Справа № 522/1831/21
Провадження № 2/522/5389/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2021 року

Приморський районний суд м. Одеси

у складі судді Косіциної В.В.

за участю секретаря судового засідання Пашковського В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Щербакова Юрія Сергійовича, державного підприємства «СЕТАМ», публічного акціонерного товариства акціонерний банк «УКРГАЗБАНК», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Бутенко Наталії Павлівни про визнання недійсними результатів прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, оформлених актом приватного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, та скасування свідоцтва про право власності, -

ВСТАНОВИВ:

29 січня 2021 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла була подана позовна заява адвокатом Іскрою Світланою Леонідівною в інтересах позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Щербакова Юрія Сергійовича, державного підприємства «СЕТАМ», публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «УКРГАЗБАНК», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватного нотаріуса Одеського міського округу Бутенко Наталії Петрівни, в якій просить суд:

-Визнати недійсними результати прилюдних торгів з реалізації квартири АДРЕСА_1 , оформлені Актом державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки № 62637929 від 15.12.2020, відповідно до якого переможцем стала ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 );

-Скасувати свідоцтво про право власності від 28.12.2020 р., видане приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бутенко Н.П., за реєстровим № 1142, відповідно до якого ОСОБА_2 належить квартира АДРЕСА_1 , та державну реєстрацію прав та їх обтяжень ( з відкриттям розділу), індексний номер 55959009 від 28.12.2020 р., номером запису 39944808.

Окрім того, позивач просить суд стягнути з відповідачів на свою користь усі понесені нею судові витрати.

Підставою для пред`явлення позову про визнання електронних торгів недійсними позивач вказує наявність порушення норм закону під час їх проведення, а також порушення свої прав та законних інтересів.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.01.2021 року визначено головуючого суддю у вказаній цивільній справі ОСОБА_3 .

Ухвалою від 01.02.2021 року було відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження, підготовче засідання було призначено на 22 лютого 2021 року на 11 году 00 хвилин.

10 лютого 2021 року за вх. № 16494/21 від Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Щербакова Юрія Сергійовича (Відповідач 2) через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

15 лютого 2021 року за вх. № 18537/21 від приватного нотаріуса Бутенко Н.П. (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору) надійшла заява про розгляд справи за відсутності заявника.

22 лютого у підготовче засіданні з`явилися представник позивача ОСОБА_4 , ОСОБА_2 (відповідач 1) та представник приватного виконавця Щербакова Ю.С.(відповідач 2) ОСОБА_5 , представником позивача було подано відповідь на відзив, у зв`язку з чим суд на місці ухвалив відкласти судове засідання на 17.03.2021 року на 11 годину 15 хвилин.

10 березня 2021 року за вх. № 27833/21 через канцелярію суду від Державного підприємства «СЕТАМ» (відповідач 3) надійшов відзив, у якому відповідач просить суд відмовити позивачу у задоволені позову у повному обсязі, мотивуючи свою позицію законністю проведення електронних торгів, а також розглянути справу за відсутності представника відповідача.

17 березня 2021 року до судового засідання з`явилися: ОСОБА_2 (відповідач 1) та представник приватного виконавця Щербакова Ю.С.(відповідач 2) ОСОБА_5 , позивач та його представник до судового засідання не з`явився, у зв`язку з чим було суд на місці ухвалив відкласти підготовче судове на 01.04.2021 року на 14 годину 00 хвилин.

У судовому засіданні 1 квітня 2021 року від ОСОБА_2 (Відповідач 1) надійшло клопотання про допит свідка. Заслухавши думку присутніх щодо вказаного клопотання, суд на місці ухвалив вирішити вказане клопотання у першому судовому засіданні, закінчити підготовче судове засідання та призначити справу до розгляду на 19.04.2021 року на 15 годину 30 хвилин.

9 квітня 2021 року за вх. № 40709/21 від ОСОБА_2 (Відповідач 1) до суду надійшла заява про виклик і допит у якості свідка ОСОБА_6 .

19 квітня 2021 за вх № 44421/21 представник позивача через канцелярію суду подав клопотання про відкладення розгляду справи, призначеної на 19.04.2021 року на 15.00.

19 квітня 2021 року у судове засідання прибули представника ОСОБА_2 (відповідач 1) та представник приватного виконавця Щербакова Ю.С.(відповідач 2) ОСОБА_5 . У зв`язку з неявкою у судове засідання представника позивача суд на місці ухвали відкласти розгляд справи на 17.05.2021 року на 16 годину 15 хвилин.

20 квітня 2021 року за вх. № 45154/21 від приватного нотаріуса Бутенко Н.П.( третя особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору) надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності.

17 травня 2021 року у судовому засіданні за участі представника позивача ОСОБА_4 , ОСОБА_2 (відповідач 1) та представника приватного виконавця Щербакова Ю.С.(відповідач 2) ОСОБА_5 було заслухано викликаного свідка ОСОБА_6 , яка повідомила суд про те, що у квартирі АДРЕСА_1 постійно проживали різні люди і що позивача вона не бачила і стверджувати, що позивач там проживає не може. У зв`язку із заявленим представником позивача ОСОБА_7 клопотання про перенесення судового засідання, суд на місці ухвалив відкласти судове засідання на 08.06.2021 року на 15 годину 25 хвилин.

31 травня 2021 року за вх. № 60084/21 через канцелярію суду ОСОБА_2 (відповідач 1) надала заяву про виклик і допит у якості свідка ОСОБА_8

8 червня 2021 року за вх.№ 63407/21 від представника позивача надійшли додаткові пояснення щодо позовної заяви.

У судовому засіданні 8 червня 2021 року, на яке з`явилися представник позивача ОСОБА_4 , ОСОБА_2 (відповідач 1) та його представник ОСОБА_9 , представник приватного виконавця Щербакова Ю.С.(відповідач 2) ОСОБА_5 було допитано викликаного свідка ОСОБА_8 та у зв`язку із закінченням робочого часу судом було оголошено перерву до 01.07.2021 року до 15 години 00 хвилин.

Заслухавши пояснення сторін та показання свідків, дослідивши надані сторонами письмові докази та оцінивши усі докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності та їх достатності у їх взаємозв`язку, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 у повному обсязі.

Судом було становлено, що 9 липня 2008 року між ОСОБА_1 (позивач) та ВАТ АБ «УКРГАЗБАНК» (відповідач 4) було укладено кредитний договір № 242-08/П-3, відповідно до якого ВАТ АБ «Укргазбанк» надавав ОСОБА_1 кредит у розмірі 68 000 тисяч доларів США строком з 09 липня 2008 року по 08 липня 2038 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом виходячи із 13, 8% річних.

У якості забезпечення виконання кредитного зобов`язання 9 липня 2008 року між сторонами було укладено договір іпотеки, відповідно до п.2.1.1 якого, предметом іпотеки є нерухоме майно - однокімнатна квартира АДРЕСА_1 . Окрім того, 9 липня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк`як кредитором, ОСОБА_1 , як позичальником та ОСОБА_10 як поручителем було укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель взяв на себе зобов`язання перед кредитором відповідати за визнання позичальником зобов`язань, передбачених Кредитним договором № 242-08/П-3.

У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору, ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі Одеської філії АБ «Украгазбанк» звернувся з позовом до ОСОБА_1 до Приморського районного суду м. Одеси, яким 09.03.2011 року було винесено заочне рішення, яким позов було задоволено частково та солідарно стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_10 на користь позивача заборгованість за кредитним договором у сумі 74 834 доларів США 87 центів та 12 987 гривень 86 копійок, а також сплачений судовий збір у сумі 1700 гривень 00 копійок та витрати на інформаційно- технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120 гривень 00 копійок.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, ОСОБА_10 у 2011 році звернулася до Приморського районного суду м. Одеси із заявою про перегляд судового рішення, однак ухвалою від 22 серпня 2011 року суд залишив її заяву без розгляду.

За апеляційною скаргою ОСОБА_10 заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09.03.2011 року було скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ АБ «Укргазбанк» Одеської філії АБ «Украгазбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_10 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки було задоволено частково та стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором у сумі 597 608 гривень 82 копійки, пеню у сумі 12 992 гривень 07 копійок, стягнуто солідарно судовий збір у розмірі 1700 гривень та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 1200 гривень.

На виконання вказаного рішення Приморським районним судом м. Одеси 24.04.2018 року було видано виконавчий лист № 2-1607/11, на підставі якого Приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Щербаковим Ю.С. 22 липня 2020 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та одночасно із цим постанови про стягнення з боржника основної винагороди у розмірі 61 242 грн. 09 коп., про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 319 грн., постанову про арешт на все майно ОСОБА_1 та окремо постанову о арешт на майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 39 кв. м. та постанову про звернення стягнення на майно боржника.

28 липня 2020 року постановою про опис та арешт майна було описано квартиру, яка виступає предметом спору. На підставі заяви від стягувача щодо неузгодження між сторонами виконавчого провадження вартості майна та щодо невідкладного призначення суб`єкта оціночної діяльності- суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна ОСОБА_1 , 29 липня 2020 року приватним виконавцем Щербаковим Ю.С. було винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, а саме: Приватне підприємство «Брокбізнесконсалт».

7 серпня 2020 року приватним виконавцем Щєрбаковим Ю.С. було направлено до Державного підприємства «СЕТАМ» заявку на реалізацію предмета іпотеки. 2 грудня 2020 року спран квартира була реалізована на третіх торгах за ціною продажу 456 745 гривень 90 копійок. (протокол № 514512, лот № 450873).

Не погоджуючись з результатами вказаних прилюдних торгів, позивач звернулася до суду із даною позовною заявою.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України, 2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Велика палата Верховного Суду у постанові від 05.06.2018 року у справі №910/856/17 (далі -Постанова) дійшла висновку, що правова природа процедури реалізації майна на електронних торгах полягає у продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника до покупця - учасника електронних торгів, та складанні за результатами їх проведення акта про проведення електронних торгів. Вказаний акт є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах, а отже, є договором. Набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна є відповідний виконавець та організатор електронних торгів. Покупцем є переможець електронних торгів.

Згідно постанови Великої Палати Верховного суду від 15.01.2020 р. №367/6231/16-ц з приводу визнання електронних торгів недійсними правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (ст.ст. 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо встановленої процедури, порядку проведення торгів,

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку регламентуються Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року (який набрав чинності з 05 жовтня 2016 року) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Відповідно до ч. 1 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Відповідно до частини сьомої статті 51 Закону України «Про виконавче провадження», примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Верховний Суд у постанові від 10 липня 2019 року у справі № 462/2232/16, провадження № 61-21671св18 вказав на те, що державний виконавець може передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішення суду про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов`язань, за таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом України «Про іпотеку». Таким чином норми Закону України «Про виконавче провадження» допускають звернення стягнення на предмет іпотеки в ході процедури виконавчого провадження без судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, в межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя

Відповідач у відзиві вказує на те, що у зв`язку зі відсутністю у позивача будь-яких коштів, рухомого та іншого нерухомого майна, відсутністю інформації про отримання нею заробітної плати чи пенсії, що підтверджується листами про надання інформації доданими до відзиву, приватним виконавцем було звернуто стягнення на предмет іпотеки та продано з публічних торгів належну позивачці квартиру АДРЕСА_2 , житловою площею 23, 6 кв., загальною площею 35, АДРЕСА_3 .

Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги, посилається на норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», до п. п. 1 п. 1 якого передбачено, що протягом дії Вказаного закону:

1) не може бути примусово звернено стягнення (відчужене без згоди власника) на майно, що віднесене до об`єктів житлового фонду (далі - нерухоме житлове майно), об`єкт незавершеного житлового будівництва, майнові права на нього, що є предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно/об`єкт незавершеного житлового будівництва/майнові права виступають як забезпечення виконання зобов`язань фізичної особи (позичальника або майнового поручителя) за кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного житлового будівництва, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна; або;

таке нерухоме житлове майно придбавалося за кредитні кошти і при цьому умовами кредитного договору передбачена заборона реєстрації місця проживання позичальника або майнового поручителя за адресою знаходження нерухомого житлового майна, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного житлового будівництва) не перевищує 140 квадратних метрів для квартири та 250 квадратних метрів для житлового будинку.

Позивач також звертає увагу суду на те, що квартира АДРЕСА_1 є єдиним нерухомим житловим майном, яке знаходиться у її власності, що підтверджується інформаційною довідкою з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 241276028 від 21.01.2021.

У той же час приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Щербаковим Ю.С. (відповідачем 2) було вказано у відзиві про те, що задля перевірки питання фактичного проживання позивачки у квартирі, яка є предметом спору, ним було направлено запит до КП «ЖКС «Портофранківський», на який за вих.2939/11 від 25.11.2020 було отримано відповідь про те, що співробітниками ЖКС було здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_4 та встановлено факт не проживання громадянки ОСОБА_1 у вказаній квартирі, про що було складено акт. Відповідно до вказаного акту, складеного 22.11.2019 року, позивачка у квартирі не проживає тривалий час і де вона знаходиться, невідомо.

28. 07. 2020 року Відповідачем 2 було складено акт у присутності двох понятих та сусідки, відповідно до якого позивачка за вказаною адресою не проживає, тривалий час здає квартиру в оренду стороннім особам.

Актом приватного виконавця від 01.12.2021 року, складеного в ході повторного виходу за адресою знаходження предмета спору, двері відкрив громадянин ОСОБА_11 , який повідомив про те, що позивачка у вказаній квартирі не проживає, а ОСОБА_11 орендує вказану квартиру та проживає в ній протягом 6 місяців та регулярно сплачує орендну плату.

На вимогу Відповідача 2 представниками КП ЖКС «Порто-Франківський» від 15.01.2021 року було здійснено повторний вихід за місцезнаходженням предмету спору- квартири АДРЕСА_1 та повторно було складено акт про те, що громадянка ОСОБА_1 за вищезазначеною адресою не проживає.

Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_8 під час допиту у судових засіданнях вказали на те, що не бачили позивача і не можуть стверджувати, що вона проживає за адресою: АДРЕСА_4 і що в квартирі постійно проживали різні люди.

Окрім того, Відповідач 2 у відзиві зазначив, що позивачка мешкає за кордоном, оскільки відповідно до інформації, викладеної ДПС у довідці № 0.184-21392/0/15-20 від 11.08.2020 року, ОСОБА_12 востаннє в`їхала на територію України 28. 07.20219 року та виїхала 18.08.2019 року та після цього назад до України не поверталася.

У відповіді на відзив представник позивача підтвердив той факт, що позивач дійсно у серпні 2019 року виїхала за межі України з наміром повернутися назад у квітні 2020 року. Однак у зв`язку із запровадженням на території України Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» від 11.03.2020 року повернення позивачки до України навіть на сьогоднішній час є майже неможливим.

Крім того представник позивача під час судових засідань підтвердила, що позивач на даний час проживає та працює у Мексіці.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 , що проживає у сусідній з квартирою позивача квартирі, пояснила суду, що знайома з позивачем ОСОБА_1 та знає як вона виглядає, проте останні 8-10 років позивач не проживала в квартирі за адресою АДРЕСА_4 . В квартирі проживала квартиранти, які час від часу змінювались.Додатково пояснила, що вона одного разу зверталась до жильців квартири АДРЕСА_1 з пропозицію здати кошти на поточні потреби будинку, проте вони їй відмовили, пояснивши , що квартиру орендують.

Свідок ОСОБА_13 пояснила суду, що в квартирі проживали різні люди, які мінялись час від часу, проте позивачка в квартирі не проживала.

Відповідач ОСОБА_2 також пояснювала суду, що на момент придбання спірного жила, в квартирі проживав чоловік на ім`я ОСОБА_14 , він повідомив її, що квартиру орендує, оплатив до кінця місяця та просив надати час для пошуку нового житла.

Крмі того судом встанволено, що на момент продажу квартири в ній проживала інша особа ОСОБА_11 , який орендував її у ОСОБА_1 та щомісячно сплачував за неї орендну плату, що підтверджується актом приватного виконавця підписаного в тому числі ОСОБА_11 .

Представник позивача пояснила суду, що дійсно позивач не проживала постійно в квартирі, що є предметом спору. Проте в оренду її не здавала, в квартирі мешкали родичі та знайому, які про це просили. Проте жодних доказів, яки б спростовували показання свідків, пояснення відповідача та акт приватного виконавця суду не надала.

Представник позивача наполягала на тому, що зареєстрованим місцем проживання позивача є спірна квартира, іншого житла у власності у позивача не має, а тому вказане майно підпадає під дію мораторій.

При цьому представник позивача не заперечувала, що борг у позивача перед ПАТ «Ургазбанком» існує та що позивач не сплачувала його навіть частково.

Мораторій (заборона) на примусове відчуження майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, який встановлений Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", має цільовий характер і є державною гарантією захисту конституційних прав та інтересів громадян, які отримали кредити саме в іноземній валюті.

Для застосування цієї державної гарантії захисту конституційних прав та інтересів громадян, які отримали кредити саме в іноземній валюті, обов`язковою є сукупність зазначених вище обставин, оскільки вказаний закон не підлягає застосуванню до будь-яких правовідносин, що випливають із договору іпотеки.

Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 10.02.2021 року по справі № 755/17990/19.

При розгляді справи судом встановлено, що на протязі останніх років, ще до від`їзду за кордон, позивач не використовувала спірну квартиру як місце свого постійного проживання

Таким чином, позивач не надала жодних доказів на підтвердження того, що квартира АДРЕСА_1 є місцем її постійного проживання, а на підставі досліджених матеріалів справи та заслуханих показань свідків суд дійшов висновків, що квартира здається в оренду, позивач в ній не проживала на протязі років, а з 2019 року проживає за межами території України.

У правових висновках Верховного Суду України, викладених зокрема у постановах № 6-1981цс16 від 12 жовтня 2016 року, № 6-1884цс15 від 18 листопада 2015 року, № 6-1749цс15 від 25 листопада 2015 року, роз`яснено, що підставою для задоволення позову про визнання прилюдних торгів недійсними є наявність не лише порушення норм закону під час проведення прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює.

Суд, на підставі дослідження матеріалів справи, письмових доказів та пояснень сторін і учасників справи не вбачає порушень прав позивача, окрім того суд звертає увагу про на, що позивач знала про наявність у неї заборгованості перед ПАТ АБ «Украгазбанк» (відповідач 4) за кредитним договором у сумі 597 608 гривень 82 копійки, пеню у сумі 12 992 гривень 07 копійок, стягнуто солідарно судовий збір у розмірі 1700 гривень та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 1200 гривень, однак не виконувала рішення суду та не сплачувала заборгованість.

У результаті проведених публічних торгів щодо продажу майна позивач не втратила житло та не була виселена з квартири, оскільки не проживала, а лише втратила право власності на об`єкт нерухомого майна, що використовувала для надання в оренду та отримання прибутку. У зв`язку з викладеним суд приходить до висновку, що в даному випадку не має підстав для застосування мораторію на продаж іпотечного та в наслідок продажу майна право позивача на житло не було порушено.

На підставі вище викладеного та керуючись ст. ст. 2,5,12,13, 81, 263-265 суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволені позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Щербакова Юрія Сергійовича, державного підприємства «СЕТАМ», публічного акціонерного товариства акціонерний банк «УКРГАЗБАНК», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Бутенко Наталії Павлівни про визнання недійсними результатів прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, оформлених актом приватного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, та скасування свідоцтва про право власності в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 08 липня 2021 року.

Суддя Косіцина В.В.