Справа № 202/5225/20
Провадження № 2/202/461/2021
23 лютого 2021 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді: Бєсєди Г.В.
за участю секретаря: Голобородько О.М.
представника позивача: ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по аліментам, про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, зміну порядку та способу сплати аліментів, -
ОСОБА_2 звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по аліментам, про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, зміну порядку та способу сплати аліментів.
Представник позивача позов підтримала та просила задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку, що позов ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Судом встановлено, що позивач та відповідач справі є батьками: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 22.06.2010 року Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції.
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.02.2014 року № 199/12134/13-ц з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 в розмірі 1 000 грн., починаючи з 12.11.2013 року до повноліття дитини.

Відповідач ОСОБА_3 ухилявся від сплати аліментів на утримання дитини, внаслідок чого, за ним утворилася заборгованість по виплаті аліментів в сумі 55 571, 03 гривень станом на 31.07.2020 року, що підтверджується довідкою-розрахунком заборгованості зі сплати аліментів головного державного виконавця Індустріального відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

Згідно розрахунку пені наведено позивачем у позові розмір пені складає 69 648, 18 гривень.

Заборгованість виникла з вини відповідача, який зобов`язаний за рішенням суду сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини, однак не виконував свої обов`язки по сплаті аліментів, тому порушене право позивача на отримання неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів підлягає судовому захисту.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У ст. 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною. Зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане (тобто до останнього числа поточного місяця), та з урахуванням установленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Зазначений висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 25.04.2018 року, винесеній у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18), відступивши від правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 року справі № 6-94цс15. Такий підхід Верховного Суду до розрахунку пені застосований також Касаційним цивільним судом в постановах від 12.09.2018 року у справі № 759/9457/15-ц, від 17.10.2018 року у справі № 359/9950/16-ц, від 05.12.2018 року у справі № 372/264/15-ц.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 572/1762/15-ц та від 03.04.2019 року у справі № 333/6020/16-ц, розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

З розрахунками позивача наведеними у позові, суд не погоджується, оскільки вони зроблені з невірним застосуванням норм матеріального права та правової позиції Великої палати Верховного суду.

Враховуючи вищевикладене, заявлені вимоги позивачем, наведені норми матеріального права, а також правові висновки Великої Палати Верховного Суду викладені в постановах від 25.04.2018 року у справі № 572/1762/15-ц та від 03.04.2019 року у справі № 333/6020/16-ц, суд вважає за необхідне навести свої розрахунки.

Позивачем в позові заявлені вимоги про стягнення неустойки (пені) у розмірі 69 648, 18 грн.

Період за який позивач просить стягнути неустойку (пеню) зазначає з січня 2015 року по липень 2020 року.

Розрахунок неустойки (пені) розрахований судом за період з січня 2015 року по липень 2020 року, тобто в межах позовних вимог та на підставі розрахунку заборгованості за період з січня 2015 року по липень 2020 року:

Дата заборгованостіСума аліментів, яка підлягає стягненнюКількість днівСплачено боржникомЗаборгованість зі сплати аліментів за місячний платіжПеня
Березень 2015935,48310935,48289,9988
Квітень 01000300
Травень 01000310
Червень 01000300
Липень 01000310
Серпень 01000310
Вересень 01000300
Жовтень 01000310
Листопад 01000300
Грудень 01000310
загалом за 2015 рік 3 039,9988
Січень 01000310
Лютий 01000290
Березень 01000310
Квітень 01000300
Травень 01000310
Червень 01000300
Липень 01000310
Серпень 01000310
Вересень 01000300
Жовтень 01000310
Листопад 01000300
Грудень 01000310
загалом за 2016 рік 3 660
Січень 01000310
Лютий 01000280
Березень 01000310
Квітень 01000300
Травень 01000310
Червень 01000300
Липень 01000310
Серпень 01000310
Вересень 01000300
Жовтень 01000310
Листопад 01000300
Грудень 01000310
загалом за 2017 рік 3 650
Січень 01000310
Лютий 01000280
Березень 01000310
Квітень 01000300
Травень 01000310
Червень 01000300
Липень 01000310
Серпень 01000310
Вересень 01000300
Жовтень 01000310
Листопад 01000300
Грудень 20181013,53101013,5314,185
загалом за 2018 рік 3654,185
Січень 20191013,53101013,5314,185
Лютий 20191013,52801013,5283,78
Березень 20191013,53101013,5314,185
Квітень 20191013,53001013,5304,05
Травень 20191013,53101013,5314,185
Червень 20191013,53001013,5304,05
Липень 01059328,29
Серпень 1300000
Вересень 0300000
Жовтень 110005918,29
Листопад 010005917,7
Грудень 101109343,79
загалом за 2019 рік 2542,505
Січень 1200000
Лютий ,61
Березень 101109343,79
Квітень 001109332,7
Травень 1200000
Червень 001109332,59328,29
Липень 101109343,79
загалом з січня 2020 року по липень 2020 року 1 384,59

Січень 01000310
Лютий 01000280
Березень 01000310
Квітень 01000300
Травень 01000310
Червень 01000300
Липень 01000310
Серпень 01000310
Вересень 01000300
Жовтень 01000310
Листопад 01000300
Грудень 20181013,53101013,5314,185
загалом за 2018 рік 3654,185
Січень 20191013,53101013,5314,185
Лютий 20191013,52801013,5283,78
Березень 20191013,53101013,5314,185
Квітень 20191013,53001013,5304,05
Травень 20191013,53101013,5314,185
Червень 20191013,53001013,5304,05
Липень 01059328,29
Серпень 1300000
Вересень 0300000
Жовтень 110005918,29
Листопад 010005917,7
Грудень 101109343,79
загалом за 2019 рік 2542,505
Січень 1200000
Лютий ,61
Березень 101109343,79
Квітень 001109332,7
Травень 1200000
Червень 001109332,59328,29
Липень 101109343,79
загалом з січня 2020 року по липень 2020 року 1 384,59

Враховуючи вищевикладене та наведений розрахунок, суд приходить до висновку, що розмір неустойки (пені) який підлягає стягненню з ОСОБА_3 за період з березня 2015 року по липень 2020 року складає 17 931 (сімнадцять тисяч дев`ятсот тридцять одну) грн. 27 коп., а тому позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню.

Розглядаючи позовні вимоги про зміну способу стягнення аліментів суд виходить з наступного.

Норми ст. 184 СК України в редакції, що діяла на час пред`явлення та вирішення позову про стягнення аліментів рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.02.2014 року, пов`язували можливість присудження аліментів у твердій грошовій сумі з наявністю у платника нерегулярного, мінливого доходу, одержанням частини доходу в натурі, а також із наявністю інших обставин, що мають істотне значення.

З 08.07.2017 року набрали чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» та відповідно змінені ним положення СК України, згідно з якими можливість присудження аліментів у твердій грошовій сумі перестала пов`язуватися з наявністю у платника нерегулярного, мінливого доходу, одержанням частини доходу в натурі, а частину 3 статті 181 цього Кодексу було викладено в такій редакції: «За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Статтю 183 СК України було доповнено частиною 5 такого змісту: «Той із батьків…, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.».

Таким чином, право стягувача аліментів на пред`явлення вимоги про зміну способу стягнення аліментів, що випливало з суті спірних правовідносин, змісту закону та визнавалося судом (зокрема, постанова Верховного Суду України від 05.02.2014 у справі № 6-143цс13) і до зміни редакції СК України, було з 08.07.2017 унормовано прямо.

Зміна способу стягнення аліментів (ст. 181 ч. 3 СК України) і зміна визначеного раніше розміру аліментів (ст. 192 ч. 1 СК України) є різними правовими інститутами. Водночас, ці інститути тісно пов`язані, зазвичай зміна способу стягнення аліментів тягне і зміну розміру (збільшення, зменшення) раніше обумовлених чи присуджених аліментів, зміна способу стягнення аліментів може слугувати засобом, методом зміни розміру стягуваних аліментів.

Саме зміну (збільшення) розміру раніше стягнутих аліментів через зміну способу їх стягнення мала на увазі ОСОБА_2 , пред`являючи позов, що розглядається. Підставами позову слугували обставини, які, на думку позивача, тягнуть через зміну способу стягнення аліментів із ОСОБА_3 (з твердої грошової суми на частку від доходу) збільшення розміру аліментів, відповідна мета позову обумовлювалася цими підставами .

Відтак, право стягувача аліментів на пред`явлення вимоги про зміну способу стягнення аліментів і збільшення розміру аліментів унаслідок такої зміни не заперечується як таке. Зазначене, втім, не звільняє позивача від обов`язку діяти у межах, наданих йому актами цивільного законодавства, від обов`язку належного обґрунтування та доказування позову, зокрема, підстав і умов, необхідних як для зміни способу стягнення аліментів, так і для збільшення їх розміру, яке не може ґрунтуватися на припущеннях, своїми цивільними і процесуальними правами позивач розпоряджається, а право на судовий захист і обов`язок доказування позову здійснює на власний розсуд (ст. 12 ч. 1, ст.ст. 13, 14, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81 ЦПК України).

Поставивши перед судом питання про зміну способу стягнення раніше присуджених аліментів з твердої грошової суми на частку від заробітної плати (доходу) платника позивачу належало доводити передусім наявність у платника відповідного доходу як підставу для задоволення вимоги, для визначення розміру аліментів як частки відповідного доходу. Так само, зважаючи на пред`явлення позову з метою збільшення розміру стягуваних аліментів, належало доводити й інші обставини, які мають значення в такому спорі та передбачені, зокрема, частиною 1 статті 182 СК України.

Згідно матеріалів справи відповідач ОСОБА_3 офіційно не працевлаштований, що підтверджується відомостями від 27.01.2021 року з Державного реєстру фізичних осіб платників податків ДПС України.

Розпорядившись своїми цивільними та процесуальними правами на власний розсуд, позивач не виконав вимог закону щодо належного обґрунтування та доказування позову, ґрунтувався на недопустимих у доказуванні припущеннях. Стягувач аліментів за наявності для того підстав не позбавлений права і в подальшому ставити питання про зміну розміру стягуваних аліментів зі зміною способу їх стягнення чи без такої зміни, а також вирішувати питання про стягнення заборгованості за аліментами чи діяти в інший передбачений законом спосіб на захист прав дитини.

Окрім цього, суд звертає увагу позивача, що згідно ч. 1 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Таким чином, державний виконавець, при стягненні аліментів визначає мінімальний розмір аліментів з урахуванням внесених змін у ст. 182 СК України.

Отже, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення рішення про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини, оскільки цей розмір встановлено законом.

При цьому, питання визначення мінімального розміру аліментів, що мають стягуватись з боржника, віднесені до повноважень державного виконавця, у провадженні якого перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа про стягнення аліментів.

Враховуючи, що доказів, які б були підставою для зміни способу стягнення аліментів на утримання дитини, суду не надано, а тому позивач не довів підстави позову про зміну способу стягнення аліментів, визначених рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24.02.2014 року, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в частині зімни способу стягнення аліментів.

При вирішення позовних вимог щодо стягнення заборгованості зі сплати аліментів, суд приймає до уваги те, що відповідно до ч. 3,4 ст. 194 СК України передбачено, що заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу, - до досягнення нею двадцяти трьох років.

Згідно ч. 4 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» визначено порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду.

Згідно із ч. ч. 4, 8 ст. 71 цього Закону виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Отже, порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений статтею 71 згаданого Закону, відповідно до частини 8 якої суд вирішує питання заборгованості лише в разі спору про її розмір.

Системний аналіз вказаних норм права дає підстави дійти висновку про те, що законодавець визначив обов`язок державного виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами і водночас імперативно закріпив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами, спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Таким чином, суд вирішує питання стягнення заборгованості за аліментами лише в разі спору про її розмір, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 25 квітня 2018 року по справі № 572/1762/15-ц.

Суд звертає увагу сторони позивача на те, що сам факт наявності у відповідача заборгованості по аліментам, розмір якої не оспорються ані стягувачем, ані боржником у порядку, встановленому законом, не може бути прийнятий судом в якості підстави для стягнення цієї заборгованості у судовому порядку за окремим рішенням суду, оскільки, права стягувача аліментів, в даному випадку це права позивача, є захищеними в силу закону, оскільки, виконавчий лист про стягнення аліментів перебуває на виконанні у відділі державної виконавчої служби і обчислена державним виконавцем заборгованість підлягає стягненню у рамках виконавчого провадження про стягнення аліментів, по сплаті яких і виникла ця заборгованість.

На підставі викладеного, а також приймаючи до уваги те, що стягнення аліментів, в тому числі і заборгованості по аліментам, яка визначена державним виконавцем, вже проводиться відповідним відділом державної виконавчої служби, задоволення цієї вимоги призведе до фактичного подвійного стягнення заборгованості по аліментам, а тому суд дійшов висновку, що правові підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості по сплаті аліментів відсутні, а відтак в їх задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 12, 81, 82, 263-265, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по аліментам, про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, зміну порядку та способу сплати аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) пеню за несплачені аліментні зобов`язання у сумі 17 931 (сімнадцять тисяч дев`ятсот тридцять одну) грн. 27 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду безпосередньо або через Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська (до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи) протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 01.03.2021 року.

Суддя: Г.В. Бєсєда