Постанова

Іменем України

07 липня 2021 року

м. Київ

справа № 756/14393/15-ц

провадження № 61-7826св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,

учасники справи:

заявник (боржник) - ОСОБА_1 ,

представник заявника -ОСОБА_2 ,

суб`єкт оскарження - приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Лановенко Людмила Олегівна,

заінтересована особа -акціонерне товариство «Універсал Банк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва, у складі судді Майбоженко А. М., від 08 грудня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Соколової В. В., Андрієнко А. М., Поліщук Н. В., від 22 березня 2021 року.

Короткий зміст скарги та її обґрунтування

У грудні 2019 року ОСОБА_1 подав до суду скаргу на дії приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Лановенко Л. О. щодо вчинення виконавчих дій в рамках виконавчих проваджень № 60673850

та № 60724440 (зведеному виконавчому провадженні № 60724606).

Скарга обґрунтована тим, що 26 листопада 2019 року приватним виконавцем Лановенко Л. О. відкрито виконавче провадження № 60673850 з примусового виконання виконавчого листа № 2/756/227/17, виданого Оболонським районним судом міста Києва 12 липня 2017 року про стягнення в солідарному порядку зі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитом у розмірі 96 710, 33 доларів США. 26 листопада 2019 року приватним виконавцем винесена постанова про стягнення з нього винагороди у розмірі 9 671,93 доларів США. Зазначав, що в рамках виконавчого провадження приватним виконавцем накладено арешт на всі рахунки, які відкриті на його ім`я у банках України, ще до того, як ним було отримано постанову про відкриття виконавчого провадження. В результаті цього, накладено арешт на корпоративний рахунок підприємства, в якому він є лише генеральним директором. Господарську діяльність підприємства було зупинено, нанесено збитки. Крім того, накладено арешт на його картковий рахунок, чим позбавлено його можливості забезпечувати себе та сім`ю продуктами харчування, ліками, комунальними послугами. Заявник наголошував на тому, що всупереч вимогам статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» йому не було надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження № 60673850 від 20 листопада 2019 року та постанову про арешт коштів боржника. Вказував, що про існування оскаржених постанов йому стало відомо під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження № 60724440. Вважав дії приватного виконавця неправомірними, а прийняті постанови незаконними, оскільки ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 10 жовтня

2018 року заборонено вчиняти дії щодо виконання виконавчою листа

№ 2/756/227/17 від 12 липня 2017 року, виданого Оболонським районним судом міста Києва, до прийняття рішення у справі.

Посилаючись на зазначені обставини, заявник просив: визнати неправомірними та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Лановенко Л. О. від 20 листопада 2019 року про відкриття виконавчого провадження № 60673850; постанову про відкриття виконавчого провадження № 60724440 від 26 листопада 2019 року; постанову про арешт коштів боржника від 20 листопада 2019 року; постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 20 листопада 2019 року; постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 26 листопада 2019 року.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 08 грудня 2020 року скаргу ОСОБА_1 на рішення та дії приватного виконавця виконавчого округу міста Київ Лановенко Л. О. залишено без задоволення.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що обмеження щодо виконання виконавчого листа № 2/756/227/17, виданого 12 липня 2017 року Оболонським районним судом міста Києва, встановлені ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 10 жовтня 2018 року, стосуються державних виконавців Макарівського відділу державної виконавчої служби територіального управління юстиції у Київській області, тому відсутні підстави для визнання дій приватного виконавця

Лановенко Л. О. щодо вчинення виконавчих дій у виконавчих провадженнях № 60724440 та № 60673850 неправомірними. Районний суд вважав, що приватним виконавцем було вірно розраховано суму основної винагороди приватного виконавця, яка підлягає стягненню. Також судом було встановлено, щоматеріали виконавчого провадження не містять інформації щодо виконання постанови приватного виконавця про арешт коштів боржника банками чи іншими фінансовими установами. Суд відхилив доводи заявника щодо ненадсилання йому постанов про відкриття виконавчого провадження та про арешт коштів боржника, зазначивши, що вказані обставини спростовуються матеріалами виконавчого провадження, серед яких наявний реєстр відправлень рекомендованих листів від 21 листопада 2019 року, згідно якого вказані постанови направлені боржнику ОСОБА_1 .

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 22 березня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 08 грудня 2020 року

в частині відмови в задоволення вимог скарги ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій та скасування постанов приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Л. О. про стягнення з боржника основної винагороди скасовано і закрито провадження у справі в цій частині.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції правильно встановив відсутність неправомірних дій приватного виконавця щодо винесення ним постанов про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту, а отже і підстав для скасування вказаних постанов. Суд апеляційної інстанції вважав, що дії приватного виконавця Лановенка Л. О. в рамках виконавчих проваджень № 60673850, № 60724440 щодо винесення постанов від 20 листопада 2019 року та від 26 листопада 2019 року про стягнення з боржника ОСОБА_1 основної винагороди у розмірі 1 660,17 грн і 9 671,93 доларів США та їх скасування, виходячи з положень статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», підлягають оскарженню до відповідного адміністративного суду, отже розглянуті судом першої інстанції з порушенням правил юрисдикції.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 08 грудня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 березня

2021 рокуі ухвалити нове судове рішення про задоволення скарги, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм Закону України «Про виконавче провадження» та Цивільного процесуального кодексу України.

Доводи касаційної скарги зводяться до того, що суди попередніх інстанцій не звернули увагу на те, що ухвала Макарівського районного суду Київської області від 10 жовтня 2018 року, якою заборонено вчиняти дії на виконання виконавчого листа № 2/756/227/17, виданого 12 липня 2017 року Оболонським районним судом міста Києва, набрала законної сили, не скасована та продовжує діяти на цей час. Заявник стверджує, що приватний виконавець не мав правових підстав для винесення постанови про накладення арешту на все майно боржника без його ідентифікації, яка до того ж є передчасною. Зазначає, що постанови не були надіслані на його адресу. Особа, яка подала касаційну скаргу, наголошує на тому, що в результаті неправомірних дій приватного виконавця обмежено її права та свободи.

У визначений судом строк відзиву на касаційну скаргу не надійшло.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 10 червня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.

Ухвалою Верховного Суду від 01 липня 2021 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

На примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу

м. Києва Лановенко Л. О. перебуває виконавчий лист № 2/756/227/17

від 24 січня 2017 року, виданий Оболонським районним судом міста Києва

12 липня 2017 року, про стягнення в солідарному порядку зі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 96 719,33 доларів США та виконавчий лист

№ 756/14393/15-ц від 24 січня 2017 року, виданий Оболонським районним судом міста Києва 12 липня 2017 року, про стягнення зі ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» судових витрат у розмірі 16 601,75 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва

Лановенко Л. О. від 20 січня 2019 року було відкрито виконавче провадження № 60673850 з примусового виконання виконавчого листа про стягнення зі ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» судових витрат у розмірі 16 601,75 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва

Лановенко Л. О. від 20 листопада 2019 року в рамках виконавчого провадження № 60673850 стягнуто з боржника ОСОБА_1 основну винагороду у сумі 1 660,17 грн.

20 листопада 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Лановенко Л. О. винесено постанову про арешт коштів боржника, що містяться на рахунках у банківських та інших фінансових установах, а також постанову про арешт усього рухомого та нерухомого майна, що належить боржнику ОСОБА_1 .

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва

Лановенко Л. О. від 26 листопада 2019 року відкрито виконавче провадження № 60724440 з примусового виконання виконавчого листа про стягнення солідарно зі ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 96 719,33 доларів США.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва

Лановенко Л. О. від 26 листопада 2019 року в рамках виконавчого провадження № 60724440 стягнуто з боржника ОСОБА_1 основну винагороду у сумі 9 671,93 доларів США.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва

Лановенко Л. О. від 26 листопада 2019 року виконавчі провадження

№ 60724440 та № 60673850 об`єднані у зведене виконавче провадження

№ 60724606.

Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 10 жовтня

2018 року у справі № 370/393/18 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Універсал Банк» про визнання договору недійсним заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. Заборонено державним виконавцям Макарівського відділу державної виконавчої служби територіального управління юстиції у Київській області вчиняти дії на виконання виконавчого листа від 12 липня 2017 року № 2/756/227/17, виданого Оболонським районним судом міста Києва, до прийняття рішення у справі.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У статті 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першої статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням зокрема таких засад: обов`язковості виконання рішень; справедливості, неупередженості та об`єктивності; розумності строків виконавчого провадження.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Приватний виконавець здійснює примусове виконання, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною п`ятою статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Розглядаючи скаргу, встановивши, що приватний виконавець під час виненесення постанов про відкриття виконавчого провадження та про арешт коштів і майна боржника діяв у відповідності до положень Закону України «Про виконавче провадження», суд першої інстанції, з яким у цій частині погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення скарги. Заявник не надав належних та достовірних доказів на підтвердження того, що приватним виконавцем було арештовано його рахунки для зарахування заробітної плати, а також рахунки підприємства, в якому він працює генеральним директором. Рішення суду боржником не виконано.

Судами враховано, що обмеження, встановлені ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 10 жовтня 2018 року у справі

№ 370/393/18, щодо виконання виконавчого листа № 2/756/227/17, виданого Оболонським районним судом міста Києва, стосуються лише державних виконавців Макарівського районного відділу державної виконавчої служби територіального управління юстиції у Київській області. Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 04 лютого 2020 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 26 серпня 2020 року, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення ухвали Макарівського районного суду Київської області від 10 жовтня 2018 року відмовлено. Під час розгляду заяви про роз`яснення судового рішення суди виходили з того, що зміст резолютивної частини ухвали від 18 жовтня 2018 року є зрозумілим, однозначним та труднощів, які б виникали при виконанні рішення, не викликає, рішення не допускає подвійного тлумачення, а тому підстави для його роз`яснення відсутні. Резолютивна частина ухвали узгоджується з вимогами, викладеними у прохальній частині заяви про забезпечення позову, поданої ОСОБА_1 , а заявою про роз`яснення ухвали заявник фактично просить внести зміни до ухвали суду щодо заборони виконання виконавчого документу приватним виконавцем.

Частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

За таких обставин, правильним є висновок суду апеляційної інстанції про закриття провадження у справі у частині оскарження дій та постанов приватного виконавця про стягнення з боржника основної винагороди, оскільки юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов приватного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

До юрисдикції адміністративних судів належать справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, приватного виконавця, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Подібні за змістом висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 06 червня 2018 року у справах № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18), № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18), від 28 листопада 2018 року у справі № 2-01575/11 (провадження

№ 14-425цс18), від 13 березня 2019 року у справі № 545/2246/15-ц (провадження № 14-639цс18), від 03 та 10 квітня 2019 року у справах

№ 370/1288/15 (провадження № 14-612цс18) та № 766/740/17-ц (провадження № 14-664цс18), від 29 травня 2019 року у справі

№ 758/8095/15-ц (провадження №14-134цс19).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції у нескасованій під час апеляційного перегляду частині та судом апеляційної інстанції норм процесуального права, а також неправильне застосування положень Закону України «Про виконавче провадження», яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. Підстави для скасування оскаржених судових рішень відсутні.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скарги без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції у нескасованій під час апеляційного перегляду частині та постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 08 грудня 2020 року у нескасованій під час апеляційного перегляду частині та постанову Київського апеляційного суду від 22 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович