Номер провадження: 22-ц/813/7531/21
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л. М.
Доповідач Артеменко І. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.07.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Артеменка І.А.,

суддів: Громіка Р.Д.,

Драгомерецького М.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2021 року в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Прокуратури Одеської області, Державної казначейської служби України, треті особи що не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності,

встановив:

19 червня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до прокуратури Одеської області, державної казначейської служби України, треті особи що не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що слідчим відділом управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області проводилося досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001748, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.11.2017 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч.3 ст. 190, ч.2 ст. 205, ч. 4 ст. 358, ч.4 ст. 190, ч.2 ст. 264 КК України. 21 листопада 2018 року слідчим в особливо важливих справах слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва молодшим радником юстиції Патраманським М.А. ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні нею кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358, ч.3 ст. 190, ч.1 ст. 205, ч. 4 ст. 358, ч.4 ст. 190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 23.11.2018 року у справі .N«522/8965/18, за результатами розгляду клопотання слідчого в ОВС СВ УР КП СО прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області Патраманського М.А. за погодженням прокурора відділу прокуратури Одеської області Кавун А.В. про накладення арешту на майно підозрюваної ОСОБА_1 накладено арешт на нерухоме майно, що знаходиться у власності ОСОБА_1 , а саме: земельна ділянка кадастровий номер: :02:028:0182, площею 0,064 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка кадастровий номер: :02:005:0119, площею 0,0334 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 ; садовий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_4 ; житловий будинок котеджного типу за адресою: АДРЕСА_5 ; квартира АДРЕСА_6 .

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 28.11.2018 року по справі №522/8965/18 клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_1 задоволено, застосовано щодо ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Визначено розмір застави як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 5760 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме 10 149 120 грн.

28 листопада 2018 року у залі Приморського районного суду м. Одеси Пілєва М.І. була затримана на підставі ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 28.11.2018 та поміщена до Одеського слідчого ізолятору. Крім того, суд зазначив, що у даному випадку суспільний інтерес переважає над правом особи на особисту свободу, зважаючи на обставини вчиненого кримінального правопорушення, що ставиться у підозру ОСОБА_1 .

Однак, 18.12.2018 року слідчим Патраманським М.А. ОСОБА_1 було повідомлено про зміну раніше повідомленої 21.11.2018 року підозри та про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 358, ч.4 ст. 358, ч.2 ст. 206-2, ч.1 ст. 205, ч.4 ст. 358, ч.2 ст. 206-2 КК України, максимальна санкція статті за які передбачає покарання у виді позбавлення волі строком до п`яти років. 20.12.2018 слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси, розглянувши клопотання слідчого в ОВС СВ УРКП СО прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області Патраманського М.А., яке погоджено з прокурором відділу прокуратури Одеської області Кавун А.В. у кримінальному провадженні №0001748 від 18.11.2017 року про зміну запобіжного заходу та клопотання захисника підозрюваної ОСОБА_1 адвоката Вінчковського В.Л. про зміну запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання щодо підозрюваної ОСОБА_1 , постановив ухвалу, в якій застосував до підозрюваної ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання із покладенням на останню передбачених ч.5 ст. 194 КПК України обов`язків, а саме: прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду за кожною вимогою у розумні строки; не відлучатися з Одеської області без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого постійного місця проживання; утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками у даному кримінальному провадженні. Звільнено ОСОБА_1 з-під варти у залі суду. Отже, безпосередньо під вартою в Одеському слідчому ізоляторі ОСОБА_1 перебувала з 28.11.2018 року по 20.12.2018 року, що становить 22 дні.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 21.01.2019 року клопотання прокурора відділу прокуратури Одеської області Кавун А.В. про продовження запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання щодо підозрюваної ОСОБА_1 задоволено; продовжено строк виконання підозрюваної ОСОБА_1 обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду за кожною вимогою у розумні строки; не відлучатися з Одеської області без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого постійного місця проживання; утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками у даному кримінальному провадженні. Прокурором третього відділу процесуального керівництва управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими центрального апарату Державного бюро розслідувань, Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України Декайло О.П., розглянувши матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні, відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.11.2017 року за №0001748, 19.03.2019 року винесено постанову про закриття кримінального провадження стосовно особи, якою кримінальне провадження в частині підозри ОСОБА_1 за ч.3 ст. 358, ч.2 ст. 206-2, ч.1 ст. 205, ч.4 ст. 358, ч. 2 ст. 206-2 КК України закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку із відсутністю в її діях складу кримінальних правопорушень. При цьому, у постанові про закриття кримінального провадження стосовно особи зазначено, що вивченням матеріалів кримінального провадження та зібраних в ході досудового розслідування доказів установлено, що обставини, викладені у повідомленні про підозру ОСОБА_1 від 18.12.2018 року, суперечать фактичним обставинами справи і не підтверджуються здобутими доказами. Проте у матеріалах кримінального провадження відсутні докази, які б були достатніми для повідомлення про підозру ОСОБА_1 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.358, ч.2 ст.206-2, ч.1 ст. 205, ч.4 ст. 358, ч.2 ст. 206-2 КК України. Установлено, у ході досудового розслідування не здобуто жодного доказу, який би вказував на наявність у ОСОБА_1 умислу на складання завідомо підроблених документів, які посвідчують певні факти, що мають юридичне значення, та в подальшому спричинили наслідки правового характеру.

Таким чином, оцінюючи здобуті в ході досудового розслідування докази у їх взаємозв`язку та сукупності, враховуючи наведені положення чинного законодавства, позивач дійшла висновку про відсутність у її - ОСОБА_1 діях ознак складу кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.358, ч.2 ст.206-2, ч.1 ст. 205, ч.4 ст. 358, ч.2 ст. 206-2 КК України.

Внаслідок незаконного повідомлення про підозру ОСОБА_1 завдано значної моральної шкоди. Так, навіть обставини повідомлення про підозру самі по собі нанесли ОСОБА_1 суттєві моральні страждання. ОСОБА_1 є свідком при розгляді кримінального провадження №0002901 від 12.09.2017 року, яке розглядається у Приморському районному суді м. Одеси за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України. ОСОБА_1 у даній справі є свідком з боку обвинувачення, яка діяла з метою викриття злочинної діяльності обвинувачених, та 21.11.2018 року повинна була надати покази щодо обставин, які їй відомі у даній справі про вчинення зазанченого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України. Слідчим ОСОБА_2 свідомо було обрано такий час та місце вручення повідомлення про підозру, які б доставили найбільші моральні страждання ОСОБА_1 . Так, ОСОБА_2 , діючи з особливим цинізмом та жорстокістю, незважаючи на те, що фактична адреса проживання ОСОБА_1 йому була достеменна відома, вона ніколи не переховувалася від слідства, завжди відповідала на телефонні дзвінки, вирішив вручити їй підозру саме біля судової зали у Приморському районному суді м. Одеси під час проведення судового засідання по справі по обвинуваченню ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , які відразу почали насміхатися над позивачем, говорити про те, що на наступне судове засідання вона не з`явиться, оскільки перебуватиме за гратами, називали її злочинцем та всіляко принижували у зв`язку із пред`явленням їй підозри. Крім того, 21.11.2018 року слідчим Патраманським М.А. з метою залякування та абсолютно незаконно в приміщенні Приморського районного суду м. Одеси Пілєвій М.І. вручено п`ять повісток про виклик, відповідно до яких ОСОБА_1 необхідно з`явитися 22.11.2018 року об 11.00, 23.11.2018 року об 11.00, 26.11.2018 року об 11.00, 27.11.2018 року об 11.00, 28.11.2018 року об 11.00 до слідчого відділу за адресою: АДРЕСА_7 для участі у проведенні судового засідання у зазначеному кримінальному провадженні. Вручені стороні захисту слідчим Патраманським М.А. повістки про виклик для забезпечення участі у судових засіданнях є незаконними, такими, що спрямовані на залякування ОСОБА_1 , вчинення щодо неї неправомірного морального тиску. Очевидна протиправність наведених дій слідчого підтверджується, зокрема, тим, що Приморський районний суд міста Одеси, слідчий суддя якого уповноважений на здійснення правосуддя у цьому кримінальному провадженні, ніколи не знаходився та не знаходиться за адресою: АДРЕСА_7 , а згідно даних офіційного веб-порталу «Судова влада України» адресою вказаного суду є: АДРЕСА_8 . 28.11.2018 року ОСОБА_1 взято під варту та доставлено до Одеського слідчого ізолятору. Перебування в Одеському слідчому ізоляторі принесло їй суттєвих моральних страждань, вона незаконно була позбавлена своїх основних прав та свобод, усі нормальні життєві зв`язки були порушені, непомірний розмір призначеної застави у розмірі 10 149 120 грн. взагалі позбавив позивача будь-якої надії на звільнення та можливості доводити свою невинуватість на волі, оскільки сплатити таку суму застави для позивача є неможливим та заздалегідь невиконуваним. Крім того, внаслідок тяжких моральних страждань та перебування у слідчому ізоляторі, у позивача суттєво погіршилося здоров`я на нервовому грунті. Під час спілкування із адвокатами з 28.11.2018 року до 12.12.2018 року у слідчих кабінетах ДУ «Одеський слідчий ізолятор» ОСОБА_1 постійно скаржилася на погане самопочуття та наявність підвищеного артеріального тиску, головокружіння, переднепритомного стану, блювоту, оніміння кінцівок рук і ніг, постійну сухість у роті, помутніння в очах та інше. Вищезазначені симптоми з`явилися у неї після прибуття у ДУ «Одеський слідчий ізолятор» і стали загостренням постійних та хронічних захворювань, а саме: цукрового діабету, захворювання підшлункової залози, гінекологічних захворювань, підвищеного тиску. 08.12.2018 року та 09.12.2018 року ОСОБА_1 була вимушена звертатися за медичною допомогою до персоналу ДП «Одеський слідчий ізолятор» у зв`язку із затримкою дихання та переднепритомним станом. За період перебування під слідством ОСОБА_1 втратила звичайний спосіб життя, після звільнення зі слідчого ізолятора не мала змоги вільно пересуватися по території України без дозволу слідчого, неодноразово викликалася до прокуратури для дачі показань та участі у слідчих діях. Члени сім`ї позивача, а саме чоловік, дочка, а також престаріла мати також зазнавали моральних страждань та переживань, що негативно вплинуло на нормальні відносини у сім`ї. Незаконним накладенням арешту на майно, що належить на праві власності ОСОБА_8 , їй також спричинені суттєві моральні страждання, оскільки вона позбавлена можливості будь-яким чином розпоряджатися належним їй майном. Крім того, станом на час подання позовної заяви арешт на майно, що на праві власності належить позивачці, все ще накладений, що додатково спричиняє позивачу моральні страждання внаслідок незаконного обмеження своїх законних прав та інтересів.

Крім того, тримання під вартою є найсуворішим запобіжним заходом, який максимально обмежує права та свободи людини і громадянина, зокрема, найважливіше право на свободу й особисту недоторканість. Застосування тримання під вартою як запобіжного заходу є найгострішим втручанням у сферу гарантованого Конституцією України права на свободу та особисту недоторканість. Взяття під варту (арешт) - це обмеження особистої свободи підозрюваного шляхом поміщення його до спеціальної установи. Тримання під вартою застосовується лише тоді, коли жоден інший запобіжний захід не здатен забезпечити належну поведінку підозрюваного, що має бути доведено прокурором перед слідчим суддею, судом. Вважають, що сам факт пред`явлення підозри позивачеві, численні допити, тримання під вартою, необхідність відстоювати свої права, доводити свою невинуватість, а в подальшому винесення постанови про закриття кримінального провадження у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу злочину, відповідно до закону є підставою для звернення до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, оскільки таке притягнення до кримінальної відповідальності є незаконним. Після того, як ОСОБА_1 була поміщена за грати, слідчим ОСОБА_2 не вчинялися жодні дії (слідчі та процесуальні) для того, щоб розслідувати дане кримінальне провадження належним чином, та в порушення статті 9 КПК України ним не виконаний обов`язок всебічно, повно й неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного. З огляду на порушення слідчим Патраманським М.А. та його процесуальним керівником прокурором Кавун А.В. вищенаведеного обов`язку, стороні захисту ОСОБА_1 довелося взяти на себе функції доведення невинуватості ОСОБА_1 в інкримінованих їй діяннях. Так, адвокати Пілєвої М.І. неодноразово зверталися до слідчого ОСОБА_2 із численними клопотаннями про проведення слідчих дій, які ним не розглядалися в порядку, встановленим КПК України, у зв`язку із чим представники ОСОБА_9 вимушені були подавати до суду скарги на бездіяльність слідчого Патраманського М.А. І тільки після подання до суду відповідних скарг на бездіяльність слідчого, адвокатам надавалися формальні відписки про те, що їх клопотання розглянуті та задоволені, слідчі дії будуть проведені в порядку та у строки, передбачені КПК. Разом з тим, більшість слідчих дій, про які клопотали представники ОСОБА_1 так і не були проведені.

Крім того, ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 26.12.2018 року задоволена скарга адвоката на бездіяльність слідчого СВ УР КП СО прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області Патраманського М.А., яка виразилася у невчиненні інших дій, які вони зобов`язані вчинити у передбачений законом строк, зобов`язано відповідальних уповноважених осіб СВ УР КП СО прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області у кримінальному провадженні № 001748 від 18.11.2017 року, розглянути клопотання представника підозрюваної про проведення слідчих (розшукових) дій. Протиправна бездіяльність слідчого ОСОБА_2 , яка виявилася у нездійсненні необхідних процесуальних та слідчих дій, та в ігнорування очевидних доводів сторони захисту ОСОБА_1 про непричетність її до скоєння злочинів, призвела до того, що особа, яка не має жодного відношення до скоєння інкримінованих йому діянь, незаконно притягнена до кримінальної відповідальності, та незаконно перебувала за ґратами протягом трьох тижнів. З огляду на вочевидь протиправні дії слідчого ОСОБА_2 та його процесуального керівника прокурора Кавун А.В., які виявилися у незаконному притягненні ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності за відсутності з самого початку розслідування будь-яких достатніх та обґрунтованих доказів її винуватості, спричинену їй моральну шкоду позивач оцінює у розмірі 100 000 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2021 року позов ОСОБА_10 задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання з розрахункового рахунку Державної казначейської служби України, призначеного для відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 16 692 грн., завдану незаконними діями органів досудового слідства.

25 березня 2021 року, не погоджуючись із вищенаведеним судовим рішенням, Державна казначейська служба України засобами поштового зв`язку направила до суду апеляційну скаргу на вищенаведене рішення, у якій просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2021 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В апеляційній скарзі Державна казначейська служба України ставить питання про скасування рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2021 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 05.07.2021 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення є 05.07.2021 року.

При цьому колегією суддів враховано, що копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі та про розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи, останні отримали належним чином (а.с.180-188).

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Приймаючи рішення у справі суд першої інстанції при визначенні розміру моральної шкоди виходив з характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілої або позбавлення її можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, враховуючи вимоги розумності і справедливості, та оскільки ОСОБА_1 знаходилась під слідством 3 місяці і 26 днів та на час розгляду справи судом розмір мінімальної заробітної плати становить 4173,00 грн., то сума, яка підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, на думку суду першої інстанції становить 16 692 гривень.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що слідчим відділом управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області проводилося досудове розслідування кримінального провадження № 0001748, внесеного до ЄРДР 18.11.2017 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. З ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. З ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 205, ч. 2 ст. 364 КК України.

21 листопада 2018 року в ході досудового розслідування, проведеного у зазначеному кримінальному провадженні, ОСОБА_1 повідомлено про підозру у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 190, ч. 1 ст. 205, ч. 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190 КК України.

В той же день, тобто 21 листопада 2018 року слідчим в особливо важливих справах слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області молодшим радником юстиції Патраманським М.А. подано до суду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваної ОСОБА_1 .

Крім того, як стверджує позивачка, 21.11.2018 року слідчим Патраманським М.А. в приміщенні Приморського районного суду м. Одеси їй - ОСОБА_1 вручено повістки про виклик до СВ управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області, відповідно до яких ОСОБА_1 необхідно з`явитися 16.11.2018 року об 11.00, 19.11.2018 року об 11.00, 20.11.2018 року об 11.00, 22.11.2018 року об 11.00, 23.11.2018 року об 11.00, 26.11.2018 року об 11.00, 27.11.2018 року об 11.00, 28.11.2018 року об 11.00 для забезпечення участі у проведенні слідчих дій та у проведенні судових засідань у зазначеному кримінальному провадженні, на підтвердження чого надала копії згаданих повісток про виклик (а.с. 47-54).

23 листопада 2018 року задоволено клопотання слідчого в ОВС СВ УР КП СО прокуратури та процесуального керівника прокуратури Одеської області про накладення арешту на нерухоме майно ОСОБА_1 та накладено арешт на майно, а саме: земельну ділянку кадастровий номер: :02:028:0182, площею 0,064 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_9 ; земельну ділянку кадастровий номер: :02:005:0119, площею 0,0334 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 ; домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 ; садовий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_4 ; житловий будинок котеджного типу за адресою: АДРЕСА_5 ; квартиру за адресою: АДРЕСА_10 .

28 листопада 2018 року ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси, клопотання слідчого в ОВС СВ УРКП СО прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області Патраманського М.А., яке погоджено з прокурором відділу прокуратури Одеської області Кавун А.В. у кримінальному провадженні №0001748 від 18.11.2017 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваної, задоволено та застосовано до ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Визначено розмір застави як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 5 760 (п`ять тисяч сімсот шістдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме: 10 149 120 (десять мільйонів сто сорок дев`ять тисяч сто двадцять) гривень.

В подальшому, 18.12.2018 року ОСОБА_1 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри 21.11.2018 року та про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 206-2, ч. 1 ст. 205, ч. 2 ст. 206-2 КК України.

Як наслідок, ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 20.12.2018 року клопотання слідчого в ОВС СВ УРКП СО прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області Патраманського М.А., яке погоджено з прокурором відділу прокуратури Одеської області Кавун А.В. у кримінальному провадженні №0001748 від 18.11.2017 року про зміну запобіжного заходу, та клопотання адвоката Вінчковського В.Л., про зміну запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання задоволено та застосовано щодо ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, із покладенням на останню передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, обов`язків, а саме: 1) прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду за кожною вимогою у розумні строки; 2) не відлучатися з Одеської області без дозволу слідчого, прокурора або суду; 3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого постійного місця проживання; 4) утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками у даному кримінальному провадженні.

Звільнено ОСОБА_1 з-під варти у залі суду.

За твердженням відповідача, на виконання листа № 15/2/2-28300-18 від 05.12.2018 року матеріали кримінального провадження № 0001748 06.12.2018 року направлені до Генеральної прокуратури України.

26 грудня 2018 року ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси скаргу представника підозрюваної ОСОБА_1 адвоката Вінчковського В.Л. на бездіяльність слідчого СВ УР КП СО прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області Патраманського М.А., яка виразилась у не вчиненні інших дій, які вони зобов`язані вчинити у передбачений законом строк, задоволено та зобов`язано відповідальних уповноважених осіб СВ УР КП СО прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області у кримінальному провадженні № 0001748 від 18.11.2017 року, розглянути клопотання представника підозрюваної ОСОБА_1 адвоката Вінчковського В.Л. від 11.12.2018 року про проведення слідчих (розшукових) дій та повідомити про результати розгляду клопотання зацікавлених осіб, в передбаченому законом порядку.

11 січня 2019 року листами слідчого в ОВС слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області Патраманського М. за № 17/3-5109-17 та 17/3-5109-17 адвоката Кравченко І.В., який діяв в інтересах ОСОБА_1 , повідомлялось про можливість ознайомлення з матеріалами кримінального провадження № 0001748 від 18.11.2017 року та листом від 22.12.2018 року № 17-5109-17 повідомлялось ще й адвоката ОСОБА_11 про проведення слідчих дій (а.с. 55-57).

15 січня 2019 року прокурором першого відділу процесуального керівництва управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури Одеської області Кавун А.В. складено клопотання про продовження строку досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001748 від 18.11.2017 року.

17 січня 2019 року захисник підозрюваної ОСОБА_1 адвокат Кравченко І.В. звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з 28 скаргами в порядку статті 303 КПК України на бездіяльність слідчого, яка полягає у нездійсненні процесуальних дій у визначений КПК України строк (нерозгляду 28 (двадцяти восьми) клопотань сторони захисту про допит свідків та здійснення інших дій), про що надав копію супровідного листа до суду та кур`єрської накладної та опису внутрішнього вмісту відправлення (а.с. 58-60).

21 січня 2019 року ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси клопотання прокурора відділу прокуратури Одеської області Кавун А.В. у кримінальному провадженні №0001748 від 18.11.2017 року про продовження запобіжного заходу щодо підозрюваної: ОСОБА_1 задоволено та продовжено строк виконання підозрюваній ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: 1) прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду за кожною вимогою у розумні строки; 2) не відлучатися з Одеської області без дозволу слідчого, прокурора або суду; 3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого постійного місця проживання; 4) утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками у даному кримінальному провадженні.

19 березня 2019 року прокурором третього відділу процесуального керівництва управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням, яке здійснюється слідчими центрального апарату Державного бюро розслідувань, Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, підслідних Державному бюро розслідувань, нагляду за додержанням законів його оперативними підрозділами та підтримання публічного обвинувачення у відповідних провадженнях Генеральної прокуратури України Декайло О.П. винесено постанову, якою кримінальне провадження в частині підозри ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст., 206-2, ч. 1 ст. 205, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 206-2 КК України закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в її діях складу кримінальних правопорушень. Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання вважається таким, що припинив свою дію.

Одночасно із закриттям кримінального провадження відносно підозрюваної ОСОБА_1 у відповідності до ч. 3 ст. 174 КПК України постановою прокурора відділу Генеральної прокуратури України Декайла О.П. від 19.03.2019 року скасовано арешт її майна, накладений відповідно до ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 23.11.2018 року.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належать й інші способи відшкодування шкоди.

Положеннями частин першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Як свідчить тлумачення статті 1176 ЦК шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності умов для застосування частини першої статті 1176 ЦК, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто на основі загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК).

Аналогічний висновок про застосування статей 1166, 1167, 1173, 1174, 1176 ЦК зроблено Верховним Судом України у постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» № 266/94-ВР.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 цього Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає в тому числі і у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Згідно зі статтею 3 Закону № 266/94-ВР у разі незаконного засудження громадянинові відшкодовується: 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету (стаття 4 Закону № 266/94-ВР).

Частинами першою та другою статті 12 Законом № 266/94-ВР передбачено, що розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції.

У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду до суду вищої інстанції в апеляційному порядку.

Питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12 Закону № 266/94-ВР.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом (стаття 13 Закону № 266/94-ВР).

Аналогічна правова позиція Верховного суду України викладена у його постанові від 02.12.2015 р. по справі № 6-2203цс15 .

Пунктами 11, 12 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України від 4 березня 1996 року № 6/5/3/41 (далі Положення), у разі винесення виправдувального вироку, для визначення розміру шкоди, переліченої в пунктах 1, 3, 4 статті 3 Закону № 266/94-ВР, громадянин протягом шести місяців після направлення йому повідомлення може звернутися до суду, який розглядав справу по першій інстанції.

Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України від 1 грудня 1994 року «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства, - відшкодовується у повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали чи постанови суду чи іншому рішенні суду про повернення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд) факту незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину; 3) відмови в порушенні кримінальної справи; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення.

Згідно з ст. 3 Закону України від 1 грудня 1994 року «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» у наведених у ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами дізнання чи досудового слідства, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Відповідно до п.п. 6, 11 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 4 березня 1996 року, одночасно з копією повідомлення про закриття справи в стадії дізнання і попереднього слідства громадянинові направляється повідомлення, в якому роз`яснюється, куди і протягом якого терміну можна звернутись за відшкодуванням шкоди і поновленням порушених прав.

Для визначення розміру шкоди, переліченої в пп. 1, 3, 4 ст. 3 Закону, громадянин протягом шести місяців після направлення йому повідомлення може звернутись: 1) при закритті провадження в справі органами дізнання або слідства Міністерства внутрішніх справ, Генеральної прокуратури і Служби безпеки України відповідно до цих органів; 2) при винесенні виправдувального вироку або закритті справи судом першої інстанції чи в касаційному порядку до суду, який розглядав справу по першій інстанції; 3) при скасуванні постанови районного (міського) суду (судді) про накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт і закритті справи в районний (міський) суд (до судді), який розглядав справу про адміністративне правопорушення.

Оскільки позивач тривалий час перебувала під слідством, при цьому у подальшому постановою було встановлено, що в її діях відсутній склад злочину, а кримінальне провадження зазначеною постановою прокурора закрито, апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що факт моральних страждань ОСОБА_1 , які виразилися у погіршенні можливостей реалізації нею своїх звичок і бажань, погіршенні відносин з оточуючими людьми, нормальних життєвих зв`язків, необхідності прикладати додаткові зусилля для організації свого життя, відсутністю можливості вільно пересуватися є доведеним.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна людина має право при визначенні її громадянських прав і обов`язків або будь-якого кримінального обвинувачення проти неї на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного терміну незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

У сенсі зазначених положень Конвенції під справедливим та відкритим розглядом протягом розумного строку слід розуміти також розумні строки ведення досудового слідства, оскільки відповідно до норм КПК України під час ведення розслідування з приводу підозри у скоєнні кримінального злочину особа обмежується у певних правах та зазнає певних обмежень у житті, зокрема: обмеження свободи пересування, свободи працевлаштування, свободи спілкування тощо.

Тривалість досудового слідства завдає особі певні страждання (почуття тривоги, страху, безпорадності), а відповідно - моральну шкоду.

Враховуючи викладене, таким, що відповідає матеріалам справи та нормам чинного законодавства є висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 має законне право на відшкодування моральної шкоди незалежно від вини посадових осіб органів внутрішніх справ у відповідності до приписів ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК України, ст.ст. 1, 2 Закону України від 1 грудня 1994 року «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».

Як вже зазначалось вище, відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України від 1 грудня 1994 року «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, відшкодовується у повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, а право на відшкодування такої шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, у тому числі, у випадку закриття кримінальної справи за відсутністю у діянні складу злочину. При цьому Законом не визначено будь-яких

умов, за яких при відсутності у діянні особи складу злочину, шкода не відшкодовується.

Постановою прокурора Декайло О.П. від 19.03.2019 року кримінальне провадження в частині підозри ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст., 206-2, ч. 1 ст. 205, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 206-2 КК України закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в її діях складу кримінальних правопорушень.

За змістом п. 17 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 4 березня 1996 року, питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до норм цивільного законодавства України.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, установлених цивільних законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен день перебування під слідством чи судом.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» від 23 листопада 2018 р. розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2019 року становить 4173 гривень.

Щодо тверджень апелянта про помилковість висновку суду першої інстанції про необхідність стягнення заподіяної позивачці шкоди з Державного бюджету України шляхом списання коштів з розрахункового рахунку Держаної казначейської службу України, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Установивши, що ОСОБА_1 має право на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органу досудового розслідування, і що вона звернулась за таким відшкодуванням у порядку, передбаченому Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що завдана позивачеві моральна шкода підлягає відшкодуванню на підставі п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України від 1 грудня 1994 року «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» за рахунок держави.

Згідно з Положенням про Державну казначейську службу України, затвердженим Указом Президента України від 13 квітня 2011 року N 460/2011 Державна казначейська служба України є юридичною особою публічного права, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в Казначействі України.

Відповідно до ст. 176 ЦК України юридичні особи, створені державою, не відповідають за зобов`язаннями держави.

Згідно зі ст. 48 Бюджетного кодексу України при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Державна казначейська служба України, діяльність якої спрямовується і координується через Міністра фінансів України, забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України. Тобто, Державна казначейська служба України не є розпорядником бюджетних коштів та не уособлює державу в бюджетних відносинах.

Відповідно до п. 8 ст. 7, частин 1, 2 ст. 23 Бюджетного кодексу України, бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями, які встановлюються Законом України «Про Державний бюджет України» (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Бюджетного кодексу України Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Таким чином, відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої громадянину незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, а також судів, у випадках, передбачених чинним законодавством, здійснюється за рішенням суду шляхом стягнення з Державної казначейської служби України певної суми за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, на користь потерпілої особи.

Рішенням Європейського Суду з прав людини у справах «Півень проти України» і «Жовнер проти України» від 29 червня 2004 року було визначено, що моральна шкода може також полягати у глибокому почутті несправедливості, яке викликане тим, що протягом досить тривалого часу всупереч остаточному і такому, що дає право на примусове виконання, судовому рішенню, потерпілий не отримав захисту своїх прав.

При цьому, суд першої інстанції вірно врахував, що позивачем в своїй позовній заяві, не наведено жодних обґрунтованих розрахунків, з яких вона виходила, визначаючи розмір моральної шкоди у сумі 100 000 гривень.

Так, ОСОБА_1 перебувала під слідством та судом 3 місяці та 26 днів, а саме з 21.11.2018 року по 19.03.2019 року, з них 23 дні під вартою (з 28.11.2018 року по 20.12.2018 року).

Враховуючи, що мінімальний місячний розмір заробітної плати з 1 січня 2019 року, як вже зазначалось, складає 4173 грн., сума моральної шкоди становить 16 692 грн. (за кожен місяць перебування під слідством - 4173 грн. * 4 = 16 692 грн.).

При цьому, в даному випадку 26 днів перебування ОСОБА_1 під слідством, суд прирівнює до місяця, оскільки дана особа за загальний період слідства 23 дні провела під вартою, чим суттєво було обмежено її права, свободи та законні інтереси.

Відтак, при визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілої або позбавлення її можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, враховуючи вимоги розумності і справедливості, та оскільки ОСОБА_1 знаходилась під слідством 3 місяці і 26 днів та на час розгляду справи судом розмір мінімальної заробітної плати становить 4173 грн., то сума, яка підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, становить 16 692 гривень.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довів обставини, на які посилалась як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що впливають на вирішення справи по суті.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи, положення діючого національного законодавства,оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та на підставі ст. 375 ЦПК України залишає без змін оскаржуване рішення, що ухвалено з додержанням норм процесуального права, є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування чи зміни не вбачається.

Оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, то у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби Українизалишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду: І.А. Артеменко

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький