КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 753/7619/19 Головуючий у суді першої інстанції: Виниченко Л.М.
Номер провадження: 22-ц/824/3891/2021 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Іванова І.В.
У Х В А Л А

04 березня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі судді Іванової І.В., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 05 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи - ОСОБА_3 , Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, ?

в с т а н о в и в:

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 05 листопада 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

На вказане рішення суду, 18 січня 2021 року відповідачподала апеляційну скаргу та клопотання про поновлення строку, яке обґрунтувала тим, що копію оскаржуваного рішення вона отримала лише 18 грудня 2020 року.

Проте, розглянувши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою слід відмовити з наступних підстав.

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (пункт 8 статті 129 Конституції України).

При цьому, забезпечення апеляційного оскарження рішення суду має бути здійснено судами з урахуванням принципу верховенства права і базуватися на справедливих судових процедурах, передбачених вимогами положень законодавства, які регулюють вирішення відповідних процесуальних питань.

Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Згідно зі статтею 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.

Якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Чинний ЦПК України обмежує дискреційні повноваження апеляційного суду стосовно часу поновлення строків на оскарження судового рішення.

Принцип правової визначеності - загальний принцип права, який гарантує забезпечення легкості з`ясування змісту права і можливість скористатися цим правом у разі необхідності.

Принцип правової визначеності є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права. Про це у низці своїх рішень зазначає зокрема Європейський Суд з прав людини. У своїх рішеннях Конституційний Суд України також посилається на принцип правової визначеності, наголошуючи на тому, що він є необхідним компонентом принципу верховенства права.

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України від 21 жовтня 2010 року).

Судом встановлено, що оскаржуване рішення суду ухвалено 05 листопада 2019 року, його повний текст складено 11 листопада 2019 року.

Як видно із матеріалів справи, 22 жовтня 2019 року представник відповідача - адвокат Шульга Н.А. подав до суду клопотання про ознайомлення із матеріалами справи (а.с. 86) та в цей же день ознайомився зі справою, про що свідчить його особистий підпис на довідковому листі.

Крім того, адвокат Шульга Н.А., діючи в інтересах відповідача ОСОБА_1 , 05 листопада 2019 року звертався до суду першої інстанції з клопотанням про відкладення судового розгляду справи (а.с. 95-101).

Отже, на думку апеляційного суду, відповідач була обізнана про наявність спору та судовий розгляд справи, проте апеляційна скарга подана нею лише 18 січня 2021 року, тобто, після спливу одного року з дня складення повного тексту рішення суду.

Доводи, наведені відповідачем у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження про те, що суд першої інстанції не перевірив повноваження адвоката Шульги Н.А. для захисту її прав та інтересів в даному процесі, адже договір про надання послуг, укладений з даним адвокатом ще 09 грудня 2016 року, і чи стосується договір саме цієї цивільної справи, апеляційний суд вважає безпідставними з огляду на наступне.

За правилами ч.ч. 1-2 ст. 64 ЦПК України, представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки. Обмеження повноважень представника на вчинення певної процесуальної дії мають бути застережені у виданій йому довіреності або ордері.

Ордер може бути оформлений адвокатом лише на підставі вже укладеного договору й адвокат несе кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення суду про повноваження представляти іншу особу в суді, а так само умисне невнесення адвокатом до ордера відомостей щодо обмежень повноважень, установлених договором про надання правничої допомоги.

Аналогічна позиція викладена і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року (справа №П/9901/736/18).

З матеріалів справи вбачається, що клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та про відкладення судового розгляду справи поданіадвокатом Шульгою Н.А. та за її підписом, на підтвердження повноважень якої додано копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії № 219 від 24 жовтня 2005 року, копію ордеру серії ЧК № 116218 від 22 жовтня 2019 року з відміткою «Без обмеження повноважень за договором» та копію договору № 1-12/2016 від 09 грудня 2016 року, у п. 1 якого зазначено, що виконавець бере на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу та захищати права і законні інтереси замовника в судах усіх інстанцій та юрисдикцій по всіх категоріях справ, в органах досудового розслідування, в обсязі та на умовах, передбачених даним договором. Пунктом 7.1. даного договору визначено, що він укладений на строк до моменту повного виконання сторонами своїх обов`язків та набирає чинності з моменту його підписання. Договір може бути розірвано кожною із сторін достроково, з попередженням другої сторони за один місяць.

При цьому, в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження припинення Договору № 1-12/2016 від 09 грудня 2016 року або його розірвання в односторонньому порядку.

У параграфі 41 рішення ЄСПЛ у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, пропущеного на значний термін, є порушенням вимог статті 6 Конвенції щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність.

За таких обставин, відповідно до вимог ч. 2 ст. 358 ЦПК України правові підстави для відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 05 листопада 2019 року відсутні.

Керуючись статтею 358 ЦПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 05 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи - ОСОБА_3 , Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя І.В. Іванова