КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа № 758/9796/15-ц
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/5654/2021
У Х В А Л А

2 березня 2021 року суддя судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду Рейнарт І.М., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу судді Подільського районного суду міста Києва від 11 вересня 2015 року (суддя Шаховніна М.О.) про відкриття провадження у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

ухвалою судді Подільського районного суду міста Києва від 11 вересня 2015 року відкрито провадження у даній справі.

На вказану ухвалу судді 17 лютого 2021 року ОСОБА_1 направив до Подільського районного суду міста Києва апеляційну скаргу.

Матеріали справи надійшли до Київського апеляційного суду 26 лютого 2021 року.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та його представники неодноразово оскаржували ухвалу про відкриття провадження у справі.

Ухвалами суддів Апеляційного суду міста Києва від 17 березня 2016 року та від 30 травня 2016 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу судді Подільського районного суду міста Києва від 11 вересня 2015 року (с.с.68-69, 98 т.1).

Постановою Верховного суду від 16 січня 2018 року ухвалу судді Апеляційного суду міста Києва від 17 березня 2016 року залишено без змін (с.с.124-126 т.1).

12 липня 2016 року та 19 липня 2016 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 знову подав апеляційні скарги на ухвалу судді Подільського районного суду міста Києва від 11 вересня 2015 року.

Ухвалою суддіАпеляційного суду міста Києва від 30 січня 2018 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу судді Подільського районного суду міста Києва від 11 вересня 2015 року та попереджено відповідача та його представника ОСОБА_2 про відповідальність за зловживання процесуальними правами, передбачену ст.148 ЦПК України (т.1 с.с.139-140).

Однак, 9 березня 2018 року та 23 квітня 2018 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 знову подав апеляційні скарги на ухвалу судді Подільського районного суду міста Києва від 11 вересня 2015 року, за якими ухвалами суддів Апеляційного суду міста Києва від 21 березня 2018 року та 2 квітня 2018 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження (с.с.154, 178-179 т.1).

Постановою Верховного Суду від 21 листопада 2018 року ухвалу судді Апеляційного суду міста Києва від 30 січня 2018 та ухвалу судді Апеляційного суду міста Києва від 21 березня 2018 року залишено без змін (т.1 с.с.218-220).

14 березня 2019 року ОСОБА_1 у черговий раз подано апеляційну скаргу на ухвалу судді Подільського районного суду міста Києва від 11 вересня 2015 року (с.с.232-235 т.1).

Ухвалою судді Київського апеляційного суду від 2 квітня 2019 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження та попереджено відповідача та його представника щодо подальшого зловживання правами на апеляційне оскарження та роз`яснено наслідки такого зловживання, передбачені ст. 148 ЦПК України (с.с.238-239 т.1).

18 квітня 2019 року, 26 липня 2019 року відповідачем також було подано апеляційні скарги на ухвалу судді Подільського районного суду міста Києва від 11 вересня 2015 року.

Ухвалою суддіКиївського апеляційного суду від 18 червня 2019 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження та стягнуто з відповідача в дохід державного бюджету штраф у розмірі двох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за зловживання процесуальними правами (с.с.3-4 т.2).

Ухвалою суддіКиївського апеляційного суду від 6 серпня 2019 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу судді Подільського районного суду міста Києва від 11 вересня 2015 року, подану 26 липня 2019 року (с.с.16-17 т.2).

Судовий розгляд справи був призначений на 24 лютого 2021 року, а 19 лютого 2021 ОСОБА_1 у черговий раз подав апеляційну скаргу на ухвалу судді від 11 вересня 2015 року.

Відповідно до частини 1 статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення (п.1 ч. 2 ст. 44 ЦПК).

Відповідно до ч. 3 ст. 44 ЦПК України, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Виходячи з вищевикладеного, неодноразового попередження ОСОБА_1 про недопустимість зловживання процесуальними правами, що призводить до тривалого розгляду справи судом, подання ОСОБА_1 апеляційної скарги 19 лютого 2021 року визнається зловживання процесуальними права, а відтак апеляційна скарга залишається без розгляду.

Частиною 4 статті 44 ЦПК України передбачено, що суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Згідно ст. 143 ЦПК України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 144 ЦПК України одним із заходів процесуального примусу є штраф.

Згідно частини 2 статті 148 ЦПК України у випадку повторного чи систематичного невиконання процесуальних обов`язків, повторного чи неодноразового зловживання процесуальними правами, повторного чи систематичного неподання витребуваних судом доказів без поважних причин або без їх повідомлення, триваючого невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів суд з урахуванням конкретних обставин стягує у дохід державного бюджету з відповідного учасника судового процесу або відповідної іншої особи штраф у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи, що подання ОСОБА_1 апеляційної скарги на ухвалу судді від 11 вересня 2015 року неодноразово визнавалося зловживанням процесуальними правами, ухвалою судді Київського апеляційного суду від 18 червня 2019 року на ОСОБА_1 накладено штраф за зловживання процесуальними права у розмірі 3842грн, однак ОСОБА_1 продовжує зловживати процесуальними правами, що призводить до затягування розгляду справи та порушення розумних строків розгляду справи, вважаю за необхідне застосувати до відповідача захід процесуального примусу у вигляді штрафу у розмірі п`яти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 11 350грн.

Згідно ч. 5 ст. 148 ЦПК України ухвала про стягнення штрафу є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Стягувачем за таким виконавчим документом є Державна судова адміністрація України.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи, за якими стягувачем є держава або державний орган, можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Керуючись статтями 44, 148 ЦПК України, суддя

ухвалив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Подільського районного суду міста Києва від 11 вересня 2015 року про відкриття провадженняу цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишити без розгляду.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави штраф у розмірі п`яти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 11350грн.

Боржник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 .

Стягувач: Державна судова адміністрація України, 01601, м. Київ, вул. Липська, 18/5; .

Строк пред`явлення ухвали до примусового виконання в частині стягнення штрафу становить три місяці, починаючи з наступного дня після набрання нею законної сили.

Ухвала в частині накладення штрафу набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя