ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5081/21 Справа № 182/6442/20 Суддя у 1-й інстанції - Багрова А. Г. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи :

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач- Моторне (транспортне) страхове бюро України

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача- ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2021 року, суддею Багровою А.Г. в м.Нікополі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 19 лютого 2021 року,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року ОСОБА_3 звернувся до Нікопольського міськрайонного суду в інтересах ОСОБА_1 з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі МТСБУ) та просив стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 невиплачене страхове відшкодування в сумі 24100,00 грн. (а.с.1-4).

В обґрунтування позову зазначив, що в результаті ДТП 15.09.2018 року загинув син позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 .

Вона звернулася до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування витрат, понесених на поховання та встановлення пам`ятника на загальну суму 24100,00 грн., на підтвердження чого надала відповідні документи, та шкоди, пов`язаною із втратою годувальника, у сумі 134028,00 грн.

Відповідачем було відшкодовано шкоду, пов`язану із втратою годувальника.

Разом із тим, у відшкодуванні витрат на поховання та встановлення пам`ятника їй було відмовлено, оскільки надані ОСОБА_1 товарні чеки не належать до розрахункових документів, а, отже, не підтверджують понесених нею витрат.

Позивач вважає дану відмову безпідставною, у зв`язку з чим для захисту своїх прав та охоронюваних законом інтересів звернулася до суду.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у сумі 19500 (дев`ятнадцять тисяч п`ятсот) грн. 00 коп.

Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь держави судовий збір у сумі 1836 (одна тисяча вісімсот тридцять шість) грн. 66 коп.

Відповідач МТСБУ, будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неправильне встановлення обставин, що мають значення для справи, ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення, яким у повному обсязі відмовити позивачу ОСОБА_1 в задоволенні її позовних вимог, а також здійснити розподіл судових витрат.

При цьому, скаржник зазначає, що позивачем не надано суду доказів того, що Фізична особа-підприємець, яка надавала послуги з поховання є платником єдиного податку, внаслідок чого судом зроблено неправильний висновок, що така Фізична особа-підприємець має право видавати чеки довільної форми.

Таким чином, зазначає відповідач, судом першої інстанції при ухваленні рішення належним чином не встановлено, чи дійсно Фізична особа-підприємець, який надавав послуги поховання є платником єдиного податку та не враховано норми Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та Положення про форму та зміст розрахункових документів, внаслідок чого дійшов невірного висновку, що Фізична особа-підприємець, який надавав послуги поховання має право видавати чеки довільної форми.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача, представник позивача, адвокат Кульчицький О.С., просить відмовити скаржнику в задоволенні скарги, рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2021 року залишити без змін. Представник позивача вказує, що посилання відповідача на те, що позивачем не надано доказів того, ФОП, який надавав послуги з поховання є платником єдиного податку, є недостовірними, оскільки копії свідоцтв платників податків єдиного податку ФОП ОСОБА_5 та ОСОБА_6 долучено із заявою про виплату страхового відшкодування, окрім цього, до позову долучено копії свідоцтв платників єдиного податку та зазначено, що копія засвідчена належним чином, копії цих документів є і у відповідача.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, відзиву на неї, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено, щопозивач ОСОБА_1 доводиться матір`ю ОСОБА_4 (а.с.46), який загинув у ДТП 15.09.2018 року (а.с.44).

Постановою слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП у Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції О.С. Калиничева від 17.10.2018 року ОСОБА_1 визнано потерпілою у кримінальному провадженні №0000855 від 16.09.2018 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України (а.с.43).

Вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10.01.2020 року по кримінальному провадженню №0000855 від 16.09.2018 року, який набрав законної сили 10.02.2020 року, ОСОБА_2 визнано винуватим у ДТП 15.09.2018 року, стягнуто з нього на користь ОСОБА_1 6623,04 грн. матеріальної шкоди та 70000,00 грн. моральної шкоди (а.с.58-65).

На момент вчинення ДТП у ОСОБА_2 був відсутній поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с.63).

17.01.2019 року позивач звернулася до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування на загальну суму 143 918,15 грн., де 9890,15 грн. відшкодування витрат, понесених на поховання, та 134 028,00 грн. відшкодування витрат, пов`язаних із втратою годувальника (а.с.12). Із заяви вбачається, що до неї, зокрема, були долучені чеки на суму 9890,15 грн., договір замовлення №1408, копія свідоцтва платника єдиного податку ОСОБА_5 .

Також, 03.09.2020 року до поданої заяви про виплату страхового відшкодування представник позивача ОСОБА_3 надіслав МТСБУ лист, яким долучив документи для отримання відшкодування на встановлення пам`ятника, а саме: товарний чек №2070 від 21.08.2020 року на суму 19500,00 грн., завірені належним чином копії виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_6 , свідоцтва ОСОБА_6 , свідоцтва про державну реєстрацію ФОП ОСОБА_6 (а.с.13).

Відповідно до змісту позовної заяви, відповідач частково задовольнив заявлену вимогу та відшкодував ОСОБА_1 шкоду, пов`язану із втратою годувальника, у сумі 134 028,00 грн. (а.с.2).

На вимогу позивача щодо відшкодування витрат на поховання та встановлення пам`ятника МТСБ надіслало лист, у якому просило надати оригінали документів, що підтверджують витрати на поховання. Послалися на те, позивачем не підтверджено належними платіжними документами (фіскальний касовий чек або розрахункова квитанція) зазначені витрати, а товарні чеки не є належними розрахунковими документами, які можуть підтверджувати понесені витрати (а.с.11).

З товарного чеку №15-138 від 19.09.2018 року, виданого ФОП « ОСОБА_5 », вбачається, що ОСОБА_1 було придбано домовину 750 грн., хрест 380 грн., прохідну 20 грн., саван 110 грн., подушку 40 грн. та 2400 грн. коштувала доставка тіла з м.Дніпро (а.с.14). Отже, згідно з даним чеком, нею було витрачено 3700,00 грн.

Відповідно до товарного чеку від 21.09.2018 року, позивачем було оплачено на користь ПП «Бєдарєва» 600 грн. за виніс домовини з тілом покійного та 300 грн. за демонтаж надмогильного спорудження, а всього 900 грн. (а.с.14). Проте, суд зверув увагу на те, що товарний чек від 21.09.2018 року не містить печатки ПП та у матеріалах справи відсутнє свідоцтво про реєстрацію ПП « ОСОБА_7 ».

Також судом встановлено, що позивачем ОСОБА_1 було заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні та її позовні вимоги складалися з витрат на поховання та завданої моральної шкоди у зв`язку зі смертю сина (а.с.59,63).

Вироком Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10.01.2020 року, який набрав законної сили 10.02.2020 року, встановлено, що ОСОБА_2 визнано винним у ДТП 15.09.2018 року та стягнуто з нього матеріальну шкоду на витрати на поховання у сумі 6623,04 грн. і моральну шкоду 70 000 грн. (а.с.64-65).

Товарним чеком №2070 від 21.08.2020 року, виданого ФОП « ОСОБА_6 », який досліджений судом, встановлено, що ОСОБА_1 придбала пам`ятник за 15000 грн., та його встановлення (плитка, подіум) коштувало 4500,00 грн. (а.с.16).

Таким чином, загальна сума витрат позивача на виготовлення та встановлення надгробного пам`ятника склала 19500 грн. та не перевищує 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 на підставі досліджених доказів наданих сторонами, виходив з того, що вироком Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10.01.2020 року з засудженого ОСОБА_2 на користь позивача стягнуто матеріальну шкоду витрати на поховання в сумі 6623,04 грн., тому стягнення даним судовим рішенням з МТСБУ витрат на поховання може у подальшому призвести до подвійного стягнення таких витрат зі ОСОБА_2 , що буде суперечити ст.61 Конституції України, тому у цій частині суд відмовив у задоволенні позову.

Стягуючи з Моторного (транспортного) страхового бюро України понесені позивачем витрати на придбання пам`ятника у загальному розмірі 19500,00 грн., суд першої інстанції виходив з того, що ці витрати доведені позивачем належними та допустимими доказами і відповідач незаконно відмовив ТзОВ «ЮК «Відшкодування», яке діяло в інтересах ОСОБА_1 , у компенсації витрат на поховання.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції і не може погодитись із доводами відповідача, викладеними в апеляційній скарзі, оскільки вони були предметом розгляду судом першої інстанції, що відображено у судовому рішенні.

За вимогами ст.ст.263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобовязаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі вважає, що суд першої інстанції у повній мірі з`ясував всі обставини, які мають значення для справи, та виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі є законним і належним чином обґрунтованим.

Рішення суду в частині незадоволених позовних вимог про стягненнявитрат на поховання сторонами не оскаржується і у цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 ст.1187 ЦК України передбачено відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

За змістом положень ч.1 ст.1201 ЦК України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати.

Відповідно до п.39.1 ст.39 цього ж Закону, Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам.

Згідно п.а п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до п.27.4 ст.27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Так наявною в матеріалах справи копією Товарного чеку №2070 від 21.08.2020 року, виданого ФОП « ОСОБА_6 », підтверджено, що позивач ОСОБА_1 придбала пам`ятник за 15000 грн., та за його встановлення (плитка, подіум) сплатила 4500,00 грн. (а.с.16).

З Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що ОСОБА_6 з 27.02.2001 є фізичною особою-підприємцем. Види діяльності: лісопильне та стругальне виробництво, виробництво інших виробів із бетону гіпсу та цементу, різання, оброблення та оздоблення декоративного та будівельного каменю, роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами, надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (а.с.17).

З копії Свідоцтва платника єдиного податку Серії А №670443 від 31 травня 2021 року, видно, що воно видане Нікопольською об`єднаною ДПІ Дніпропетровської області Державної податкової служби суб`єкту господарювання ОСОБА_6 Фізична-особа підприємець на підставі Свідоцтва про державну реєстрацію Фізичної-особи-підприємця, також у цьому документі зазначені ставка єдиного податку 20% до розміру мінімальної заробітної плати (а.с.18).

Окрім того, матеріали справи містять копію Свідоцтва про державну реєстрацію Фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 Серії ВО1 за №2 230 001 0001 001151 від 27.02.2001 (а.с.19).

Відповідно до ст.2 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", розрахункова операція - приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо за місцем реалізації товарів (послуг), видача готівкових коштів за повернутий покупцем товар (ненадану послугу), а у разі застосування банківської платіжної картки - оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати в безготівковій формі товару (послуги) банком покупця або, у разі повернення товару (відмови від послуги), оформлення розрахункових документів щодо перерахування коштів у банк покупця.

Розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, видатковий чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів, отримання (повернення) коштів, торгівлю валютними цінностями в готівковій формі, створений в паперовій та/або електронній формі (електронний розрахунковий документ) у випадках, передбачених цим Законом, зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або програмним реєстратором розрахункових операцій, чи заповнений вручну.

У пункті 15 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" зазначено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані, зокрема, надавати в паперовій та/або електронній формі покупцю товарів (послуг) за його вимогою чек, накладну або інший розрахунковий документ, що засвідчує передання права власності на них від продавця до покупця з метою виконання вимог Закону України "Про захист прав споживачів".

За змістом п. 7 ч. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном, розрахунковим документом, передбаченим Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", або іншими документами.

Аналогічного висновку щодо визнання товарного чеку розрахунковим документом, який підтверджує факт продажу товару, дійшов Верховний Суд України у постанові від 26 лютого 2019 року по справі № 820/12016/15.

Також, згідно з п.6 ст.9 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій, та розрахункові книжки не застосовуються при продажу товарів (наданні послуг) платниками єдиного податку (фізичними особами - підприємцями), які не застосовують реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій відповідно до Податкового кодексу України.

Пунктом 61 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України визначено, що до 01.01.2021 реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій не застосовуються платниками єдиного податку другої-четвертої груп (фізичними особами-підприємцями) незалежно від обраного виду діяльності, обсяг доходу яких протягом календарного року не перевищує 1000000 гривень, крім тих, які здійснюють: реалізацію технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту; реалізацію лікарських засобів та виробів медичного призначення.

Згідно витягу з реєстру платників єдиного податку вбачається, що ФОП « ОСОБА_6 » є платником податку 2 групи, однак до видів її господарської діяльності не входять реалізація технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту та реалізація лікарських засобів та виробів медичного призначення.

Отже, на підставі викладеного вище, колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оформлення розрахункових операцій з використанням товарних чеків фізичними особами - підприємцями, які сплачують єдиний податок, є правомірним і товарний чек від 21.08.2020 року на суму 19500 грн. про оплату витрат на виготовлення та встановлення пам`ятника є належним доказом, понесених позивачем витрат.

Доводи відповідача, що судом першої інстанції при ухваленні рішення належним чином не встановлено, чи дійсно Фізична особа-підприємець, який надавав послуги поховання є платником єдиного податку та не враховано норми Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та Положення про форму та зміст розрахункових документів, колегія суддів, з наведених вище підстав вважає необґрунтованими, оскільки вони спростовуються наведеними вище письмовими доказами дослідженими судом, які зокрема надавалися і відповідачу при зверненні 03.09.2020 ТОВ «ЮК «Відшкодування», яке діяло в інтересах ОСОБА_1 до раніше поданої заяви про виплату страхового відшкодування у зв`язку з ДТП, яка мала місце 15.09.2018 (а.с.13).

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга відповідача не містить доводів на спростування висновків суду першої інстанції, які є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні обставин справи судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Оскільки судове рішення залишено без змін, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача Моторного (транспортного) страхового бюро України залишити без задоволення.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 08 липня 2021 року.

Головуючий:

Судді: