КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №759/5989/2021 Головуючий у І інстанції - Петренко Н.О.
апеляційне провадження №22-ц/824/9932/2021 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Линок В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 21 квітня 2021 року

у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Служба у справах дітей Святошинської районної державної адміністрації в м. Києві, Орган опіки та піклування Святошинської районної державної адміністрації в м. Києві про встановлення юридичного факту,

встановив:

24 березня 2021 року законний представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулася до Святошинського районного суду м. Києва із заявою про встановлення юридичного факту, а саме, що власник житла ОСОБА_1 не є матір`ю неповнолітніх дітей місце проживання яких зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування доводів заяви, посилалася на те, що ОСОБА_1 виявила волю та хоче розпорядитися своєю власністю, уклавши договір довічного утримання.

Для вчинення правочину заявник звернулася до нотаріуса.

Нотаріус повідомив, що для вчинення правочину необхідно отримати дозвіл Органу опіки та піклування.

Заявник звернулася до Служби у справах дітей за інформацією про отримання дозволу на укладення договору довічного утримання.

Служба у справах дітей надала відповідь, у якій вважає власника житла матір`ю неповнолітніх дітей та вимагає від власника житла пакет документів, що надають лише батьки неповнолітніх дітей.

Тому, для реалізації права на отримання дозволу на вчинення правочину власнику житла, що не є матір`ю неповнолітніх дітей, необхідно встановити юридичний факт, що не визнається Службою у справах дітей.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 21 квітня 2021 року, відмовлено у відкритті провадження у справі за вищевказаною заявою.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_2 , як законний представник ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на її незаконність, необґрунтованість, постановлену з неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалася на те, що цивільним правом в даній справі є право скаржника як одноособового власника житлового будинку розпоряджатися своєю власністю.

Право отримати дозвільний документ на вчинення правочину належить лише власнику майна. Власник майна за дозволом Органу опіки та піклування за встановленою процедурою з пакетом документів ще не звернувся. Пакет документів подається в залежності від того чи є власник майна матір`ю неповнолітніх дітей, що зареєстровані за адресою його жила, чи ні.

Для здійснення звернення та реалізації права отримання дозвільного документу скаржнику як власнику житла необхідно встановити юридичний факт, що власник житла ОСОБА_1 не є матір`ю неповнолітніх дітей місце проживання яких зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 .

Після встановлення зазначеного юридичного факту скаржник зможе скористатися передбаченою законодавством процедурою і звернутися за отриманням дозвільного документу.

Звертає увагу, що матеріали справи не містять інформації про те, що між заявником та заінтересованими особами виник або міг виникнути спір про цивільне право.

Просила скасувати ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 21 квітня 2021 року, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що встановлення факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для оформлення цивільного правочину, тоді як відповідно до п.1 ч.1ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження, якщо заява не підлягає розгляду в судах в порядку цивільного судочинства.

Також, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені вимоги не відносяться до вимог, які повинні розглядатися у порядку окремого провадження цивільного судочинства.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У порядку окремого провадження суд може вирішити спір про факт, про стан, але не спір про право цивільне, так як метою такого судового розгляду є лише встановлення наявності або відсутності самого факту, і факт, що встановлюється судом у порядку окремого провадження, повинен мати юридичне значення, і мати безспірний характер, оскільки якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд повинен залишити заяву без розгляду і роз`яснити заявнику право подачі позову на загальних підставах.

Як роз`яснено в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Окреме провадження відрізняється від інших видів провадження суттєвими особливостями, серед яких головним є відсутність сторін з протилежними порушеними інтересами.

Згідно вимог ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи, а саме листа приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу №20/01-16 від 24 січня 2018 року вбачається, що ОСОБА_1 було роз`яснено, що для посвідчення договору довічного утримання належного їй будинку за адресою: АДРЕСА_1 , їй необхідно ще отримати дозвіл Органу опіки та піклування.

Листом Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації від 14 лютого 2019 року №107-107/ОП/С-68-482 ОСОБА_1 надано перелік документів, який необхідно надати до центру надання адміністративних послуг на АДРЕСА_2 для видачі розпорядження про надання дозволу на укладення угод відносно житла (майна), право власності на яке або право користування яким мають діти.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

Положенням про порядок надання дозволів на вчинення правочинів щодо належного дітям майна, в тому числі житла, право власності на яке або право користування яким вони мають передбачена процедура надання дозволу Органу опіки та піклування на укладення правочину.

В п. 4 Листа Верховного Суду України від 01 січня 2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказано, що при вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність.

Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження.

Відповідно до п.1 ч.1ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження, якщо заява не підлягає розгляду в судах в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для відмови у відкритті провадження по справі.

Висновки суду в оскаржуваній ухвалі відповідають вимогам закону.

Викладені в апеляційній скарзі доводи на думку колегії суддів не є переконливими та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 21 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 07 липня 2021 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба