233 № 233/761/21
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
/М о т и в о в а н е/
01 липня 2021 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області в складі: головуючого - судді Наумик О. О., за участі секретаря судового засідання Мішиної А. А, позивачки ОСОБА_1 , представника позивачки ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 «про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільним сумісним майном подружжя та визнання права власності на 1/2 частку квартири»,
ОСОБА_1 у поданій нею до суду позовній заяві до ОСОБА_3 просить:
-встановити факт спільного проживання однією сім`єю у фактичних шлюбних відносинах ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в період з 15.01.2006 по 31.10.2006;
-визнати об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 ;
-визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1
обґрунтувавши позов таким:
В січні 2006 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 почали проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу в належній відповідачу двокімнатній квартирі АДРЕСА_2 , мали єдиний сімейний бюджет, вели сумісне господарство, утримували житло в належному стані та сплачували комунальні послуги і, взагалі, поводилися один до одного як подружжя.
Влітку 2006 року на сімейній раді сторонами було вирішено придбати трикімнатну квартиру і 28 липня 2006 року за договором купівлі-продажу було придбано трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано на відповідача.
На час придбання квартири сторони по справі не перебували у зареєстрованому шлюбі між собою. Кожен з них також не перебував в іншому шлюбі. Відносно набутого майна між ними не укладалося ніяких письмових Договорів, тому придбана квартира належить їм на праві спільної сумісної власності.
Спірна квартира знаходилася у край неприглядному вигляді і потребувала значних коштів та капітального ремонту, початок якого робився за сумісні кошти сторін, які ще не були у шлюбі, а основні витрати на відновлення квартири були здійснені вже після укладення 01.11.2006 шлюбу між ними.
01 листопада 2006 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 уклали шлюб.
26 грудня 2006 року ОСОБА_1 було зареєстровано у квартирі АДРЕСА_2 , в якій вона проживала разом з чоловіком з січня 2006 року.
ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін по справі народилася дитина - ОСОБА_4 . У квартирі дитину було зареєстровано 06.01.2007.
Після 15 років сумісного подружнього життя шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 02 листопада 2020 року було розірвано.
Відповідно до положень ст.74 СК України, ст.368 ЦК України особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.
Відповідачем не визнається за позивачем право власності на спірну трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , яку вони придбали разом під час сумісного життя, тоді як позивачка має право на 1/2 частку цієї квартири.
Судовою ухвалою від 08 квітня 2021 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрите провадження за позовом за правилами загального позовного провадження справу призначено до розгляду у підготовчому засіданні (а.с.31-32).
Судовою ухвалою від 27 травня 2021 року підготовче провадження у цивільній справі закрите, справу призначено до судового розгляду по суті в судовому засіданні.
У судовому засіданні позивачка, її представник позов підтримали за підстав, наведених у позовній заяві, просили його задовольнити у повному обсязі.
Відповідач, повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у порядку ст.128 ЦПК України належним чином, у судове засідання не з`явився, відзив на позов не подав.
З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до такого:
За положеннями статті 74 Сімейного кодексу України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними (ч.1). На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу (ч.2).
Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.
Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.
Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.
Таким чином, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.
Статтею 315 ЦПК України передбачено встановлення судом факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу (п.5 ч.1), якщо від цього факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч.2).
Судом встановлено, що з червня 2005 р. сторони у справі відповідач ОСОБА_3 і позивачка ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_5 ) почали проживати однією сім`єю як чоловік і жінка без шлюбу за адресою: АДРЕСА_3 , мали спільний побут та спільний бюджет, вели спільне господарство, виконували взаємні права та обов`язки.
У березні 2006 року, коли стало відомо, що позивачка вагітна, вирішили зареєструвати свої відносини та придбати більш зручну для сім`ї трикімнатну квартиру.
Ці обставини підтверджені свідками ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які, допитані у судовому засіданні кожен окремо, пояснили, що сторони у справі з 2005 р. проживали однією сім`єю у квартирі відповідача, проте подружні стосунки не реєстрували. Обидва працювали, мали єдиний бюджет, розподіл якого здійснювали спільно. Їхнє рішення про придбання трикімнатної квартири також було спільним, спірну квартиру вони купили і в подальшому ремонтували за сумісні гроші.
Подружні стосунки сторони зареєстрували 01.11.2006, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.6), а ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилася дитина син ОСОБА_4 , що підтверджено копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с.8).
Шлюб між сторонами розірвано рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 02.11.2020, що набрало законної сили 03.12.2020 (а.с.9).
Досліджені у судовому засіданні докази, на розсуд суду, достовірно підтверджують той факт, що сторони з червня 2005 р. до реєстрації між ними шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_3 проживали однією сім`єю як чоловік і жінка.
Встановлення цього факту має для позивачки юридичне значення та необхідно для реалізації майнових прав після розірвання між сторонами шлюбу.
Так, за час спільного проживання сторін у фактичних шлюбних відносинах ними 28.07.2006 на ім`я відповідача була придбана трикімнатна квартира АДРЕСА_1 , що підтверджено нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу квартири, зареєстрованим в реєстрі за №4155 (а.с.4), витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Костянтинівського міського бюро технічної інвентаризації за № 11503233 від 10.08.2006 (а.с.5).
Як зазначено вище, стаття 74 СК України презумує право спільної сумісної власності на майно, набуте жінкою та чоловіком, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, за час спільного проживання.
Тож спірна квартира є об`єктом права спільної сумісної власності сторін.
За положеннями Глави 8 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (ч.1 ст.68 СК). Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч.1 ст.69 СК). У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст.70 СК).
З огляду на встановлені судом обставини і відповідні цим обставинам підстави, суд дістає висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню у повному обсязі.
Керуючись ст.ст.259, 263-265, 280-282, 141 ЦПК України, суд
ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) до
ОСОБА_3 ( АДРЕСА_4 ; НОМЕР_4 )
«про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільним сумісним майном подружжя та визнання права власності на 1/2 частку квартири» - задовольнити.
Встановити факт спільного проживання однією сім`єю у фактичних шлюбних відносинах ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з 15.01.2006 по 31.10.2006.
Визнати об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 , визнавши за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 .
Рішення у повному обсязі складено 09.07.2021.

Заочне рішення суду може бути переглянуто Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області за письмовою заявою відповідача, яка може бути ним подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя