07.07.2021 Справа № 363/3935/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.2021 року Вишгородський районний суд Київської області у складі:

головуючого - судді Котлярової І.Ю.,

за участі секретаря - Скотаренко В.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Вишгород цивільну справу за позовом Вишгородської окружної прокуратури, яка діє в інтересах Київської обласної ради, Комунального закладу Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня» до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, -

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури, правонаступником якої є Вишгородська окружна прокуратура, який діє в інтересах Київської обласної ради, Комунального закладу Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня» звернувся до Вишгородського районного суду Київської області із позовною заявою до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що вироком Вишгородського районного суду Київської області від 16.05.2019 року по кримінальному провадженню № 0000490 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Даний вирок набрав законної сили 19.06.2019 року. Однак, під час судового розгляду вказаного кримінального провадження цивільний позов до відповідача про стягнення витрат на стаціонарне лікування особи, потерпілої від злочину не пред`являвся. В ході судового розгляду вказаного кримінального провадження встановлено, що 23.05.2017 року приблизно о 14 годин 28 хвилин ОСОБА_1 керуючи технічно справним автомобілем марки ЗАЗ 110307 реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по автодорозі сполученням «Київ-Овруч» з боку с. Старі Петрівці у напрямку с. Демидів в Вишгородському районі, Київської області. Наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного горизонтальною дорожньою розміткою 1.14.1 Правил дорожнього руху України - ( «зебра» позначає нерегульований пішохідний перехід); дорожніми знаками 5.35.1 Правил дорожнього руху України - «Пішохідний перехід», 5.35.2 Правил дорожнього руху України «Пішохідний перехід» та перехрестя з вул. Шевченко, розташованих в с. Лютіж, Вишгородського району, Київської області, водій ОСОБА_1 , діючи необережно проявляючи злочинну самовпевненість, в порушення вимог п.п. 12.4, 14.6 «а», «в» і дорожньої розмітки 1.1 глави 34 Правил дорожнього руху України, рухаючись за транспортними засобами, котрі здійснювали рух попереду нього в попутному напрямку, не переконавшись у безпеці своїх дій, приступив до маневру обгону зазначених транспортних засобів та виїхав на зустрічну смугу. Заїхавши до населеного пункту с. Лютіж, в Вишгородському районі, Київської області, позначеного дорожнім знаком 5.45 Правил дорожнього руху України - «Початок населеного пункту» в цей час рухаючись з перевищенням допустимої швидкості руху в населеному пункті, а саме зі швидкістю 100 км/год по зустрічній смузі, в місці ділянки дороги, де транспортні потоки протилежних напрямків, поділені суцільною вузькою лінією дорожньої розмітки 1.1 Правил дорожнього руху України, створюючи своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху, маючи можливість виявити автомобіль марки DAEWOO LANOS реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухаючись попереду, по смузі руху у бік с. Демидів, приступив до виконання маневру лівого повороту на вул. Шевченка, не прийняв належних і своєчасних заходів до безпечного перетину вищевказаних нерегульованого пішохідного переходу та перехрестя з вул. Шевченка та допустив зіткнення передньою правою кутовою частиною керованого ним автомобіля з передньою лівою боковою частиною кузова автомобіля марки ЗАЗ 110307, після чого автомобіль марки ЗАЗ 110307 виїхав за межі автодороги та здійснив наїзд на бетонну стелу з назвою «Старопетрівське лісництво».

Внаслідок даної дорожньо-транспортної події була травмована пасажир автомобіля марки ЗАЗ 110307 реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 , якій відповідно до висновку судово-медичної експертизи №116/Д-2017р., були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: поєднаної краніо-вертебральної травми, важкої відкритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, вдавленого багатоуламкового перелому правої тім`яної кістки з переходом на піраміду правої скроневої кістки, потиличну кістку та основу черепа, пневмоцефалії, хребетної спинномозкової травми, компресійного перелому L4 хребця, перелому поперечного відростку L4 хребця справа, забійних ран м`яких тканин правої та лівої потиличної ділянок, закритої травми грудної клітки, забою грудної клітки ліворуч, множинних саден, забоїв м`яких тканин голови, тулуба, кінцівок, обличчя, які в своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя. У зв`язку із отриманими тілесними ушкодженнями ОСОБА_3 перебувала на стаціонарному лікуванні у відділенні реанімації та інтенсивної терапії та центрі нейрохірургії КЗ КОР «Київська обласна клінічна лікарня» з 23.05.2017 року по 09.06.2017 року, загальна вартість лікування якої склала 12 615, 80 грн., з яких останньою сплачено 3 490,00 грн. Відтак, КЗ КОР «Київська обласна клінічна лікарня», яка фінансується з бюджету, зазнала збитку на суму 8 675, 82 грн. Посилаючись на вказані обставини Заступник керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури, який діє в інтересах Київської обласної ради, Комунального закладу Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня» звернувся до суду та просив стягнути з ОСОБА_1 на користь КЗ КОР «Київська обласна клінічна лікарня» витрати на стаціонарне лікування потерпілого від злочину у розмірі 8 675, 82 грн.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 29.10.2019 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 04.03.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 21.05.2021 року залучено до участі у цивільній справі за позовом Заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури, який діє в інтересах Київської обласної ради, Комунального закладу Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня» до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину правонаступника Києво-Святошинської місцевої прокуратури - Вишгородську окружну прокуратуру.

Прокурор у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримував та просив про їх задоволення із викладених у позові підстав, під час судового засідання надав аналогічні пояснення викладеним у позові. В подальшому до суду не з`явився, про місце, день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Представник Київської обласної ради в судове засідання не з`явилася, подала до суду клопотання згідно якого зазначила, що позов підтримує та просить його задовольнити, розгляд справи здійснювати за відсутності їх представника на підставі наявних в матеріалах справи документів.

Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, про місце, день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Представник відповідача будучи присутньою у судовому засіданні наголошувала на тому, що відповідальність ОСОБА_1 , як власника транспортного засобу була застрахована в НАСК «ОРАНТА». Після настання страхового випадку ДТП, в якому постраждала ОСОБА_3 останній було виплачено страхове відшкодування, в тому числі і витрат на лікування згідно з наданими нею платіжними документами. В матеріалах страхової справи НАСК «ОРАНТА» містяться дані чеки, квитанції, згідно з якими відомо, що ОСОБА_3 самостійно оплачувала послуги лікарні, пов`язані з комп`ютерними та біохімічними дослідженнями, а тому відповідач заперечує факт понесення лікарнею витрат на лікування ОСОБА_3 в тому обсязі, який зазначений прокурором.

Крім того, відповідачем до суду було подано письмові пояснення, згідно яких зазначив, що підтримка прокуратурою однієї із сторін може бути виправдана лише за певних умов, зокрема, якщо вони нездатні захистити свої інтереси самостійно, або в разі, якщо правопорушення зачіпає велику кількість людей або якщо вимагають захисту реальні державні інтереси або майно, або у відповідного органу відсутні повноваження щодо звернення до суду, прокурор не може вважатись альтернативним суб`єктом звернення з позовом до суду. До позову лише додано копії листів заступника керівника Києво-Святошинської місцевої прокуратури до КЗ КОР «КОКЛ» та Київської обласної ради з повідомленням останніх про те, що прокурором підготовлено та буде подано позовну заяву, що не є доказом неналежного здійснення повноважень керівництвом КЗ КОР «КОКЛ» або ж Київської обласної ради. Крім того, даних про те, що витрати на лікування потерпілої від злочину, проводились саме з коштів державного бюджету (для обґрунтування саме державних інтересів) прокурором не надано. Відтак у прокурора відсутні законні підстави для представництва інтересів держави. Прокурором взагалі не надано доказів, які б обґрунтовували розмір витрат на лікування потерпілої від злочину, а також доказів існування спору між сторонами. На підтвердження розміру витрат на лікування ОСОБА_3 прокурором до позову додано лише калькуляцію з загальною сумою 12 165,82 грн., а також лист КЗ КОР «КОКЛ» (який є зацікавленою особою та фактичним позивачем) № 2755 від 12.12.2017 року з повідомленням про вартість лікування. В даному листі йдеться про те, що хворою сплачено 3490 грн. з 12 165, 82 грн. Ані розмір медичних послуг, зазначених у калькуляції, ані проведення сплати за послуги самою хворою саме на ту суму, яка зазначена у листі, більше нічим не доведені. Крім того, розмір витрат на лікування потерпілого вважає недоведеним також і через те, що їх розрахунок не відповідає Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого Постановою КМУ № 545 від 16.07.1999 року. Даним Порядком, зокрема передбачено, що сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонара лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. Позов не містить обґрунтування розміру вартості ліжко-дня. Крім того, з листа головного лікаря КЗ КОР «КОКЛ» № 1227 від 26.06.2019 року вбачається, що заклад взагалі не може стверджувати, що витрати на лікування потерпілої не компенсовані. Позивач стверджує, що потерпіла понесла значні витрати при лікуванні в КЗ КОР «КОКЛ» про, що заявляла неодноразово, в тому числі і при розгляді кримінальної справи. Усі аналізи, дослідження, рентгенографії, МРТ, з її слів, оплачувались нею або її рідними. Тож, з урахуванням відсутності даних у самого позивача - КЗ КОР «КОКЛ» - даних про відшкодування чи невідшкодування витрат, а також враховуючи відсутність будь-якого обґрунтування розміру таких витрат у позові та додатках до нього, сума, заявлена прокурором до відшкодування, є недоведеною.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов до наступних висновків.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.13ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).

Згідно із ст.23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

ЄСПЛ звертав увагу на те, що сторонами цивільного провадження є позивач і відповідач. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, у тих випадках, коли відповідне правопорушення зачіпає інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (див. mutatis mutandis рішення від 15 січня 2009 року у справі «Менчинська проти Росії» (Menchinskaya v. Russia), заява № 42454/02, §35).

Судом встановлено, що вироком Вишгородського районного суду Київської області від 16.05.2019 року, який набрав законної сили 19.06.2019 року, ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні злочину передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, без позбавлення права керування транспортним засобом. На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_1 від відбування призначеного покарання, якщо він впродовж іспитового строку 1 (один) рік не скоїть нового злочину, та виконає покладені на нього, відповідно до ст. 76 КК України обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Відповідно до вказаного вироку, 23.05.2017 року приблизно о 14 годин 28 хвилин ОСОБА_1 керуючи технічно справним автомобілем марки ЗАЗ 110307 реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснював рух по автодорозі сполученням «Київ-Овруч» з боку с. Старі Петрівці у напрямку с. Демидів в Вишгородському районі, Київської області.

Наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного горизонтальною дорожньою розміткою 1.14.1 Правил дорожнього руху України - ( «зебра» - позначає нерегульований пішохідний перехід); дорожніми знаками 5.35.1 Правил дорожнього руху України - «Пішохідний перехід», 5.35.2 Правил дорожнього руху України «Пішохідний перехід» та перехрестя з вул. Шевченко, розташованих в с. Лютіж, Вишгородського району, Київської області, водій ОСОБА_1 , діючи необережно проявляючи злочинну самовпевненість, в порушення вимог п.п. 12.4, 14.6 «а», «в» і дорожньої розмітки 1.1 глави 34 Правил дорожнього руху України, рухаючись за транспортними засобами, котрі здійснювали рух попереду нього в попутному напрямку, не переконавшись у безпеці своїх дій, приступив до маневру обгону зазначених транспортних засобів та виїхав на зустрічну смугу. Заїхавши до населеного пункту с. Лютіж, в Вишгородському районі, Київської області, позначеного дорожнім знаком 5.45 Правил дорожнього руху України - «Початок населеного пункту» в цей час рухаючись з перевищенням допустимої швидкості руху в населеному пункті, а саме зі швидкістю 100 км/год по зустрічній смузі, в місці ділянки дороги, де транспортні потоки протилежних напрямків, поділені суцільною вузькою лінією дорожньої розмітки 1.1 Правил дорожнього руху України, створюючи своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху, маючи можливість виявити автомобіль марки DAEWOO LANOS реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухаючись попереду, по смузі руху у бік с. Демидів, приступив до виконання маневру лівого повороту на вул. Шевченка, не прийняв належних і своєчасних заходів до безпечного перетину вищевказаних нерегульованого пішохідного переходу та перехрестя з вул. Шевченка та допустив зіткнення передньою правою кутовою частиною керованого ним автомобіля з передньою лівою боковою частиною кузова автомобіля марки ЗАЗ 110307, після чого автомобіль марки ЗАЗ 110307 виїхав за межі автодороги та здійснив наїзд на бетонну стелю з назвою «Старопетрівське лісництво».

Внаслідок даної дорожньо-транспортної події була травмована пасажир автомобіля марки ЗАЗ 110307 реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 , якій відповідно до висновку судово-медичної експертизи №116/Д-2017р., були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: поєднаної краніо-вертебральної травми, важкої відкритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, вдавленого багатоуламкового перелому правої тім`яної кістки з переходом на піраміду правої скроневої кістки, потиличну кістку та основу черепа, пневмоцефалії, хребетної спинномозкової травми, компресійного перелому L4 хребця, перелому поперечного відростку L4 хребця справа, забійних ран м`яких тканин правої та лівої потиличної ділянок, закритої травми грудної клітки, забою грудної клітки ліворуч, множинних саден, забоїв м`яких тканин голови, тулуба, кінцівок, обличчя, які в своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя. Допущені водієм ОСОБА_1 порушення вимог п.п. 12.4, 14.6 «а», «в» і дорожньої розмітки 1.1 глави 34 Правил дорожнього руху України, знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної події та настанням суспільно-небезпечних наслідків у вигляді заподіяння тяжкого тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно ч. 1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правом фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 1, 3, 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» від 07 липня 1995 року № 11, відповідальність за відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, може покладатися на засуджених при заподіянні шкоди як умисними, так і необережними діями. Сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров`я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв`язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікування.

Питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних коштів до відповідного бюджету і їх використання, затверджених постановою КМУ від 16 липня 1993 № 545 (далі Порядок).

Згідно з п. 2 Порядку сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день.

Відповідно до пункту 3 Порядку визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами.

Стягнені в установленому порядку кошти незалежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховується до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я (пункт 4 Порядку).

Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування.

Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого.

Аналогічна позиція зазначена Верховним Судом у справах 450/1335/15-ц (постанова від 01 квітня 2019 року), № 295/2579/17 (постанова від 19 червня 2019 року).

Отже, вказаними нормами закону передбачено, що особа яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладу охорони здоров`я на лікування потерпілих від злочину.

Відповідно до статуту КЗ КОР «Київська обласна клінічна лікарня» затвердженого рішенням Київської обласної ради від 06.10.2016 року № 201-10-VІІ останній є комунальним закладом та перебуває у спільній комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Київської області. Київська обласна рада здійснює правомочності з володіння, користування та розпорядження закладом.

КЗ КОР «Київська обласна клінічна лікарня» підпорядковується Київській обласній раді.

Відповідно до довідки КЗ КОР «Київської обласної клінічної лікарні» від 12.12.2017 року № 2755 ОСОБА_3 перебувала на стаціонарному лікуванні у відділенні реанімації та інтенсивної терапії та центрі нейрохірургії КЗ КОР «Київської обласної клінічної лікарні» з 23.05.2017 року по 09.06.2017 року та вартість лікування останньої склала 12 165, 82 грн. ОСОБА_3 сплачено 3 490, 00 грн., таким чином різниця до сплати становить 8 675, 82 грн.

Згідно калькуляції за період перебування ОСОБА_3 у відділенні реанімації та інтенсивної терапії та центрі нейрохірургії КЗ КОР «Київської обласної клінічної лікарні» з 23.05.2017 року по 09.06.2017 року загальна вартість лікування склала 12 165, 82 грн. Фактично проведено 17 ліжко днів.

Вказана довідка містять в собі інформацію щодо предмета доказування, а тому є належним доказом.

Відповідно до вимог ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилось закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти від відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

Стороною відповідача не заперечується факт перебування на зазначеному стаціонарному лікуванні потерпілої, і не стверджується що її діагноз не знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку з вчиненням відповідачем неправомірних дій.

Відповідач та його представник, заперечуючи щодо заявлених прокурором позовних вимог, посилаються на їх виплату НАСК «ОРАНТА», однак дані доводи не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи у суді, оскільки витребуванні за клопотання відповідача та його представника копії матеріалів справи за договором страхування № АІ9765419 від 27.08.2016 року, підтверджують здійснене страхове відшкодування на користь ОСОБА_3 за наданими останньою чеками/квитанціями на лікування, однак не спростовують та не підтверджують відшкодування витрат за лікування закладу охорони здоров`я.

Дані кошти мають іншу правову категорію і не відносяться та не означають відшкодування витрат на лікування закладу охорони здоров`я, оскільки, їх виплату було здійснено по фактично понесеними потерпілою витратами на лікування та підтвердженням їх відповідними чеками та квитанціями. Разом з тим, прокурор у заявлених вимогах просить стягнути витрати на стаціонарне лікування, за які ОСОБА_3 оплату здійснено не було.

Із системного аналізу норм Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» слідує, що правовідносини в частині відшкодування витрат, понесених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілих, не підпадають під дію останнього і відшкодування шкоди в даному випадку конкретно покладається на особу, яка вчинила злочин відповідно до змісту ч.1 ст.1206 ЦК України.

Суд касаційної інстанції в постанові №754/1114/15-ц від 14.02.2018 року дійшов висновку про те, що у спорах про відшкодування шкоди, завданої особі джерелом підвищеної небезпеки, право потерпілої особи на відшкодування завданих збитків реалізовується нею на власний розсуд, шляхом пред`явлення позову безпосередньо до винної особи або до страхової компанії, цивільно-правову відповідальність в якій застраховано завдавачем такої шкоди.

Поряд з цим, варто зазначити що сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам (потерпілим) унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Оскільки заклад охорони здоров`я не є потерпілим від кримінального правопорушення, витрати на лікування потерпілого від злочину не можуть бути відшкодовані за договором обов`язкового страхування страховою компанією.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 2 ст. 79 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Заперечення відповідача про те, що у прокурора відсутні законні підстави для представництва інтересів держави не ґрунтуються на вимогах законодавства та встановлених обставинах справи та взамоєвідносинах, тому не можуть бути підставою для відмови у позові прокурора.

Отже, загальна сума витрат КЗ КОР «Київська обласна клінічна лікарня» на лікування потерпілої від вказаного кримінального правопорушення становить 8 675, 82 грн. Такий розрахунок витрат відповідачем не спростований.

Враховуючи наведенні факти в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованим та знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 1 762, 00 гривень.

На підставі викладеного, керуючись Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.1993 року № 545, ст. 1166, 1206 ЦК України, ст. 4-5, 12-13, 141, 259, 263-265, 268, 272, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Вишгородської окружної прокуратури, яка діє в інтересах Київської обласної ради, Комунального закладу Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня» до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального закладу Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня» витрати на стаціонарне лікування потерпілого від злочину у розмірі 8 675 (вісім тисяч шістсот сімдесят п`ять) гривень 82 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 1 762, 00 гривень судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення через Вишгородський районний суд Київської області.

Позивач: Вишгородська окружна прокуратура(адреса: 07301, Київська область, м. Вишгород, вул. Кургузова, 5), яка діє в інтересах Київської обласної ради (, адреса: 01196, м. Київ, пл. Лесі Українки, 1), Комунального закладу Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня» (, адреса: 04107, м. Київ, вул. Багговутівська, 1).

Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ).

Суддя І.Ю. Котлярова