Справа № 468/736/21-ц
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

09.07.2021 року Баштанський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Муругова В.В., за участі секретаря Рафальської К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Баштанка цивільну справу №468/736/21-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу нежилого приміщення дійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання дійсним договору купівлі-продажу нежилого приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованого по АДРЕСА_1 . В обґрунтування вимог позивач в заяві зазначив, що 27.12.2002 року придбав у відповідача нежиле приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташоване по АДРЕСА_1 . Зазначену угоду було укладено в письмовій формі на універсальній торговій біржі «РІКо-Альянс». Сторонами була досягнута домовленість по всім істотним умовам договору і угода фактично виконана. На виконання угоди позивач передав продавцю обумовлену ними суму вартості об`єкту нерухомості та отримав взамін приміщення. За вимогами закону договір підлягав нотаріальному посвідченню. Проте в подальшому договір купівлі-продажу нотаріально посвідчений не був й тому на даний час позивач не може оформити земельну ділянку, яка знаходиться під даним нежитловим приміщенням. Оскільки угоду купівлі-продажу не було нотаріально посвідчено, у зв`язку з чим вона є недійною, тому позивач просив про задоволення позову.

Від позивача до суду надійшла заява про підтримання позову та розгляд справи за її відсутності.

Відповідач до суду не з`явилася, про час слухання справи повідомлялася рекомендованим листом з рекомендованим повідомленням (до суду повернулось поштове відправлення з відміткою про відсутність відповідача за зареєстрованим у встановленому порядку місцем свого проживання, тому він відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається повідомленим). До суду не надійшло відзиву на позов.

09.07.2021 року ухвалою суду у відповідності до ст. 12, 206 ч.4 ЦПК України було відмовлено у прийнятті визнання позову за заявою від 24.06.2021 року від імені відповідача та продовжено судовий розгляд.

З огляду на те, що сторони належним чином повідомлені, відповідач не з`явилася в судове засідання та не подала відзив, суд ухвалив про заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи (Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; копію договору купівлі-продажу №1-84 від 27.12.2002 року, укладеного на Універсальній товарній біржі «РіКо-Альянс»; копію витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 17.01.2003 року; копію технічного паспорту на нежитлову будівлю), суд, розглянувши позов в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 27.12.2002 року позивач ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу придбала у відповідача ОСОБА_2 нежиле приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташоване по АДРЕСА_1 . Зазначену угоду було укладено в простій письмовій формі на універсальній торговій біржі «РІКо-Альянс».

Право приватної власності ОСОБА_1 на вказане нежиле приміщення було зареєстроване 16.01.2003 року в КП «Баштанське РБТІ» та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно.

Позивач обґрунтовує свої вимоги про визнання дійсним договору купівлі-продажу нежилого приміщення в судовому порядку тим, що договір купівлі-продажу вказаного майна є недійсним, оскільки не був посвідчений нотаріально, що позбавляє позивача можливості оформити земельну ділянку під вказаним майном.

Оскільки договір купівлі-продажу нежилого приміщення був укладений 27.12.2002 року, то при вирішені вказаного позову слід керуватися положеннями ЦК УРСР (1963 року), норми якого діяли на момент укладення між сторонами вказаної угоди.

Відповідно до положень статей 44, 45, 47, 224, 227 ЦК УРСР 1963 року (в редакції на момент укладення договору купівлі-продажу) повинні укладатись у письмовій формі угоди громадян між собою на суму понад сто карбованців, за винятком угод, зазначених у статті 43 цього Кодексу, та інших угод, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Письмові угоди повинні бути підписані особами, які їх укладають. Недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі. Нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. За договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Комплексний аналіз вказаних положень ЦК УРСР (1963 року) вказує на те, що, за загальним правилом, договори купівлі-продажу нерухомого майна між фізичними особами повинні були укладатися у простій письмовій формі. І лише у випадку укладення договору купівлі-продажу жилого будинку, така угода підлягала нотаріальному посвідченню.

Проте в судовому засіданні встановлено, що між сторонами був укладений у простій письмовій формі договір купівлі-продажу нежилого приміщення, у зв`язку з чим вказана угода на момент її укладення відповідно до положень ЦК УРСР (1963 року) не підлягала нотаріальному посвідченню, що вказує на відсутність установлених законом підстав вважати укладену між сторонами угоду недійсною та свідчить про її дійсність за законом, оскільки вона була укладена у передбаченій законом простій письмовій формі.

Вказані висновки суду підтверджуються також дослідженими судом письмовими доказами, відповідно до яких право приватної власності позивача на придбане ним нежиле приміщення було зареєстроване у встановленому законом порядку в КП «Баштанське РБТІ» та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, що неможливо було б зробити у випадку недійсності договору-купівлі продажу вказаного нерухомого майна.

Позивач як на правову підставу своїх вимог посилається на положення ЦК України, який набрав чинності 01.01.2004 року, тобто після укладення між сторонами договору.

При цьому, відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Крім того, згідно з п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

У зв`язку з цим є безпідставним посилання позивача на положення ЦК України, оскільки правовідносини щодо укладення договору купівлі-продажу нежилого об`єкту нерухомості виникли до набрання чинності даним законом, договір був укладений та фактично виконаний на підставі відповідних положень ЦК УРСР (1963 року), тому і оцінка його дійсності має надаватись у відповідності до положень ЦК УРСР (1963 року).

За такого вказаний, договір є дійсним за законом та не потребує визнання його дійсним за судовим рішенням, оскільки положення ЦК УРСР (1963 року) не передбачали обов`язкового нотаріального посвідчення даної категорії договорів купівлі-продажу нежилих об`єктів нерухомості, а положення ст. 220, 657 ЦК України (які не мають зворотної дії в часі) на правовідносини, що виникли між сторонами, не поширюються.

Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки такі обставини вказують на відсутність підстав, які зумовлюють недійсність нотаріального посвідчення укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договору купівлі-продажу нежилого приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованого по АДРЕСА_1 , укладеного 27.12.2002 року в простій письмовій формі на універсальній торговій біржі «РІКо-Альянс» за № 1-84, оскільки, як вказано вище, таки договір є дійсним у відповідності до чинного на час його укладення закону (ЦК УРСР (1963 року)) та не потребує визнання його дійсним за судовим рішенням.

На підставі викладеного, ст. 44, 45, 47, 224, 227 ЦК УРСР (1963 року) та керуючись ст.ст. 12; 13; 81; 264; 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу нежилого приміщення дійсним - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивачем апеляційна скарга на рішення суду може бути подана Миколаївському апеляційному суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ).

Повне судове рішення складене 09.07.2021 року.

суддя: