ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2021 року

м. Київ

справа № 520/11087/18

провадження № 61-23219св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Стрільчука В. А., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

треті особи - ОСОБА_2 , публічне акціонерне товариство «Омега Банк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду міста Одеси від 08 квітня 2019 року у складі судді Петренка В. С. та постанову Одеського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року у складі колегії суддів: Заїкіна А. П., Погорєлової С. О., Таварткіладзе О. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»), яке є правонаступником публічного акціонерного товариства «Сведбанк» (далі - ПАТ «Сведбанк»), яке, у свою чергу, є правонаступником акціонерного комерційного банку «Тас-Комерцбанк» (далі - АКБ «Тас-Комерцбанк»), треті особи: ОСОБА_2 , публічне акціонерне товариство «Омега Банк» (далі - ПАТ «Омега Банк»), про захист прав споживача та визнання недійсним кредитного договору та договорів забезпечення.

Позов мотивований тим, що 19 жовтня 2007 року між АКБ «Тас-Комерцбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1501/1007/71-201, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі 105 000,00 доларів США на строк з 19 жовтня 2007 року по 19 жовтня 2029 року включно, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов`язання у повному обсязі у терміни, передбачені цим договором.

Кредит надається позичальнику лише після надання документу, що підтверджує здійснення оплати не менше ніж 0 % вартості об`єкта нерухомості відповідно до укладеного позичальником договору купівлі-продажу, зазначеного у пункті 1.4. кредитного договору та виконання ним умов пунктів 3.11. і 5.11.12. цього договору, якими передбачено, що за проведення розрахунків та перевірку документів за кредитними операціями позичальник одноразово у день видачі кредиту сплачує банку комісію у розмірі 1 % від розміру кредиту (без ПДВ) у національній валюті по офіційному курсу НБУ на день сплати, а також, що до моменту видачі кредиту позичальник зобов`язаний укласти на користь банку договір страхування позичальника від нещасного випадку на суму, не меншу суми кредиту та на загальний строк користування кредитом, але не менше ніж на 6 місяців. Страхування здійснюється у страховій компанії, обраній ним самостійно зі страхових компаній, які співпрацюють з банком, із переліком та розміром тарифів, із якими позичальник ознайомлений до укладення цього договору.

Відповідно до пункту 1.3. кредитного договору сторони встановили процентну ставку за користування кредитом у розмірі 12,5 % річних за весь строк фактичного користування кредитом.

19 жовтня 2007 року на виконання умов кредитного договору позичальник уклав із ОСОБА_3 договір купівлі-продажу трикімнатної квартири АДРЕСА_1 загальною площею 63,0 кв.м, яка складається із трьох житлових кімнат загальною житловою площею 43,7 кв.м та підсобних приміщень, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Криворотенко Л. І. за реєстровим № 5981.

У забезпечення зобов`язань позичальника за кредитним договором 19 жовтня 2007 року між ОСОБА_1 та АКБ «Тас-Комерцбанк» укладено іпотечний договір № 1501/100771-201-Z-1, предметом якого є зазначена вище квартира.

Крім того,19 жовтня 2007 року між ОСОБА_1 , АКБ «Тас-Комерцбанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 1501/1007/71-201-Р-1, відповідно до умов якого ОСОБА_2 зобов`язалась перед банком відповідати за виконання ОСОБА_1 зобов`язань щодо повернення коштів за кредитним договором у сумі 105 000,00 доларів США строком до 19 жовтня 2029 року включно з процентною ставкою 12,5 % річних за весь строк фактичного користування кредитом.

30 травня 2011 року сторонами підписано кредитний договір у новій редакції з ПАТ «Сведбанк», яке є правонаступником АКБ «Тас-Комерцбанк», зокрема, внесено зміни до порядку погашення кредиту та передбачено, що починаючи з 10 липня 2011 року позичальник здійснює погашення кредиту та сплату процентів за період користування кредитом, нарахованих відповідно до пункту 3.2. цього договору, шляхом здійснення фіксованих платежів (ануїтетні платежі) у сумі 921,89 доларів США 10 числа кожного місяця, а також фактично нараховані відсотки за період користування кредитом, та встановлено рахунок, на який позичальник зобов`язався сплачувати зазначені платежі.

Окремо сторонам зазначено, що на дату підписання договору розмір строкової заборгованості складає 79 541,00 доларів США та 2 459,00 доларів США простроченої заборгованості.

Також 30 травня 2011 року сторонами укладено додаткову угоду до кредитного договору, за умовами якої сторони домовились з 30 травня 2011 року збільшити суму заборгованості на позичковому рахунку на суму залишків, нарахованих на дату укладення цього договору - простроченої заборгованості по процентах за кредитним договором. Таким чином розмір строкової заборгованості за кредитом склав 82 000,00 доларів США, а розмір фіксованих щомісячних платежів (ануїтетних платежів) - 950,39 доларів США.

Крім того, 30 травня 2011 року внесено зміни до договору поруки у частині суми основного зобов`язання, яку встановлено у розмірі 82 000,00 доларів США, а також до договору іпотеки, у якому узгоджено суму основного зобов`язання, забезпечуваного іпотекою, у розмірі 82 000,00 доларів США, уточнено вартість об`єкта іпотеки у розмірі 57 900,00 доларів США, а також інші поточні умови.

05 червня 2012 року листом ПАТ «Дельта Банк» повідомлено позивача про відступлення ПАТ «Сведбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитним договором, а також зазначено нові реквізити для перерахування грошових коштів на погашення кредитної заборгованості.

Позивач продовжував здійснювати погашення заборгованості на користь ПАТ «Дельта Банк», зокрема, з жовтня 2007 року по серпень 2013 року сплатив кредитору суму у розмірі 70 000,00 доларів США. Проте кредитори постійно змінювались, а сума тілу кредиту, яка залишилась до остаточного погашення, майже не змінилася.

Здійснивши особистий перерахунок, позивач зрозумів, що при підписанні кредитного договору його як споживача не було належним чином поінформовано про суттєві для прийняття свідомого рішення обставини, що, на його думку, може бути кваліфіковано як застосування нечесної підприємницької практики. Крім того, банк у порушення норм закону про захист прав споживачів включив до такого договору такі умови, які є несправедливими та тягнуть за собою недійсність договору.

Так, банк включив до кредитного договору несправедливі, на думку позивача, умови про ціну договору, включивши до умов про ціну договору умови про сплату фактично скритих процентів за послуги, які банк надає в своїх інтересах. Зокрема, пунктом 3.11 договору передбачено, що за проведення розрахунків та перевірку документів за кредитними операціями за цим договором позичальник одноразово у день видачі кредиту сплачує банку комісію у розмірі 1 % від розміру кредиту (без ПДВ) у національній валюті по офіційному курсу НБУ на день сплати.

Крім того, пропонуючи до підписання додаткову угоду від 30 травня 2011 року, банк фактично включив до тіла кредиту суму заборгованості за відсотками, чим збільшив базу нарахування відсотків таким чином, що на суму відсотків також нараховувалися відсотки.

Також банк не попередив, що валютні ризики під час виконання зобов`язань за кредитним договором несе споживач; не надав інформацію про методику, яка використовується для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов`язаних із конвертацією валюти платежу у валюту зобов`язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами, а також графік платежів у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості усіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача за кожним платіжним періодом; не зазначив у кредитному договорі детальний розпис сукупної вартості кредиту.

З огляду на викладене, позивач просив визнати недійсними кредитний договір, договори іпотеки та поруки разом із усіма договорами про внесення змін до них.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 08 квітня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що сторонами узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строки та умови кредитування, що свідчить про наявність волі позивача для укладення договору саме на зазначених умовах.

Банк визначив графік погашення заборгованості по кредиту, сукупну вартість кредиту і реальну процентну ставку на місяць, розписав, які суми позивач зобов`язаний сплачувати щомісячно протягом дії кредитного договору.

Позивач ознайомлений з умовами кредитування, зокрема, щодо можливої суми кредиту, строку, на який кредит може бути одержаний, мети, для якої кредит може бути використаний, форми та видів його забезпечення тощо, а також із орієнтованою сукупною вартістю кредиту, відомостями щодо процентної ставки, мінімальної щомісячної суми платежу та строку кредитування.

Разом з тим, позивачем не надано доказів того, що відповідач при укладенні договору застосував нечесну підприємницьку практику, оскільки відповідачем у повному обсязі надано інформацію позивачу стосовно умов кредитування, зазначених у договорі, а останній не мав претензій стосовно умов кредитного договору при його укладенні та засвідчив свою згоду підписом.

Також позивач не скористався правом споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом чотирнадцяти днів з моменту отримання копії примірника договору.

Не заслуговують на увагу посилання позивача на те, що він не міг передбачити зміну курсу валют, оскільки діючим законодавством не передбачений стабільний курс долару США до національної валюти гривні. Стабільність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що відсутні підстави для визнання недійсними спірного кредитного договору, а також договорів іпотеки та поруки, враховуючи їх похідний характер.

Разом із тим, позовні вимоги в частині визнання недійсним договору поруки також не підлягають задоволенню з підстав того, що ОСОБА_2 , яка є стороною договору поруки, визначена у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, а позивачем під час розгляду справи не заявлено клопотання про залучення її до участі у якості співвідповідача.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Одеського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року апеляційну скаргу адвоката Мастістого Іллі Андрійовича в інтересах ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції на підставі наявних у справі доказів, які досліджено судом, правильно встановив обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У грудні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Київського районного суду міста Одеси від 08 квітня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року,у якій просить скасувати оскаржені судові рішення, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 28 грудня 2019 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліку.

Ухвалою Верховного Суду від 07 лютого 2020 року поновлено строк касаційного оскарження, відкрито касаційне провадження, витребувано справу з суду першої інстанції.

У липні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами неповно вивчено матеріали справи та помилково застосовано норми матеріального права.

Так, на думку ОСОБА_2 , банк допустив застосування нечесної підприємницької практики, включивши до кредитного договору такі умови, з якими позивач не мав можливості ознайомитись до підписання договору, а саме умови про: ціну договору (сукупну вартість кредиту, абсолютне значення подорожчання кредиту, розмір реальної відсоткової ставки); наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов`язаннями споживача; тип відсоткової ставки; вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; переваги та недоліки запропонованих схем кредитування; надання банку права в односторонньому порядку змінювати розмір відсоткової ставки, а також не попередив позичальника про те, що ризики коливання курсу гривні до долару США (валюти кредиту) покладаються на позичальника.

При цьому, оскільки згідно із частиною шостою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визнання недійсною умови про ціну договору тягне за собою визнання кредитного договору недійсним у цілому, спірний кредитний договір слід визнати недійсним у цілому. Зміна умови договору про його ціну не виправить ситуацію, оскільки споживача позбавлено інформації, яка могла вплинути на його вибір на стадії укладення кредитного договору.

Також, на думку заявниці, кредитний договір не відповідає вимогам цивільного законодавства та законодавства у сфері захисту прав споживачів, оскільки не містить у собі обов`язкових умов, а саме: у порушення частини другої статті 19, частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», пунктів п. 3.1. - 3.2 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, які були чинними на момент укладення оскарженого кредитного договору, у договорі не зазначено детальний розпис сукупної вартості кредиту із урахуванням процентної ставки за ним, вартості усіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача із зазначенням процентної ставки та порядку обчислення процентних доходів відповідно до обраного банком методу згідно із вимогами нормативно-правових актів Національного банку України; переліку, розміру і бази розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов`язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісій за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо; переліку і розміру інших фінансових зобов`язань споживача, які виникають на користь третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами кредитного договору (страхові платежі під час страхування предмета застави, життя та працездатності споживача, розмір зборів до Пенсійного фонду України, комісії під час купівлі-продажу іноземної валюти для погашення кредиту та процентів за користування ним, біржові збори, послуги реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо); графік платежів не відповідає вимогам законодавства, оскільки не містить у собі відомостей (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості усіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача за кожним платіжним періодом.

Таким чином банк, приховавши повну та об`єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту, ввів позичальника в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, чим позбавив останнього можливості здійснити свідомий вибір під час укладення спірного кредитного договору, а отже допустив застосування нечесної підприємницької практики.

Разом із тим, пропонуючи до підписання додаткову угоду від 30 травня 2011 року, банк фактично включив до тіла кредиту суму заборгованості за відсотками, чим збільшив базу нарахування відсотків таким чином, що на суму відсотків також нараховувалися відсотки. А включаючи до умов кредитного договору вимоги про страхування життя, здоров`я позичальника та предмету іпотеки в афілійованих з банком страхових компаніях, банк фактично позбавив споживача вільного вибору страховика, що, на думку заявниці, може також вважатися нечесною підприємницькою практикою.

Оскількивиконання зобов`язання за спірним кредитом забезпечувалось іпотекою та порукою, які є акцесорними зобов`язаннями і можуть забезпечувати лише дійсне зобов`язання, та зважаючи на вимоги частини другої статті 548 ЦК України, іпотечний договір та договір поруки також мають бути визнані судом недійсним.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами установлено, що 19 жовтня 2007 року між АКБ «Тас-Комерцбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1501/1007/71-201, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі 105 000,00 доларів США на строк з 19 жовтня 2007 року по 19 жовтня 2029 року включно на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов`язання у повному обсязі у терміни, передбачені цим договором. Кредит надається позичальнику лише після: надання документу, що підтверджує здійснення оплати не менше ніж 0 % вартості об`єкта нерухомості відповідно до укладеного позичальником договору купівлі-продажу, зазначеного у пункті 1.4 кредитного договору; виконання позичальником умов пунктів 3.11 та 5.1.12 цього договору; укладання договору про іпотеку об`єкта нерухомості, зазначеного у пункті 1.4. цього договору.

У забезпечення зобов`язань позичальника за кредитним договором 19 жовтня 2007 року між ОСОБА_1 та АКБ «Тас-Комерцбанк» укладено іпотечний договір № 1501/100771-201-Z-1, предметом якого є трикімнатна квартира АДРЕСА_1 загальною площею 63,0 кв.м.

Крім того, 19 жовтня 2007 року між ОСОБА_1 , АКБ «Тас-Комерцбанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 1501/1007/71-201-Р-1, відповідно до умов якого поручитель ОСОБА_2 зобов`язалась перед банком відповідати за виконання ОСОБА_1 зобов`язань щодо повернення коштів за кредитним договором у сумі 105 000,00 доларів США строком до 19 жовтня 2029 року включно з процентною ставкою 12,5 % річних за їх користування.

19 жовтня 2007 року між банком та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, якою внесено зміни, а саме: пункт 1.1. договору викладено у наступній редакції: «Банк має право надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 105 000,00 доларів США на строк до 19 жовтня 2029 року включно на умовах, передбачених у договорі, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов`язання у повному обсязі в терміни, передбачені цим договором. Кредит надається позичальнику лише після: надання документу, що підтверджує здійснення оплати не менше ніж 0 % вартості об`єкта нерухомості відповідно до укладеного позичальником договору купівлі-продажу, зазначеного в пункті 1.4. цього договору; виконання позичальником умов пункту 3.10. цього договору; укладення іпотечного договору про іпотеку об`єкта нерухомості, зазначеного в пункті 1.4. цього договору. Пункт 1.5. договору викладено в наступній редакції: до складу сукупної (загальної) вартості кредиту для позичальника (його витрат) у зв`язку з отриманням кредиту на умовах цього договору включаються суми, необхідні для погашення кредиту, суми передбачених договором процентів, комісій, можливих неустойок, а також вартість витрат, пов`язаних з укладенням іпотечного договору, передбаченого пунктом 2.1. цього договору, у тому числі, будь-яких змін та доповнень до нього, та вартість страхування предмету іпотеки за іпотечним договором відповідно до пункту 5.1.8. договору. Витрати пов`язані з укладенням/зміною іпотечного договору, договору страхування предмету іпотеки, а також договору страхування, що укладається відповідно до пункту 5.1.12. цього договору сплачується позичальником самостійно безпосередньо особам, що надають відповідні нотаріальні послуги/послуги страхування. Також внесено зміни до пункту 6.1.2. договору в частині порядку зміни відсоткової ставки та пункту 8.2. договору в частині відповідальності за невиконання боржником своїх зобов`язань.

30 травня 2011 року сторонами підписано кредитний договір у новій редакції з ПАТ «Сведбанк», яке є правонаступником АКБ «Тас-Комерцбанк», укладено договір про внесення змін та доповнень № 3 до кредитного договору № 1501/1007/71-201 від 19 жовтня 2007 року, внесено зміни до договору іпотеки шляхом укладення договору про внесення змін та доповнень до договору іпотеки №1501/1007/71-201-2-1 від 19 жовтня 2007 року, а також внесено зміни до договору поруки шляхом укладення договору про внесення змін та доповнень № 1 до договору поруки № 1501/1007/71-201-Р-1 від 19 жовтня 2007 року.

25 травня 2012 року ПАТ «Сведбанк» відступило право вимоги за кредитним договором №1501/1007/71-201 від 19 жовтня 2007 року на користь ПАТ «Дельта Банк».

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 розділу II «Перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою і другою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах доводів касаційної скарги.

Відповідно до частин першої - п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із частинами першою та другою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно із положеннями статей 626 - 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом частини другої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (тут і далі у редакції, чинній на момент укладення кредитного договору) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Згідно з частиною четвертою цієї статті у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; право дострокового повернення кредиту; річна відсоткова ставка за кредитом; інші умови, визначені законодавством.

Відповідно до положень, закріплених у пункті 2 частини першої, частинах другій та шостій статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Таким чином, Законом України «Про захист прав споживачів» закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом ненадання або надання у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформації, необхідної для здійснення свідомого вибору.

Як передбачено пунктами 1.1., 1.4. кредитного договору № 1501/1007/71-201 від 19 жовтня 2007 року банк зобов`язується надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 105 000,00 доларів США на строк з 19 жовтня 2007 року по 19 жовтня 2029 року включно на умовах, передбачених у цьому договорі, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов`язання у повному обсязі у терміни, передбачені цим договором. Кредитні кошти призначені для здійснення позичальником розрахунків за договором купівлі-продажу між позичальником та ОСОБА_3 з метою придбання трьохкімнатної квартири, що знаходиться за адресою по АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 1.3. договору, сторони встановили процентну ставку за користування кредитом у розмірі 12,5 % річних за весь строк фактичного користування кредитом.

Пунктом 1.5. договору сторони передбачили, що до складу сукупної (загальної) вартості кредиту для позичальника (його витрат) у зв`язку з отриманням кредиту на умовах цього договору включаються суми, необхідні для погашення кредиту, суми передбачених договором процентів, комісій, можливих неустойок, вартість витрат на страхування відповідно до умов п. 5.1.12. цього договору, а також вартість витрат, пов`язаних з укладенням іпотечного договору, передбаченого п. 2.1. цього договору, у тому числі, будь-яких змін та доповнень до нього, та вартість страхування предмету іпотеки за іпотечним договором відповідно до п. 5.1.8. договору. Витрати пов`язані з укладенням/зміною іпотечного договору, договору страхування предмету іпотеки, а також договору страхування, що укладається відповідно до пункту 5.1.12. цього договору сплачується позичальником самостійно безпосередньо особам, що надають відповідні нотаріальні послуги/послуги страхування.

Пунктом 3.1. договору передбачено, що позичальник зобов`язався здійснювати погашення заборгованості за кредитом шляхом внесення коштів на позичковий рахунок № НОМЕР_1 щомісяця через касу банку згідно додатку № 1, що є невід`ємною частиною цього договору, якщо інше не передбачено цим договором.

А згідно із пунктами 3.2., 3.11. договору, проценти за користування кредитом нараховуються, виходячи із фактичної кількості днів користування кредитом на суму щоденного залишку заборгованості за кредитом, починаючи з дати видачі кредиту до моменту його повернення. При розрахунку процентів за кількість днів у році приймається 360. При цьому враховується перший день та не враховується останній день користування кредитом. Якщо день надання та повернення кредиту співпадають, проценти за користування кредитом нараховуються на суму наданих коштів за один день користування кредитом. Сума нарахованих процентів за визначений період є тільки цілим округленим числом, без десяткових знаків. Позичальник уповноважує банк самостійно округляти суму нарахованих процентів. Округлення процентів відбувається в такий спосіб: до 44 центів/євроцентів - округлення до 0 доларів, понад 44 центів - до 1 долара. За проведення розрахунків та перевірку документів за кредитними операціями за цим договором позичальник одноразово у день видачі кредиту сплачує банку комісію у розмірі 1 % від розміру кредиту (без ПДВ) в національній валюті по офіційному курсу НБУ на день сплати.

Згідно пункту 3.3. договору, проценти за користування кредитом підлягають сплаті позичальником через касу Банку на рахунок нарахованих відсотків №2238.2.2226752.01 щомісяця в період з 01 по 10 число включно за попередній календарний місяць (а. с. 13).

Пунктом 3.1.1. договору про внесення змін і доповнень № 2 до кредитного договору передбачено, що починаючи з 10 липня 2011 року позичальник здійснює погашення кредиту та сплату процентів за період користування кредитом, нарахованих відповідно до пункту 3.2. цього договору, шляхом здійснення фіксованих платежів (далі - ануїтетні платежі або ануїтет ний платіж) у сумі 921,89 доларів США у чітко встановлений цим договором термін 10 (десятого) числа кожного місяця та в день закінчення кредитного договору. До настання терміну, вказаного в абзаці першому цього підпункту пункту 3.1., позичальник сплачує фактично нараховані відсотки за період користування кредитом не пізніше 10 числа наступного місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем укладання даного договору. Сторони досягли згоди, що розмір ануїтетного платежу, передбачений абзацом 1 пункту 3.1.1. договору може бути змінено банком у зв`язку із змінами процентної ставки згідно пункту 8.4. цього договору в порядку, передбаченому пунктом 3.1.11 договору.

Згідно із пунктом 3.2. договору про внесення змін проценти за користування кредитом нараховуються, виходячи із розміру процентної ставки, встановленої у пункті 1.3. або зміненої відповідно до пункту 8.4. цього договору, та фактичної кількості днів користування кредитом на непогашену суму кредиту (залишок заборгованості за кредитом), починаючи з дати видачі кредиту до дати його повернення. При розрахунку процентів за користування кредитом за кількість днів у місяці приймається 30 днів, у році 360. При розрахунку процентів враховується день надання та не враховується день повернення кредиту.

Пунктом 6.4. договору про внесення змін передбачено, що при настанні термінів платежів, передбачених цим договором, чи у випадку наявності простроченої заборгованості по платежах, передбачених цим договором, а також при настанні випадків дострокового повернення кредиту відповідно до умов цього договору, будь-які грошові кошти на рахунках позичальника (в національній та/або іноземній валюті) можуть бути використані банком для сплати процентів, передбачених цим договором, погашення заборгованості за кредитом, сплати неустойок (пені, штрафів), відшкодування збитків, або здійснення інших платежів, передбачених цим договором. Для цього позичальник надає банку право договірного списання коштів зі свого поточного рахунку, відкритого в ПАТ «Сведбанк» та/або з будь-яких інших рахунків, відкритих (чи тих, що будуть відкриті) позичальником в ПАТ «Сведбанк» (в тому числі його філіях та/або відділеннях). Позичальник доручає банку здійснювати таке договірне списання у сумі, визначеній банком самостійно на підставі цього договору, будь-яку кількість разів протягом строку дії цього договору до повної оплати будь-яких зобов`язань позичальника перед банком за цим договором.

У додатку № 1 до кредитного договору міститься графік погашення кредиту, у якому визначено щомісячну суму платежу та залишок кредиту (а. с. 16 - 18).

Відтак, суд першої інстанцій дійшов правильного висновку про те, що позивач ознайомлений з умовами кредитування, зокрема, щодо можливої суми кредиту, строку, на який кредит може бути одержаний, мети, для якої кредит може бути використаний, форми та видів його забезпечення тощо, а також із орієнтованою сукупною вартістю кредиту, відомостями щодо процентної ставки, мінімальної щомісячної суми платежу та строку кредитування.

Крім того, у пунктах 10.1., 10.13 кредитного договору також визначено, що укладаючи цей договір, позичальник усвідомлює та підтверджує, що умови договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими, а підписанням цього договору він підтверджує, що перед укладенням кредитного договору банк надав йому в письмовій формі всю інформацію про умови кредитування. Також при укладенні кредитного договору було надано усю необхідну інформацію, передбачену «Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, у повному обсязі.

Як свідчать матеріали справи, кредитний договір, графік погашення кредиту, а також усі додаткові угоди до договору, підписано особисто ОСОБА_1 (а. с. 13 - 26), що свідчить про досягнення сторонами угоди стосовно всіх істотних умов договору та його обізнаність про умови кредитування, вартість кредиту та інші супутні послуги і тарифи, а також вказує на те, що його намір був спрямований на отримання банківського кредиту в іноземній валюті і що таке його зовнішнє волевиявлення було вільним і спрямованим на отримання кредитних коштів. Будь-яких застережень до договору позичальник не зазначив.

Крім того, упродовж тривалого часу позивач виконував умови спірного договору, чим фактично підтверджував намір на подальше виконання умов договору та відсутність порушення його законних прав та інтересів при укладенні договору, про що свідчать виписки по особовим рахункам, надані банком, та які містяться у матеріалах справи (а. с. 34 - 67).

Також, як доречно зазначив суд першої інстанції у своєму рішенні, частиною шостою статті 11 Законом України «Про захист прав споживачів» передбачено право споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом 14 днів з моменту отримання копії примірника договору, проте реалізація вказаного права споживача і припинення дії кредитного договору можлива при дотриманні споживачем трьох умов, передбачених законом, а саме: подача письмового повідомлення кредитодавцю про відмову від кредитного договору в строки, встановлені законом; одночасного/разом з відкликанням згоди повернення виданого кредиту або отриманого товару по договору; сплати нарахованих процентів, які були нараховані банком за весь час користування грошовими коштами.

Проте ОСОБА_1 правом споживача відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом чотирнадцяти днів з моменту отримання копії примірника договору не скористався.

Необґрунтованими є доводи касаційної скарги про те, що банк не попередив позичальника про те, що ризики коливання курсу гривні до долару США (валюти кредиту) покладаються на позичальника, оскільки діючим законодавством не передбачений стабільний курс долару США до національної валюти гривні. Стабільність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена.

Під час укладення кредитного договору банку не були відомі обставини щодо можливого зростання курсу долара США внаслідок фінансової кризи, а тому він не міг попередити про це позичальника. Крім того, ризик настання негативних наслідків внаслідок можливого зростання курсу іноземної валюти фінансової кризи або можливого його зменшення внаслідок економічного зростання несуть сторони кредитного договору.

Відтак правові підстави для визнання кредитного договору недійсним відповідно до положень статей 203, 215 ЦК України, як укладеного внаслідок введення в оману позичальника, позбавлення його поміркованого, ефективного вибору з боку банку, із урахуванням вимог статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо нечесної підприємницької діяльності банку та несправедливих умов договору, судами не встановлені. Позивач не довів введення його в оману під час укладення договору споживчого кредиту, оскільки перед його підписанням він мав можливість ознайомитися з текстом та умовами договору та власноручно його підписав, усвідомлюючи зміст умов договору.

Крім того, враховуючи похідний характер договору іпотеки та договору поруки, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що у задоволенні вимог позивача щодо визнання недійсним договору іпотеки від 19 жовтня 2007 року та визнання недійсним договору поруки від 19 жовтня 2007 року, слід відмовити.

Отже, висновки судів першої та апеляційної інстанцій про відмову у задоволенні позову відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судами правильно застосовані.

Доводи касаційної скарги фактично зводяться до доводів, наведених позивачем в апеляційній скарзі і які уже було оцінено судом апеляційної інстанції, та не можуть бути підставами для скасування рішень суду першої та апеляційної інстанції, оскільки ґрунтуються на неправильному тлумаченні ОСОБА_2 норм матеріального права.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржені рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України (у редакції чинній на час подання касаційної скарги) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416, ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду міста Одеси від 08 квітня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв

В. А. Стрільчук

І. М. Фаловська