справа № 208/1797/21
№ провадження 2/208/1203/21
РІШЕННЯ

Іменем України

19 травня 2021 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: Головуючого судді Похвалітої С.М., за участю секретаря судового засідання Грищенко О.Л., представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» - Медвечук Я.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди заподіяної смертю,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_2 звернулась із позовною заявою до суду, в якій просить суд стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на її користь 200 000 грн. 00 коп. в якості відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог, зазначила, що 21.08.2018 р. за адресою м. Кам`янське проїзд Залізничний буд. 5 на залізничний колії 152 км. Пікет 7 біля станції «Кам`янське пасажирське» потяг № 282 сполучення «Хсельницький Геніческ» допустив наїзд на ОСОБА_3 , який внаслідок наїзду загинув.

21.08.2018 р. за фактом настання цієї події було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001339 та розпочато досудове розслідування. Постановою слідчого Кам`янського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області від 20.03.2019 кримінальне провадження, внесене до ЄРДР під № 0001339 було закрито. В постанові про закриття кримінального провадження вказано, що смерть ОСОБА_3 настала в результаті самогубства, проте будь які докази цього відсутні, як і відсутнє кримінальне провадження за фактом доведення до самогубства.

Вона є дружиною загиблого ОСОБА_3 . Для виникнення обов`язку з відшкодування шкоди заподіяної джерелом підвищеної небезпеки необхідно: факт заподіяння шкоди; причиннонаслідковий зв`язок між подією та заподіянням шкоди. Згідно до постанови про закриття кримінального провадження від 21.03.2019 р. має місце і перший і другий елемент необхідні для відшкодування шкоди. Власником потягу є відповідач. Вважає, що їй було заподіяно моральну шкоду, яку вона оцінює в 200 000 грн.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить позов задовольнити, посилався на обставини зазначені в позові. Просив суд стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на її користь 200 000 грн. 00 коп. в якості відшкодування моральної шкоди.

Представник відповідача ОСОБА_4 у судовому засідання позовні вимоги не визнала. Надала відзив на позов, в якому просить суд відмовити в задоволенні позову. У своєму відзиві зазначила, що саме потерпілим було порушено вимоги п.2.5 «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті», що призвело до його смертельного травмування, тому у відповідача відсутній обов`язок по відшкодуванню моральної шкоди.

Ухвалою суду 19 березня 2021 року відкрито провадження по справі.

Суд, вислухавши представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку про відмову в задоволенні вимог з наступних підстав.

Позивач ОСОБА_2 та померлий ОСОБА_3 знаходились у зареєстрованому шлюбі з 21 жовтня 1978 року (а.с10).

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, видане Заводським районним у місті Кам`янське відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 945 (а.с.9).

Як вбачається з матеріалів справи, постановою від 21.03.2019 р. про закриття кримінального провадження, кримінальне провадження № 0001339, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.08.2018 закрито, через відсутність складу кримінального правопорушення.

Обставини зазначені в постанові, 21.08.2018 р. до Кам`янського ВП надійшло повідомлення про те, що 21.08.2018 р. приблизно о 06.05 год. за адресою: м. Кам`янське, проїзд Залізничний, 5 на залізничній колії 152 км. Пікет 7 біля станції «Кам`янське Пасажирське» потяг збив людину, а саме: невстановленого чоловіка віком близько 50 років. Потяг № 282, сполученням «Хмельницький Генічеськ».

Під час проведення досудового розслідування по даному кримінальному провадженню було проведені всі можливі та необхідні слідчі дії, в результаті проведення яких особу потерпілого було встановлено, ним виявився ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .. Труп було пред`явлено для впізнання дружині ОСОБА_2 . Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 959 від 27.08.2018, виданого судово медичним експертом ОСОБА_3 настала смерть від інших уточнених травм із залученням декількох ділянок тіла. Пішохід травмований при зіткненні з поїздом чи іншим залученням транспортним засобом пересування. Ознак насильницької смерті не виявлено. Крім того за даними Дніпровського локомотивного депоТЧ8 під час слідування з поїздом № 282/281 призначенням «Хмельницький Генічеськ» на 153 км. Пк2 перегін Воскойбойня Кам`янське-Пасажирське при швидкості 80 км/год та зеленому вагоні локомотивного світлофора машиніст застосував екстрене гальмування о 05 год. 32 хв. для запобігання наїзду на людину. Встановлена швидкість на перегоні 100 км/год, стоянка поїзду 0 год 19 хв., час відправлення 05 год. 51 хв. в діях машиніста Ткаченка порушень не виявлено. Тому беручи уваги, що смерть ОСОБА_3 настала не від умисних протиправних дій будь яких осіб, а в результаті самогубства (а.с.6).

Відповідно до п. 2.1, 2.5 «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України», пішоходам дозволяється переходити залізничні колії тільки у встановлених місцях (пішохідні мости, переходи, тунелі, переїзди тощо). Ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів.

Ст. 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.03.1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшення шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, коли іншого не встановлено законом, розмір належного з володільця джерела підвищеної небезпеки відшкодування має бути зменшений або у відшкодування шкоди має бути відмовлено.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно із ч. 1 ст. 1193 ЦК України, шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Ст.ст.76, 80 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Ст.81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Крім того, у пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.

Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Виходячи з вище викладеного, та матеріалів справи, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено, що її чоловікові заподіяна шкода з умислу водія Акціонерного товариства «Українська залізниця», оскільки встановлено, що смерть ОСОБА_3 настала не від умисних протиправних дій будь яких осіб, а в результаті самогубства, а тому шкода завдана потерпілому внаслідок відсутності умислу у водія не відшкодовується.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 15, 16, 23, 1167, 1187, 1193 ЦК України, ст. ст. 76, 80, 81, 263, 264, 265, 274, 354, 355 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди заподіяної смертю -відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції, тобто до Дніпровського Апеляційного суду.

Згідно до п.п.15.5 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди, тобто через Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Похваліта С. М.