Справа № 932/2079/21
Провадження № 2-о/932/28/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2021 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Кондрашова І.А., розглянувши в приміщенні суду в м. Дніпрі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради, про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року заявник ОСОБА_1 , заінтересована особа Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради, звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

В обґрунтування заяви вказує, що він постійно проживав у період з 22.10.1999 року по 03.05.2001 року, без реєстрації, а з 03.08.2001 року і по теперішній час, зареєстрований у гуртожитку сімейного типу за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем реєстрації його дружини ОСОБА_2 . Зазначений гуртожиток знаходиться у комунальній власності Дніпропетровської міської ради та підпадає під дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». З метою скористатися свої правом на приватизацію заявник звернувся до відділу приватизації Департаменту житлового господарства Дніпропетровської міської ради, однак заявнику було роз`яснено, що документом, який підтверджує невикористання громадянином житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідка з попередніх місць проживання (після 1992 року) щодо невикористання права на приватизацію державного житлового фонду. У разі неможливості надати необхідну довідку, заявнику було роз`яснено право на звернення до суду для встановлення факту постійного проживання у гуртожитку. Оскільки архівна документація щодо проживаючих у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 нікому не передавалась та не зберіглась, заявник позбавлений можливості довести факт проживання у гуртожитку, що є передумовою реалізації ним права на приватизацію, тому просить суд встановити факт постійного проживання з 01 квітня 1992 року по 30 вересня 1999 року у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2021 року відкрито провадження у справі.

Заявник в судове засідання не з`явився. Подав до суду заяву, в якій прохає розглядати справу у його відсутність, заяву підтримує у повному обсязі.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

У зв`язку із неявкою учасників справи суд розглядає справу за наявними доказами. Фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків.

Частиною 7 ст. 19 ЦПК України встановлено, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

За змістом ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до норми ч. 3 ст. 293 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Право на звернення до суду гарантовано ч. 1 ст. 4 ЦПК України, якою передбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Серед категорій справ, які можуть бути розглянуті в порядку окремого провадження, є також справи щодо встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, заявник перебував на службі в Радянській армії у період з 08.05.1988 р. по 25.05.1990 р. Після звільнення зі служби був розподілений для працевлаштування в «Азрембиттехніка», республіка Азербайджан, де працював у період з 23.07.1990 р. по 14.04.1992 р. В подальшому прибув до м. Дніпропетровська, де у період з 14.04.1992 року працював у Дніпропетровському орендному підприємстві «Дніпрошина», на посаді збірника покришок. У цей час заявник проживав у гуртожитку від підприємства.

25.05.1995 року заявник звільнений з Дніпропетровського орендному підприємстві «Дніпрошина». Отже, період працевлаштування на цьому підприємстві складає з 14 квітня 1992 року по 25 травня 1995 року. В подальшому заявник працював на інших підприємствах, а отже не мав права користуватися відомчим житлом.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

В матеріалах справи відсутні будь-які інші докази, які б беззаперечно свідчили про те, що заявник проживав у період з 25.05.1995 року по 30 вересня 1999 року, тому суд не знаходить підстав для визнання факту проживання заявника у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 , за цей період.

Заявником не надано до суду доказів, а саме архівних довідок, копії витягів з картотек реєстрації проживаючих у гуртожитку, інших доказів, які б могли б довести факт проживання заявнику у гуртожитку.

Частиною першою ст. 294 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи.

Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення заяви ОСОБА_1 та встановлення факту того, що заявник постійно проживав без реєстрації у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 , з 14 квітня 1992 року по 25 травня 1995 року. Вимога про встановлення факту проживання заявника у гуртожитку з 26 травня 1995 року по 30 вересня 1999 року, задоволенню не підлягає, оскільки не підтверджена належними та допустимими доказами.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 19, 293, 297, 315, 265, 273, 315, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради, про встановлення факту, що має юридичне значення, задовольнити частково.

Встановити факт постійного проживання без реєстрації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_2 , у період з 14 квітня 1992 року по 25 травня 1995 року.

В іншій частині вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів із дня його проголошення особами, що брали участь у судовому засіданні, а особами, які не брали участі в судовому засіданні протягом 30 днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили протягом 30 днів з дня його проголошення, якщо не буде оскаржено у встановленому порядку.

Суддя І.А. Кондрашов