за участю секретаря судового засідання Хотян К.В.

за участю представника позивача за первісним позовом ОСОБА_1

відповідача за первісним позовом ОСОБА_2

представника відповідача за первісним позовом ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить визнати за ним право власності на 2001/2200 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , а за ОСОБА_2 право власності на 199/2200 частки вказаної квартири в порядку поділу майна подружжя.

В обґрунтування позову позивач ОСОБА_4 зазначив, що 29.08.2009 року він зареєстрував шлюб з ОСОБА_2 . Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 09.12.2016 р. вказаний шлюб розірвано (справа № 643/19180/15-ц). Під час шлюбу ними було придбано двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 264000,00 грн., а саме за договором купівлі-продажу від 11.11.2009 року, реєстр № 2886, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Поляковою М.В. Поділити вказану квартиру відповідач в добровільному порядку не бажає. Зазначає, що до шлюбу йому належала квартира АДРЕСА_2 , яку він продав 10.11.2009 року за 216240,00 грн., які ним були витрачені на придбання спірної квартири. Різницю між вартістю проданої ним квартири та придбаної у шлюбі складали спільні із відповідачем кошти в сумі 47760,00 грн., що дорівнює 199/1100 частки від придбаної ними квартири. Ця обставина має бути врахована при поділі майна по даній справі, у зв`язку із чим вважає за можливе визнати за ним право власності на 2001/2200 частини спірної квартири, а за відповідачем 199/2200 частини.

В свою чергу ОСОБА_2 звернулася до суду із зустріним позовом, в якому просить суд

припинити право спільної сумісної власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за нею, право власності на 1/2 частку квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; стягнути з відповідача судові витрати та витрати на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 зазначила, що вона та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 29 серпня 2009 року по 09 грудня 2016 року. Шлюб між ними розірвано Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 09.12.2016 року. В період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та ведення спільного господарства 11.11.2009 року вона разом з відповідачем придбали у власність двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка була зареєстрована за ОСОБА_4 . Згідно п. З вказаного Договору купівлі-продажу від 11.11.2019 року, квартира була придбана за ціну 264000 гривень, що в еквіваленті становить 33000 дол. США. Спірна квартира була придбана за кошти ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , частину з яких у розмірі -132.000 грн. 00 коп. сплатив її чоловік, ОСОБА_4 , а частину грошових коштів у розмірі - 132.000 грн. сплатила вона, в рівних частинах продавцям, ще до підписання Договору купівлі-продажу. Вказані кошти у розмірі - 150000 грн. були позичені нею на придбання спірної квартири 10.11.2009 року у приятельки її батьків, ОСОБА_5 . Спільних коштів станом на 11.11.2009 рік у них не було, в шлюбі вони перебували лише 2,5 місяці. Грошові кошти за договором позики від 10.11.2009 року вона, завдяки матеріальній допомозі батьків, повернула ОСОБА_5 10.11.2010 року в повному розмірі. Участі у виконанні зобов`язань за договором позики від 10.11.2009 року відповідач ОСОБА_4 не приймав, оскільки між ними з самого початку була домовленість, що половину коштів за квартиру сплачує він, а іншу половину коштів сплачує вона. Таким чином, частки у спірній квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 є рівними і вона має право власності на 1/2 частку спірної квартири.

Представник позивача за первісним позовом ОСОБА_4 - ОСОБА_1 08.01.2020року подав відзив на зустрічний позов ОСОБА_2 , в якому просить задовольнити зустрічний позов ОСОБА_2 частково, розділивши квартиру за адресою: АДРЕСА_1 в частках, заявлених в первісному позові, оскільки ніяких домовленостей щодо витрат в рівних частках грошових коштів між сторонами не існувало. Після продажу належної ОСОБА_4 квартири, сторони витратили частину спільних коштів для придбання спірної квартири. Про укладення відповідачем договору позики йому нічого не відомо, і згоди на такий правочин він не надавав. Договір та розписку він ніколи не бачив, обставини щодо його кладення та виконання йому невідомі.

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 17.10.2019 року було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі.

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 20.12.2019 року було прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя та об`єднано її з первісним позовом.

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 22.01.2020 року, заборонено відчуження квартири АДРЕСА_3 , що належить на праві власності ОСОБА_4 .

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 04.02.2020 року по справі було призначено судову технічну експертизу документів, на час проведення експертизи провадження по справі зупинено.

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 13.04.2020 року поновлено провадження у справі для розгляду клопотання експерта.

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 29.04.2020 року надано експерту Київського науково-дослідного інституту судових експертиз дозвіл на вирізання штрихів рукописних записів та підписів у всіх наданих (досліджуваних та порівняльних) документах. На час проведення судової технічної експертизи документів провадження у справі зупинено.

09.06.2020року до Московського районного суду м. Харкова надійшло повідомлення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз про неможливість надання висновку судово-технічної експертизи №7290/20-34.

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 16.06.2020 року поновлено провадження у справі.

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 22.07.2020року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача за первісним позовом ОСОБА_1 в судовому засіданні вимоги первісного позову підтримав та просив задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Зустрічний позов просив задовольнити частково із врахуванням вимог первісного позову.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги зустрічного позову підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав викладених у зустрічному позові. Проти позовних вимог первісного позову заперечували.

Суд, заслухавши відповідача, представників сторін, свідка з боку позивача: ОСОБА_6 , свідків з боку відповідача: ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 дослідивши матеріали справи приходить до наступного.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 29.08.2009року, який рішенням Московського районного суду м. Харкова від 09.12.2016року було розірвано /Том 1, а.с. 5/.

Від шлюбу сторони мають дитину ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /Том 1, а.с. 49/.

10 листопада 2009 року ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу квартири, посвідченого в цей же день приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Дряпко О.О., зареєстрованим в реєстрі за № 2071, продав квартиру АДРЕСА_2 за 216 240,00 грн., що складає еквівалент 26 500, 00 доларів США. /Том 1, а.с.9, 182/.

В період шлюбу, 11 листопада 2009 року ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого в цей же день приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Поляковою М.В., зареєстрованого в реєстрі за № 2886, придбав квартиру АДРЕСА_3 , за 264 000,00 грн., що еквівалентно 33 000,00 дол. США грн за курсом Національного банку України.

Як вбачається із згоди ОСОБА_2 , посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Поляковою М.В. та зареєстровано в реєстрі за №2884, ОСОБА_2 дала згоду на купівлю на умовах на власний розсуд та за ціну 264000 грн. квартири АДРЕСА_3 , її чоловіком ОСОБА_4 . При цьому вона стверджує, що даний правочин відповідає їх спільному і вільному волевиявленню і укладається в інтересах сім`ї.

Право власності ОСОБА_4 на вказану квартиру зареєстроване Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 12.11.2009 року, про що надано витяг № 24435002.

Відповідно до звіту про визначення ринкової вартості майна ТОВ «Квартал» від 03.12.2019року, ринкова вартість квартири АДРЕСА_3 складає 531 618,00грн. /Том 1, а.с.55-67/.

Крім того, як вбачається з договору позики №1 від 10.11.2010року, ОСОБА_5 передала у власність ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 150 000 гривень, шо еквівалентно 18750,00 доларів США, а ОСОБА_2 зобов`язалася повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів до 10.11.2010року. Відповідно до п.п. 2.2., 2.3., 2.4. Позика передається позикодавцем позичальнику безпосередньо при підписанні договору, готівкою. Сторони домовились вважати, що підписання цього договору позичальником є підтвердження отримання ним грошових коштів від позикодавця. Позика за цим договором є безпроцентною. Позика надається для оплати позичальником квартири АДРЕСА_3 за договором купівлі-продажу квартири, який буде укладений 11.11.2009 року позичальником з власником цієї квартири /том 1, а.с.52-53/.

Відповідно до розписки ОСОБА_5 від 10.11.2020 року, остання отримала від ОСОБА_2 грошові кошти готівкою в сумі 150 000, 00 грн. на виконання договору позики №1 від 10.11.2009 року /том 1, а.с.54/.

Оригінали договору позики №1 від 10.11.2010року та розписки від 10.11.2009року були оглянуті в судовому засіданні.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні показав, що він давно знайомий з ОСОБА_4 . На початку 2000 років дідусь з бабусею придбали ОСОБА_4 та його матері однокімнатну квартиру. Після того як ОСОБА_4 одружився, його матір переїхали жити до своїх батьків, а ОСОБА_4 продав цю однокімнатну квартиру та за ці кошти придбав двокімнатну квартиру. Ці відомості йому відомі зі слів дідуся та бабусі ОСОБА_4 .

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні показала, що вона товаришує з батьками ОСОБА_2 , вони знайомі приблизно 20 років. Після одруження ОСОБА_2 , ОСОБА_11 мати останньої попрохала допомогти та дати гроші на придбання двокімнатної квартири, оскільки ОСОБА_2 проживає разом із чоловіком та свекрухою в однокімнатній квартирі. Вона дала в 2009 році у борг ОСОБА_2 та її матері ОСОБА_12 150 000грн. для придбання квартири, про що було складено договір, через рік у 2010 році ОСОБА_2 та її мати ОСОБА_12 віддали їй борг, про що вона написала розписку. Квартиру вони купили у тому ж будинку де живуть батьки ОСОБА_2 . Зі слів ОСОБА_12 квартира була придбана без ремонту.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні показала, вона знайома з батьками ОСОБА_2 . Вона працює в агентстві нерухомості «Крона» експертом з жилої нерухомості, ріелтером. Батьки ОСОБА_2 , ОСОБА_11 та ОСОБА_13 у 2009 році звернулися до неї з проханням підібрати для ОСОБА_14 квартиру на Салтівці. Вона знайшла їм квартиру по АДРЕСА_4 , у тому ж будинку де проживають батьки та бабуся ОСОБА_2 . Квартира була в незадовільному стані, жити було в ній неможливо, необхідно було робити ремонт. Під час посвідчення договору купівлі-продажу у нотаріуса був присутній ОСОБА_4 та батько ОСОБА_15 - ОСОБА_9 , останній розрахувався за послуги агентства та за нотаріальні послуги. ОСОБА_2 лише надала згоду на придбання квартири та поїхала. ОСОБА_4 та ОСОБА_9 разом розрахувалися з продавцями за продаж квартири.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показав, що він є батьком ОСОБА_2 . Його дочка ОСОБА_2 зустрічалася із ОСОБА_4 з яким жила разом та матір`ю ОСОБА_16 в однокімнатній квартирі, вони не працювали та доходів не мали. Після одруження в серпні 2009 року вирішили придбати квартиру. Він звернувся до знайомої ОСОБА_7 з проханням підібрати дочці квартиру, яка знайшла квартиру у тому ж будинку де живуть він з дружиною, дідусь та бабуся ОСОБА_2 . Вони домовились, що половину грошових коштів за кватиру дає ОСОБА_17 , а половину вони. ОСОБА_2 зайняла гроші у розмірі 150 000 грн. у знайомої матері ОСОБА_5 для придбання квартири. Він зробив самостійно ремонт у квартирі, техніку купили. Він був присутній під час укладення договору купівлі-продажу, оскільки гроші були у нього. Послуги нотаріуса та ріелтора оплатив він.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показала, що вона є матір`ю ОСОБА_2 . Її дочка ОСОБА_2 довгий час зустрічалася із ОСОБА_4 та жила разом із ним та його матір`ю. Після одруження 29.08.2009 року вони вирішили придбати квартиру. Звернулися до знайомої ОСОБА_7 з проханням підібрати дочці квартиру. Вона зайшла квартиру по АДРЕСА_1 . Дочка ОСОБА_2 та вона зайняли гроші у розмірі 150 000 грн. у її знайомої ОСОБА_5 для придбання квартири. Боргову розписку писала ОСОБА_14 . Половину грошей за квартиру надав ОСОБА_4 половину вони. Її чоловік ОСОБА_9 зробив самостійно ремонт у придбаній квартирі за власні кошти.

Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до статті 65 СК України дружина і чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин другої та третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України).

Згідно з пунктом 3 частини першої, частиною шостою статті 57 СК особистою приватною власністю дружини (чоловіка) є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду викладені в постанові від 21.11.2018 року у справі 372/504/17 про те, що у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідно до ч. 2 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Так, суду не надано доказів, на підтвердження наявності підстав про можливість відступити від принципу рівності часток придбаного майна у шлюбі.

Суд встановив, що спірна квартира була придбана за рахунок частини коштів, отриманих позивачем ОСОБА_4 за продаж його квартири та коштів отриманих відповідачем ОСОБА_2 у позику, і тому, належить позивачу і відповідачу на праві спільної сумісної власності.

Згідно із ч. 3 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

На підставі наведеного вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 підлягають задоволенню частково, а зустрічний позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню в повному обсязі. В порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_4 та ОСОБА_2 підлягає визнанню право власності по 1/2 частини квартири АДРЕСА_3 , за кожним, та припинення права спільної сумісної власності сторін по справі на спірну квартиру.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2658грн.00коп., а з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 1958грн.00коп.

Що стосується вимог ОСОБА_2 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат : 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою , включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу).

До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником витрати.

Як вбачається з письмових матеріалів справи, відповідачем за первісним позовом ОСОБА_2 22.11.2019 року був укладений Договір про надання правничої допомоги з адвокатом Селезень С.В. Відповідно до п.4 Договору, за надані послуги клієнт сплачує готівкою у національній валюті України або перераховує на поточний рахунок Адвоката плату (гонорар), розмір якої обумовлено Додатковою угодою.

Разом з тим, ані ОСОБА_2 , ані її представником ОСОБА_3 не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження понесених відповідачем за первісним позовом витрат на правничу допомогу, а тому відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст. 10, 12, 13, 81, 89, 141, 258, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_4 / АДРЕСА_1 / до ОСОБА_15 / АДРЕСА_1 / про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_15 / АДРЕСА_1 / до ОСОБА_4 / АДРЕСА_1 / про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 .

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_15 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 .

Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_15 на квартиру АДРЕСА_3 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_15 судовий збір у розмірі 2658грн.00коп.

Стягнути з ОСОБА_15 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 1958грн.00коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду, протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 09.07.2021року.

Суддя - Т.М.Довготько