Справа № 466/4175/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2021 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі : головуючого судді Баєвої О.І.

секретаря судового засідання Шукост О.М.

за участю: представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно набутих коштів,

у с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму у розмірі 584260 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що у лютому 2014 року він мав намір придбати автомобіль марки «Mitsubishi Pajero». Переглядаючи сайт «Авторіа» натрапив на оголошення про продаж автомобіля марки «Mitsubishi Pajero», кузов № НОМЕР_1 чорного кольору, 2008 року випуску, із ГБО, вартістю 22800 доларів США. Вказаний автомобіль знаходився у місті Львові та був знятий з обліку. В оголошенні було вказано номер телефону ОСОБА_4 , з яким домовився про зустріч 14.02.2014 року у АДРЕСА_1 біля приміщення МРЕВДАІ.

Зустрівшись із ОСОБА_4 та оглянувши автомобіль, між сторонами було погоджено вартість автомобіля у розмірі 22300 доларів США.

Цього ж дня відбулося оформлення автомобіля. ОСОБА_4 мав довіреність на право розпоряджатися автомобілем від ОСОБА_5 . Після оформлення відповідних документів позивач особисто передав відповідачу грошові кошти у розмірі 22300 доларів США.

В подальшому, в рамках кримінального провадження №0004600 на підставі ухвали слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 30.09.2015 року про дозвіл на проведення обшуку, було проведено обшук домоволодіння позивача, в ході якого вилучено автомобіль марки «Mitsubishi Pajero», кузов № НОМЕР_1 чорного кольору, 2008 року випуску.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10.06.2016 року визнано за ОСОБА_6 право власності на вказаний автомобіль і витребувано його у ОСОБА_3 .

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 13.10.2016 року рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10.06.2016 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду України від 06.02.2016 року рішення суду першої та апеляційної інстанцій залишено без змін.

ОСОБА_3 звернувся із заявою до Жидачівського відділення поліції Стрийського відділу поліції ГУ НП у Львівській області про незаконне заволодіння коштами у розмірі 22300 доларів США, які були передані ОСОБА_4 14.02.2014 року за автомобіль, який у нього був вилучений як у добросовісного набувача. Кримінальне провадження до суду з обвинувальним актом не скеровувалося, провадження зупинено.

Враховуючи те, що автомобіль витребувано у ОСОБА_3 , а кошти ОСОБА_4 набуті безпідставно, позивач змушений звернутися до суду.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_4 просив відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку із наступним. Стверджує, що відповідно до довіреності від 01.02.2014 року, на підставі якої було відчужено автомобіль марки «Mitsubishi Pajero», ОСОБА_5 уповноважив ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на вчинення дій, пов`язаних із відчуженням автомобіля. На його ім`я жодної довіреності не видавалося. Також, зазначає, що сума, вказана ОСОБА_3 , за яку продано автомобіль не відповідає дійсності, стверджує, що автомобіль продано за 150000 грн.

Окрім того, від ОСОБА_4 поступила заява про застосування строків позовної давності.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 допитаний в якості свідка повідомив, що в лютому 2014 року на сайті «Авторіа» він знайшов автомобіль «Mitsubishi Pajero». Домовився про зустріч із ОСОБА_4 , який продавав вказаний автомобіль. На зустріч приїхав ОСОБА_4 , який і мав документи на машину, показував автомобіль. Оглянувши машину, вирішив її купити. ОСОБА_4 представився працівником МРЕО, запропонував, що сам здійснить оформлення автомобіля. ОСОБА_3 ствердив, що саме ОСОБА_4 був продавцем автомобіля «Mitsubishi Pajero», саме йому він передав кошти у сумі 22300 доларів США як кошти, сплачені за купівлю автомобіля. Піля здійснення повної оплати за автомобіль саме ОСОБА_4 передав йому технічний паспорт на автомобіль. На сайті ціна за автомобіль була 22800 доларів США, проте при зустрічі сторгувалися до 22300 доларів США, вказані кошти він передав ОСОБА_4 в нього вдома в присутності свідків.

В подальшому, виявилося, що вказаний автомобіль до нього було придбано шахрайським способом. А тому, в подальшому, автомобіль у нього вилучено. ОСОБА_4 відмовляється повернути кошти, сплачені ним при купівлі машини.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_9 позовні вимоги підтримав, надавши пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Щодо заяви про застосування до позовних вимог строків позовної давності просив відмовити. В подальшому у судове засідання не з`явився.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні просив позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги заперечив, просив відмовити у їх задоволенні, покликаючись на те, що ОСОБА_4 є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки автомобіль було продано від імені ОСОБА_5 на підставі довіреності виданої на ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Заслухавши пояснення учасників справи, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підставні та підлягають до задоволення у зв`язку із наступним.

Судом встановлено, що 14 лютого 2014 року ОСОБА_3 придбано автомобіль марки «Mitsubishi Pajero», кузов № НОМЕР_1 чорного кольору, 2008 року випуску, із ГБО.

В рамках кримінального провадження №0004600 на підставі ухвали слідчого судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 30.09.2015 року про дозвіл на проведення обшуку, було проведено обшук домоволодіння ОСОБА_3 , а також прилеглої до нього території, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 . В ході проведення даного обшуку вилучено автомобіль марки «Mitsubishi Pajero», кузов № НОМЕР_1 чорного кольору, 2008 року випуску та передано ОСОБА_6 .

В листопаді 2015 року ОСОБА_6 було пред`явлено позов до ОСОБА_3 , ОСОБА_10 про визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10.06.2016 року визнано за ОСОБА_6 право власності на вказаний автомобіль і витребувано його у ОСОБА_3 .

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 13.10.2016 року рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 10.06.2016 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду України від 06.02.2016 року рішення суду першої та апеляційної інстанцій залишено без змін.

Позивач ОСОБА_3 стверджує, що про купівлю автомобіля він домовлявся із ОСОБА_4 , саме його номер телефону був розміщений в оголошенні про продаж автомобіля, саме ОСОБА_4 займався всіма питаннями оформлення документів під час продажу автомобіля та кошти у сумі 22300 доларів США ОСОБА_3 передав ОСОБА_4 .

В свою чергу ОСОБА_4 стверджує, що він автомобіль не продавав, оскільки не мав на це правових підстав.

Дійсно, дослідивши матеріали справи судом встановлено, що відповідно до Довіреності від 01.02.2014 року гр. ОСОБА_5 уповноважив ОСОБА_7 та ОСОБА_8 розпоряджатися (укласти догорів купівлі-продажу) автомобілем марки «Mitsubishi Pajero», кузов № НОМЕР_1 чорного кольору, 2008 року випуску.

Вказаний автомобіль належав ОСОБА_5 на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , виданого 30.01.2014 року Центром ДАІ 3217.

Однак, факт купівлі автомобіля ОСОБА_3 саме у ОСОБА_4 стверджується показами свідків. ОСОБА_11 допитаний в якості свідка у судовому засіданні пояснив, що він, ОСОБА_3 та майстер знайшли на сайті «Авторіа» автомобіль марки «Mitsubishi Pajero». Приїхавши на зустріч, оглянули автомобіль, техпаспорт на автомобіль та ключі від нього були у ОСОБА_4 . Оглянувши машину, почали оформлювати документи та домовилися про вартість у 22300 доларів США. ОСОБА_4 пояснив, що автомобіль є його, техпаспорт та інші документи оформленні на іншу особу, оскільки він їздить по довіреності та не переоформляв машину на себе. ОСОБА_3 одразу передав вказані кошти ОСОБА_4 в доларах. Після того, як автомобіль забрала поліція, ОСОБА_3 звертався до ОСОБА_4 з метою повернення коштів у сумі 22300 доларів США, сплачених при купівлі машини, проте останній відмовився повертати кошти.

Також в судовому засіданні в якості свідка допитано ОСОБА_12 , який повідомив, що разом із ОСОБА_3 він їздив до МРЕО оглянути машину «Mitsubishi Pajero», автомобіль виявився справний, тому ОСОБА_3 вирішив купити його, сторгувавшись із ОСОБА_4 за 22300 доларів США. На облік автомобіль ставив ОСОБА_4 . Гроші ОСОБА_3 передав вдома ОСОБА_4 , після чого останній передав ключі від машини.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_3 звернувся із заявою до Жидачівського відділення поліції Стрийського відділу поліції ГУ НП у Львівській області про незаконне заволодіння коштами у розмірі 22300 доларів США, які були передані ОСОБА_4 14.02.2014 року за автомобіль, який у нього був вилучений як у добросовісного набувача.

Під час ухвалення рішення суд також бере до уваги матеріали кримінального провадження №0000929 від 13.10.2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.192 КК України.

Так, на 95 аркуші матеріалів кримінального провадження міститься протокол допиту свідка ОСОБА_4 від 13.05.2016 року, який проводив слідчий Жидачівського ВП Стрийського ВП ГУНП у Львівській області.

З протоколу допиту ОСОБА_4 вбачається, що до нього звернувся ОСОБА_13 та попросив посприяти продажу автомобіля «Mitsubishi Pajero». Він розмістив оголошення на сайті «Авторіа». 14.02.2016 року до нього зателефонував ОСОБА_3 з приводу купівлі автомобіля. Наступного дня вони зустрілися у м.Львові біля МРЕВ та після огляду автомобіля зійшлися на ціні 22300 доларів США. Він допоміг здійснити оформлення документів на автомобіль у МРЕО.

Окрім того, в матеріалах кримінального провадження №0000929 від 13.10.2015 року також містяться протоколи допиту ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Так, з протоколу допиту ОСОБА_7 від 28.03.2017 року вбачається, що він займався купівлею-продажем автомобілів. 02.02.2014 року він придбав автомобіль «Mitsubishi Pajero» приблизно за 19700 доларів США. Оскільки не мав наміру переоформляти документи на автомобіль на своє ім`я на його ім`я та на ім`я ОСОБА_8 було надано довіреність від імені ОСОБА_5 . В подальшому, він продав вказаний автомобіль ОСОБА_4 , який оплатив йому грошові кошти у сумі 22000 доларів США, однак автомобіль не переоформляли, оскільки він із ОСОБА_4 є добрими знайомими. 14.02.2014 року до нього перетелефонував ОСОБА_4 та пояснив, що має покупця на автомобіль «Mitsubishi Pajero» та попросив під`їхати до МРЕВ у м.Львові, щоб підписати документи, оскільки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 мали довіреність на його продаж. Переоформленням документів займався ОСОБА_4 . Йому відомо, що ОСОБА_4 отримав за продаж вказаного автомобіля 22300 доларів США.

З показів ОСОБА_8 , викладених у протоколі допиту від 28.03.2017 року в межах кримінального провадження №0000929 від 13.10.2015 року вбачається, що він займався купівлею-продажем автомобілів. Йому відомо, що до ОСОБА_7 зателефонувала особа, яка представилася ОСОБА_14 та запропонував купити автомобіль «Mitsubishi Pajero». ОСОБА_7 зацікавила така пропозиція та він разом із ОСОБА_7 зустрілися з ОСОБА_15 , оглянули автомобіль ОСОБА_7 вирішив придбав автомобіль «Mitsubishi Pajero» за 19700 доларів США. На його ім`я та на ім`я ОСОБА_7 видано довіреність від імені ОСОБА_5 на продаж автомобіля. В подальшому, ОСОБА_7 домовився із ОСОБА_4 про продаж вказаного автомобіля. Так, ОСОБА_4 придбав у ОСОБА_7 автомобіль «Mitsubishi Pajero»за 22000 доларів США, однак автомобіль вони не переоформляли, оскільки були добрими знайомими. Також йому відомо, що 14.02.2014 року до ОСОБА_7 зателефонував ОСОБА_4 та пояснив, що має покупця на вказаний автомобіль та просив приїхати до МРЕВ для переоформлення машини. Всіма документами по переоформленні машини займався ОСОБА_4 . Йому також відомо, що ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 22300 доларів США за продаж машини.

Також з матеріалів справи вбачається, що саме ОСОБА_4 займався продажем автомобіля «Mitsubishi Pajero», що стверджується Відповіддю 27/02/2020-01 на запит адвоката Іванова О.О. від 25.02.2020 року №б/н, наданою ТОВ «Інтернет-Реклама Ріа», в якій зазначено, що оголошення id 12935058 про продаж Mitsubishi Pajero Wagon 2008 в м.Львові Львівської області було розміщено на сайті AUTO.RIA.com 06.02.2014 року о 17.42 год. Продавцем зазначено ОСОБА_16 та вказано номер телефону НОМЕР_3 , який відповідно до протоколу допиту ОСОБА_4 належить саме йому.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що покликання ОСОБА_4 про те, що він не здійснював продаж автомобіля «Mitsubishi Pajero» ОСОБА_3 та про те, що вартість автомобіля відповідно до Довідки-рахунку серії ВІА №208651 становить 150000 грн не відповідають дійсності, оскільки з матеріалів кримінального провадження №0000929 від 13.10.2015 року, а саме з допитів ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вбачається, що саме ОСОБА_4 отримав кошти у розмірі 22300 доларів США від ОСОБА_3 , передав йому технічний паспорт від автомобіля та ключі. Також вказані факти підтверджені показами свідків, наданими у судовому засіданні в приміщенні суду.

Згідно з ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов`язання із набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов:

- є набуття або збереження майна. Це означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння;

- мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою.

- обов`язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи. Тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (ст. 11 ЦК).

До відсутності правової підстави коментована стаття відносить також і ситуацію, коли підстава, на якій було набуте або збережене майно, на момент набуття або збереження існувала, але згодом відпала. Наприклад, коли правочин, на підставі якого передавалася річ, згодом був визнаний недійсним або коли закінчився строк дії договору, на підставі якого особа користувалася майном, тощо.

Положення глави 83 ЦК України щодо повернення майна, набутого без достатньої правової підстави, застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Аналіз статті 1212 ЦК України вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто відсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

Така ж позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.03.2019 року по справі №607/5422/16-ц.

Підставою за якою у ОСОБА_4 відпала правова підстава набуття грошових коштів у розмірі 22300 доларів США є витребування у ОСОБА_3 автомобіля марки «Mitsubishi Pajero», кузов № НОМЕР_1 чорного кольору, 2008 року як у добросовісного набувача.

Статтею 1215 ЦК України передбачено, яке безпідставно набуте майно, не підлягає поверненню, а саме: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; та інше майно, якщо це встановлено законом.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги те, що у ОСОБА_3 витребувано автомобіль марки «Mitsubishi Pajero», кузов № НОМЕР_1 чорного кольору, 2008 року, відтак, кошти ОСОБА_4 у розмірі 22300 доларів США отримані безпідставно, суд приходить до висновку, що слід стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 кошти у розмірі 22300 доларів США, що в розрахунку офіційного курсу Національного Банку України гривні до долара США, на момент звернення до суду позивачем становить 584260 грн.

Щодо вимоги ОСОБА_4 про застосування строку позовної давності, суд приходить до висновку, що така не підлягає задоволенню у зв`язку із наступним.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Отже, позовна давність є строком для пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що строк позовної давності ОСОБА_3 не порушено, оскільки в ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_3 з 2016 року намагався встановити особу ОСОБА_4 , так як йому було відомо лише його ім`я та номер телефону. Лише звернувшись до правоохоронних органів, які встановили особу ОСОБА_4 , ОСОБА_3 зміг звернутися із даною позовною заявою до суду.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підставні та підлягають задоволенню, слід стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 22300 доларів США, що за курсом НБУ, на момент звернення до суду позивачем становить 584260 грн

Керуючись ст.ст. ст. ст. 12, 13, 76, 80, 81, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 584260 грн. (п`ятсот вісімдесят чотири тисячі двісті шістдесят гривень).

Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня його ухвалення до Львівського апеляційного суду.

Повний тест рішення складено 05.07.2021 року.

Позивач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_4 .

Суддя О. І. Баєва