УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2021 року м. Кропивницький

справа № 383/808/19

провадження № 22-ц/4809/1030/21

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А. М., Дуковського О. Л.,

за участю секретаря судового засідання Діманової Н. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє представник - адвокат Замша Дмитро Дмитрович, на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області (суддя Бондаренка В. В.) від 24 березня 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року ОСОБА_1 , від імені якої діяв представник - адвокат Замша Дмитро Дмитрович, звернулася з позовом до ОСОБА_2 про усунення їй перешкод у користуванні житлом шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування будинком по АДРЕСА_1 . Крім того, вона просила суд стягнути з відповідача на свою користь компенсацію сплаченого нею у зв`язку із зверненням до суду судового збору в сумі 768,40 грн та витрат на правничу допомогу в сумі 5000,00 грн.

Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що з 12 травня 2006 року вона є власником вказаного житлового будинку та земельної ділянки на якій він розміщений. В цьому будинку проживає вона з своїми дітьми. Крім того, відповідач час від часу також проживав у цьому будинку, з її згоди в цьому житлі було зареєстровано місце його проживання. Однак відповідач не являвся членом сім`ї позивачки. На час пред`явлення позову він фактично не проживає у цьому будинку, його речі в ньому відсутні, але реєстрація місця проживання відповідача зберігається, що перешкоджає позивачці розпорядитися цим майном, оформити державні субсидії.

Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 24 березня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням відмовлено повністю. Суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію сплаченого нею судового збору в сумі 768,40 грн. та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн.

ОСОБА_1 , від імені якої діє представник - адвокат Замша Дмитро Дмитрович, подала апеляційну скаргу на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 24 березня 2021 рокув якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване нею рішення суду та ухвалити нове рішення, яким провадження у справі закрити, а також стягнути з відповідача понесені нею витрати на сплату судового збору в сумі 768,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що суд розцінив дії відповідача, який в ході судового розгляду знявся з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , як визнання ним пред`явленого позову. При цьому представник позивача в судовому засідання пред`явлені позовні вимоги не підтримував, але просив суд про стягнення з відповідача компенсації понесених позивачкою судових витрат на підставі ч. 3 ст. 142 ЦПК України. Місцевий суд фактично прийняв відмову позивачки від позову, але, всупереч нормі п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, не закрив провадження у справі, а ухвалив рішення про відмову в задоволенні позову. Водночас суд присудив позивачці компенсацію судових витрат з відповідача. Позивачка вважає такі висновки суду неправильними.

Відповідач відзив на апеляційну скаргу до суду не подав.

Сторони по справі повідомлені належним чином про час, дату та місце її розгляду, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (повісток), але в судове засідання не з`явилися, про поважні причини неявки суд не повідомили.

Представник позиваки - адвокат Замша Д. Д. надіслав суду письмову заяву в якій він просить розглянути справу за відсутності позивачки та її представника, апеляційну скаргу підтримав.

Відповідач заяв щодо розгляду справи не подав.

Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

У зв`язку з неявкою всіх учасників справи та відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Крім того, згідно з ч. 4, ч. 5 ст. 268 та ст. 383 ЦПК України, постанова не проголошується, а датою її ухвалення є дата складання повного тексту судового рішення.

Вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню частково з огляду на таке.

Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (ч. 2 ст. 376 ЦПК України).

В апеляційній скарзі представник позивачки вказує на те, що під час судового засідання в суді першої інстанції, враховуючи, що відповідач фактично задовольнив пред`явлений до нього позов (не проживав у житловому будинку, який належить позивачці, а після пред`явлення до нього позову знявся з реєстрації місця проживання у цьому будинку, тобто усунув всі залежні від нього перешкоди в користуванні житлом) представник позивачки не підтримав пред`явлену позовну вимогу про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житлом. За таких обставин, на його думку, суд мав закрити провадження у справі відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, але стягнути з відповідача компенсацію понесених позивачкою судових витрат відповідно до ч. 3 ст. 142 ЦПК України.

Одним з принципів цивільного судочинства є диспозитивність (п. 5 ч. 3 ст. 2 ЦПК України) зміст якого полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Натомість учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Право позивача відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу передбачене п. 1 ч. 2 ст. 49, ч. 1 ст. 206 ЦПК України.

У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі (ч. 3 ст. 206 ЦПК України).

Порядок реалізації права позивача відмовитися від позову встановлений ч. 1 ст. 206 ЦПК України, який передбачає, що про відмову позову позивач зазначає в заяві по суті справа або в окремій письмовій заяві.

У цій справі в суді першої інстанції позивач заяв по суті (ч. 2 ст. 174 ЦПК України), окрім позовної заявив, до суду не подавав. Окрему заяву про відмову від позову він також не подавав.

Зафіксована в протоколі судового засідання від 24 березня 2021 року усна заява представника позивача про не підтримання ним позовних вимог (с. 111 запис 41) не відповідає вимогам щодо форми заяви про відмову від позову, яка передбачена ч. 1 ст. 206 ЦПК України.

За таких обставин суд першої інстанції не мав підстав для вирішення питання про закриття провадження у справ у зв`язку з відмовою позивача від позову.

Тому доводи апеляційної скарги в частині порушення судом першої інстанцій норми п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України є безпідставними.

Натомість інший довід апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права при ухваленні рішення про відмову в позові є слушним.

Так з матеріалів справи вбачається, що суд ухвалив рішення про відмову в позові у підготовчому судовому засіданні та у зв`язку з фактичним визнанням позову відповідачем.

За змістом ч. 3 ст. 200 ЦПК України у поєднанні з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у випадку визнання позову відповідачем та за наявності для того законних підстав за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення про задоволення позову.

Про відмову в позові суд може постановити рішення лише за наслідками розгляду справи по суті.

Суд першої інстанції цих норм процесуального законодавства не врахував та за наслідками підготовчого провадження ухвалив рішення про відмову в позові.

Однак вказане порушення норм процесуального права не може бути підставою для скасування рішення, з огляду на особливі обставини у цій справі.

Апеляційний суд вище вже зазначав про право позивача відмовитися від позову.

Зокрема, згідно з ст. 373 ЦПК України в суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони - укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу. Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206, 207 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч. 1 ст. 60 ЦПК України).

Представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері (ч. 1, ч. 2 ст. 64 ЦПК України).

Як вбачається зі змісту п. 1. укладеного між ОСОБА_3 і адвокатом Замшою Д. Д. договору про надання правничої допомоги від 28 травня 2019 року № 23/05-ц та додатку № 1 від 24 червня 2019 року до цього договору (с. 29 - 30), а також ордеру серія ВА № 114438 (с. 128), адвокат наділений правом представляти клієнта в судах з усіма правами, які надано законом позивачу.

Отже, адвокат Замша Д. П., як представник позивачки ОСОБА_1 , має повноваження на вчинення від її імені такої процесуальної дії, як відмова від позову.

В поданій від імені ОСОБА_1 її представником - адвокатом Замшою Д. Д. апеляційній скарзі він, крім клопотання про скасування рішення суду першої інстанції, вказує про відмову від позову та просить у зв`язку із цим закрити провадження у справі.

З огляду на те, що представник позивачки є адвокатом, то суд вважає, що він обізнаний з усіма наслідками відмови від позову для його клієнтки та роз`яснив їх їй.

Підстав, передбачених ч. 5 ст. 206 ЦПК України, для неприйняття відмови представника позивача від позову апеляційний суд не встановив.

За таких обставин суд апеляційної інстанції приймає відмову ОСОБА_1 , від імені якої діє представник - адвокат Замша Дмитро Дмитрович, відпред`явленого нею позову до ОСОБА_2 про визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом та застосовує відповідні процесуальні наслідки, передбачені ч. 2 ст. 373 ЦПК України, а саме: визнає рішення суду першої інстанції нечинним (без його скасування) та закриває провадження у справі.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак, якщо позивач не підтримує своїх вимогу наслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Таким чином, згідно з ч. 3 ст. 142 ЦПК України позивач має право на присудження з відповідача на свою користь судових витрат (судового збору та витрат на професійну правничу допомогу) за сукупності таких обставин: 1) після звернення позивача з позовом відповідач самостійно задовольнив пред`явлені до нього позовні вимоги, 2) позивач не підтримує свої позовні вимоги у зв`язку з їх задоволенням відповідачем, 3) суд закрив провадження у справі.

Закриваючи провадження у справі у зв`язку з відмовою позивача від позову, суд не встановлює наявність або відсутність фактів порушення прав позивача, суд не постановляє рішення стосовно пред`явлених позивачем вимог. Однак задоволення відповідачем пред`явлених до нього позивачем матеріально-правових вимог, викладених у позовній заяві, що спонукало позивача до відмови від позову, являється достатньою підставою для покладення на відповідача понесених позивачем судових витрат.

У цій справі позивачка відмовилася від позову і суд апеляційної інстанції приймає таку відмову із закриттям провадження після того, як в період провадження у справі відповідач знявся з реєстрації місця проживання у житловому будинку позивачки і повністю усунув існуючи для неї перешкоди у розпорядженні своїм майном, які пов`язанні з його реєстрацією у цьому житлі. Тому понесені позивачкою судові витрати (судовий збір за подання позовної заяви та витрати на професійну правничу допомогу) належить стягнути з відповідача.

Щодо витрат позивачки по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, то у зв`язку з її відмовою від позову на стадії перегляду рішення в апеляційному порядку та відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України їй належить повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, що становить 576,30 грн (1152,60 х 50% = 576,30).

Керуючись ч. 2, ч. 3 ст. 142, ст. 206, 373, п. 3 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Прийняти відмову ОСОБА_1 , від імені якої діє представник - адвокат Замша Дмитро Дмитрович, від її позову до ОСОБА_2 про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Визнати нечинним рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 24 березня 2021 року та закрити провадження у справі.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні апеляційної скарги згідно з квитанцією від 29 квітня 2021 року № 0.0..1 в сумі 576,30 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію сплаченого при поданні до суду судового збору в сумі 768,40 грн та компенсацію понесених витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді А. М. Головань

О. Л. Дуковський