Справа № 462/7977/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

03 березня 2021 року м.Львів

Залізничний районний суд м. Львова

в складі головуючого судді - Мруць І.С.

за участю секретаря судового засідання- Бардійовської І.Р.

справа № 462/7977/20

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за позовом представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

за участю представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 ,

встановив:

представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 14.12.2020 року звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житлом квартирою за адресою АДРЕСА_1 . Позовні вимоги мотивує тим, що позивач є власником 2/3 частин в спірній квартирі. Інша 1/3 частина квартири належить її доньці ОСОБА_4 . Відповідач не проживає в житловому приміщенні без поважних причин, не сплачує комунальні платежі за користування послугами в квартирі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має. Перешкод в користуванні житлом позивач відповідачу не чинила. Факт реєстрації відповідача в квартирі створює перешкоди в реалізації майна. Додає, що в 2003 році відповідач виїхав на постійне проживання в США. Просить позов задоволити.

Ухвалою судді Залізничного районного суду м.Львова від 04.01.2021 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, причин неявки не повідомила. Була належно повідомлена про час та місце розгляду справи.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з мотивів, викладених у позовній заяві. Подала суду довіреність, якою ОСОБА_4 уповноважила свою матір ОСОБА_1 представляти її інтереси, в тому числі і в судах.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив. Був належно були повідомлений про день, час та місце розгляду справи, наслідки неявки, шляхом надсилання судової повістки та розміщення оголошень на сайті судової влади.

За таких обставин, відповідно до ст.280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень представника позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Зі змісту ст.12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Положеннями 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що відповідно до договору дарування 1/3 частини квартири від 15 липня 1999 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , та договору дарування 1/3 частини квартири від 14.04.2003 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20.05.2003 року, ОСОБА_1 на прав приватної спільної часткової власності належить 2/3 частини квартири АДРЕСА_2 (а.с.8-11).

Згідно із договором дарування 1/3 частини квартири від 14.04.2003 року, укладеного між відповідачем ОСОБА_2 , від імені якого діяла позивач ОСОБА_1 , та ОСОБА_4 , витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20.05.2003 року ОСОБА_4 належить на праві приватної власності 1/3 частина квартири АДРЕСА_2 (а.с.12,13).

Відповідно до довідки №107 від 20.11.2020 року, виданої ОСББ «Світанок» відповідач ОСОБА_2 зареєстрований у спірній квартирі з 02.09.1988 року (а.с.14).

Виходячи із змісту акту №108 від 20.11.2020 року, складеного ОСББ «Світанок» зі слів заявника ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 зареєстрований у квартирі АДРЕСА_2 , однак за даною адресою не проживає, комунальними послугами не користується та заборгованості з оплати послуг ОСББ немає (а.с.15).

Виходячи із копії довідки, засвідченої нотаріусом штату Огайо, США, Р.Г. Боднарук, відповідач ОСОБА_2 , його дружина ОСОБА_7 та їх син ОСОБА_8 , визнають, що комунальними послугами у квартирі АДРЕСА_2 з 2003 року не користуються, тому що проживають в США на постійному місці проживання за адресою АДРЕСА_3 (а.с.16).

Конституцією України в ст.41 та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. При цьому, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Права власника житлового будинку чи квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Крім цього, вирішуючи даний спір, суд бере до уваги, що гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь - яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Згідно положень ст.ст.158, 159 ЖК України наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов`язки наймодавця і наймача та інші умови найму.

Предметом договору найму в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, може бути як ізольоване, так і неізольоване жиле приміщення (кімната, зв`язана з іншою кімнатою спільним входом), а також частина кімнати. Не можуть бути самостійним предметом договору найму приміщення, непридатні для проживання (підвали тощо), а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора та ін.). Жиле приміщення здається наймачеві на визначений строк або без зазначення строку.

Відповідно до ст.161 ЖК України наймач вправі вселити в займане ним жиле приміщення у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб за письмовою згодою власника будинку (квартири) і всіх членів сім`ї, які проживають з наймачем. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно.

Особи, що вселилися в жиле приміщення відповідно до цієї статті як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування приміщенням, якщо при їх вселенні між цими особами, наймодавцем, наймачем та членами його сім`ї, які проживають разом з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Виходячи із матеріалів справи, відповідач є одним із попередніх співвласників спірної квартири, членом сім`ї попередніх власників квартири та братом позивача.

Між тим, частиною 1 ст.163 ЦК України передбачено, що у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

У відповідності до ч.2 ст.167 ЖК України в разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що відповідач відсутній за місцем своєї реєстрації в квартирі АДРЕСА_2 з 2003 року, вибув з цього житла, змінив місце свого постійного проживання, в судовому засіданні не встановлено наявності домовленості між ним і власником житла щодо продовження користування квартирою, з огляду на його правовий статус щодо цього житла, а також визнання відповідачем факту постійного проживання в США, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 слід визнати таким, що втратив право користування житлом квартирою АДРЕСА_2 .

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 840, 80 грн. слід стягнути з відповідача.

Керуючись ст.ст.141, 259, 263-265, 268, 273, 280 ЦПК України, суд

ухвалив:

позов представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задоволити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 користь ОСОБА_1 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок сплаченого судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Відповідно до вимог п.п. 15.5. Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів учасниками справи до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач: ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ).

Повний текст рішення складено 04 березня 2021 року.

Суддя: І.С. Мруць