Справа № 463/5746/18
Провадження № 2-др/463/23/21
17 червня 2021 року Личаківський районний суд м. Львова
в складі: головуючого судді Леньо С.І
з участю секретаря Станько Р.О.
представника відповідача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові в порядку загального позовного провадження заяву позивача про ухвалення додаткового рішення суду у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя-
Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 01.06.2021 позов задоволено частково. Визнано об`єктом права спільної сумісної власності подружжя об`єкт незавершеного будівництва житловий будинок з добудовою та надбудовою мансардного поверху і гаражем у АДРЕСА_1 загальною площею 168,6 кв.м. та здійснено поділ майна, а саме:

визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частку об`єкту незавершеного будівництва житлового будинку з добудовою та надбудовою мансардного поверху і гаражем у АДРЕСА_1 загальною площею 168,6 кв.м.,

визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частку об`єкту незавершеного будівництва житлового будинку з добудовою та надбудовою мансардного поверху і гаражем у АДРЕСА_1 загальною площею 168,6 кв.м.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частини земельних ділянок кадастровий номер :02:004:0149 площею 0,0294 га і кадастровий номер :026004:0148 площею 0,0388 га.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частини земельних ділянок кадастровий номер :02:004:0149 площею 0,0294 га і кадастровий номер :026004:0148 площею 0,0388 га.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 11 162, 40 грн. судових витрат, які складаються з судового збору в розмірі 9162,40 грн. та витрат за проведення експертизи в розмірі 2000 грн.

До звершення розгляду справи в судовому засіданні 01.06.2021 у відповідності до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України позивач зробила відповідну заяву щодо необхідності вирішення питання про судові витрати, зокрема, про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу, з приводу чого відповідні докази будуть подані нею після проголошення судового рішення.

Як наслідок, під час ухвалення рішення суд не вирішував питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, які понесла позивач.

07.06.2021 позивач подала заяву про ухвалення додаткового рішення у даній справі, долучивши копії договорів про надання правової допомоги від 04.11.2020, від 10.12.2020, які укладені з адвокатами ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а також акти виконаних робіт, які підтверджують надання вказаних послуг. Загальний розмір таких витрат становить 29 000 грн., які просить стягнути з відповідача.

Для вирішення питання про розподіл судових витрат суд призначив судове засідання.

Відповідач не погодився та в особі свого представника подав письмові заперечення проти таких витрат. Зазначає, що в першій заяві по суті справи позивач не вказувала про те, що очікує понести витрати на професійну правничу допомогу, що є підставою для відмови у стягненні таких витрат. Крім того, обрахований позивачем розмір витрат вважає завищеним та неспівмірним. Зокрема, позивач є колишнім суддею та діючим адвокатом з багаторічним досвідом роботи, включена до реєстру керівників стажування. Послуги, які надавались адвокатами також не підтверджені жодними доказами, що свідчить про штучне збільшення вартості цих послуг. Просить відмовити у стягненні витрат на професійну правничу допомогу.

Позивач в судовому засіданні підтримала вимоги заяви. Дала пояснення, аналогічні вищенаведеним та просить ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з відповідача понесені нею витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 29 000 грн.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти стягнення таких витрат з підстав, наведених вище.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши позицію учасників справи, суд приходить до висновку про необхідність ухвалення додаткового рішення з огляду на наступне.

Згідно ст. 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.

У частині першій ст. 134 ЦПК України закріплено правило, згідно якого разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 134 ЦПК України у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Конструкція цієї норми, яка визначає її юридичний зміст свідчить про те, що суд має право, а не обов`язок відмовити стороні у відшкодуванні судових витрат у випадку неподання нею попереднього розрахунку.

В першій заяві по суті позивач не наводила попереднього (орієнтовного) розрахунку витрат на професійну правничу допомогу, які вона очікує понести у зв`язку з розглядом справи. Отже, перед тим як вирішити питання про наявність підстав для розподілу судових витрат суд спочатку повинен вирішити, чи підлягає застосуванню до спірних правовідносин правило ч. 2 ст. 134 ЦПК України.

При вирішенні цього питання суд одночасно враховуватиме особисту ситуацію позивача та характер і якість послуг адвоката.

Зокрема, позивач є колишнім суддею, практикуючим адвокатом з багаторічним досвідом роботи, включена до реєстру керівників стажування, навчає молодих адвокатів. Отже, вона об`єктивно володіє юридичними знаннями, необхідними для ініціювання спору про поділ майна подружжя, який до речі, був нею ініційований одноосібно.

Обставини, якими обґрунтовувались позовні вимоги викладені в самій позовній заяві, які в подальшому лише були конкретизовані в заяві про уточнення позовних вимог, яка подалась після роз`єднання позовних вимог у три самостійні провадження. Як перша, так і друга заяви підписані та подані особисто позивачем. Доказів про участь адвокатів під час підготовки позовних вимог немає.

Що ж стосується безпосередньої участі адвокатів під час розгляду справи то останні, як вбачається, лише підтримували позивача і жоден з них не сформулював власної юридичної позиції відповідно до особистої ситуації позивача. В загальному ж, роль адвокатів під час розгляду справи можна охарактеризувати як незначну і жодна їхня послуга не вплинула на результат вирішення справи. Ними навіть не було вжито спроб довести обставини, на які покликалась позивач як на підставу своїх вимог і по суті, всі ці обставини намагалась довести виключно позивач, ініціюючи питання про допит свідків, збір доказів тощо.

На думку суду, такі обставини свідчать про штучне збільшення розміру судових витрат, і тому суд застосує до спірних правовідносин правило, передбачене ч. 2 ст. 134 ЦПК України та ухваливши додаткове рішення відмовить у стягненні з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, про які не згадувалось в першій заяві по суті справи.

Як наслідок, він не буде вирішувати питання про розподіл судових витрат згідно з загальними правилами, передбаченими у ст. 141 ЦПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 133, 137, 141, 260, 270 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Ухвалити додаткове рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

Відмовити позивачу ОСОБА_1 у стягненні з відповідача ОСОБА_3 судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 29 000 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. ст. 354,355, пп. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст додаткового рішення складено 05.07.2021.

Суддя: Леньо С.І