465/906/21
2-з/465/28/21
У Х В А Л А

18.02.2021 року м. Львів

Суддя Франківського районного суду м.Львова Гладишева Х.В., перевіривши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Олком-Лізинг» та Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» про визнання недійсним (частково) договору про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги,-

встановив:

До Франківського районного суду м.Львова надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ТОВ «Олком-Лізинг» та ПАТ «Фідобанк» про визнання недійсним (частково) договору №GL3N218733 про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги від 13.08.2020 року, укладеного між ТОВ «Олком-Лізинг» та ПАТ «Фідобанк», що стосується відступлення від ПАТ «Фідобанк» до ТОВ «Олком-Лізинг» права вимоги до позивача ОСОБА_1 за кредитним договором №014/3728/81/05461 від 11.10.2007 року, та договором іпотеки, укладеним 11.10.2007 року між ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , посвідченим приватним нотаріусом Голопристанського нотаріального округу Маршаловою М.В. 11.10.2007 року та зареєстрованого в реєстрі №4837.

Позивач подав заяву, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони ТОВ «Олком-Лізинг» здійснювати звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки та/або укладення договору купівлі-продажу або інших договорів щодо предмета іпотеки, передбаченого договором іпотеки від 11.10.2007 року, укладеного між ВАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ТОВ «Олком-Лізинг» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , посвідченим приватним нотаріусом Голопристанського нотаріального округу Маршаловою М.В. 11.10.2007 року та зареєстрованого в реєстрі №4837, предметом іпотеки якого є нерухоме майно, стосовно наступних об`єктів нерухомого майна: будівля матеріального складу, розташована за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :02:065:0044. А також заборонити усім державним реєстраторам у розумінні Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зокрема, приватним та державним нотаріусам, державним реєстраторам органів місцевого самоврядування та органів державної влади, іншим, вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, свідоцтво про право власності, передачі в іпотеку, довірчу власність, будь-якого іншого обтяження, відкриття та закриття розділів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та інше) стосовно об`єктів нерухомого майна: будівля матеріального складу, розташована за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :02:065:0044.

При цьому зазначає, що як вбачається із умов укладених ним кредитного договору та договору іпотеки строк виконання основного зобов`язання встановлений до 10.10.2027 року, проте новий кредитор всупереч положень кредитного договору та чинному законодавству України, в односторонньому порядку, безпідставно змінив строк виконання основного зобов`язання надіславши повідомлення-вимогу від 11.12.2020 року з вимогою про дострокове виконання зобов`язання за кредитним договором у тридцятиденний термін з дня його отримання та звернення стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, на його думку, невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити в майбутньому виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог позивача, окрім того, продаж майна позивача, яке передано в іпотеку, до набрання законної сили рішенням суду по вказаній справі, фактично нівелює ефективний захист прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

З урахуванням вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши заяву про забезпечення позову, позовну заяву та додані до неї матеріали, суд дійшов таких висновків.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно ч. 1 ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

Відповідно до частини першої статті 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

За статтею 23 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою - четвертою цієї статті.

Згідно ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів, у тому числі й територіальної.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року в справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

В пункті 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» зазначається, що підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції.

З сукупного аналізу вищенаведених положень законодавства можна зробити висновок, що під порушенням правил підсудності розуміється відкриття провадження і розгляд цивільної справи тим судом першої інстанції, до повноважень якого не відноситься вирішення даного спору.

Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним; про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна; про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна; про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об`єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Разом з тим, правила про виключну підсудність застосовуються до позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (наприклад, звернення стягнення на нерухоме майно, передане в заставу іпотечне майно, передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, визнання договору іпотеки недійсним тощо). Виходячи з аналізу вищезазначеного, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно тощо.

Отже, спори, що пов`язані з визнанням недійсними правочинів щодо нерухомого майна, яке є предметом іпотеки, пред`являються до суду за місцезнаходженням майна.

Схожих за змістом висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 25 травня 2020 року у справі №643/4648/18, 11 липня 2019 року у справі № 462/7217/18, від 17 жовтня 2019 року у справі № 461/6956/17.

Як вбачається із роз`яснень, даних в п.42 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» № 3 від 01.03.2013 року виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать, зокрема про визнання правочину з нерухомістю недійсним та про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави. Тому, в разі звуження визначеного ч.1 ст.114 ЦПК України критерію віднесення позовів до виключної підсудності шляхом обмеження його визначення лише предметом (об`єктом) позову втрачається сама можливість чіткого застосування зазначеної частини цієї статті ЦПК України та виникають умови для порушення встановлених законом правил виключної підсудності за позовами що виникають з приводу нерухомого майна.

Як вбачається із п.1.2 ст.1 договору іпотеки від 11.10.2007 року предметом іпотеки є будівля матеріального складу, розташована за адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :02:065:0044.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Згідно положень ст.32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Виходячи з наведеного, оскільки спір пов`язаний з правом позивача, зокрема, на нерухоме майно, тому правила загальної підсудності в даному випадку не застосовуються, а тому, вважаю, що дана справа не підсудна Франківському районному суду м.Львова, а відтак заяву про забезпечення позову слід передати для розгляду за належною підсудністю до Голопристанського районного суду Херсонської області, як суду на території юрисдикції якого знаходиться спірне нерухоме майно.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 27, 31, 32, 149, 151, 153 ЦПК України, -

постановив:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Олком-Лізинг» та Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» про визнання недійсним (частково) договору про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги, направити за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Голопристанського районного суду Херсонської області (75600, Херсонська область, м.Гола Пристань, вул.Горького 19).

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Франківський районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня її складення або у порядку та строки, передбачені ст. 354, 355 ЦПК України.

Суддя Гладишева Х.В.