КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №752/418/2021 Головуючий у І інстанції - Шевченко Т.М.
апеляційне провадження №22-ц/824/9090/2021 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Линок В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 30 березня 2021 року

у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»,

встановив:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із скаргою на дії державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), заінтересована особа: ПАТ «НАСК «Оранта», мотивуючи свої вимоги тим, що в провадженні Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження №28621139 з примусового виконання виконавчого листа №2-142/10, виданого 19 листопада 2010 року Голосіївським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ВАТ «НАСК «Оранта» 52293,98 грн.

Заявник зазначає, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 15 лютого 2010 року задоволено позов ВАТ «НАСК «Оранта».

Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь ВАТ «НАСК «Оранта» страхове відшкодування в сумі 51761 грн. 37 коп., судовий збір в сумі 517 грн. 61 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в сумі 15 грн., а всього 52293 грн. 98 коп.

Постановою державного виконавця ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві від 14 вересня 2011 року відкрито виконавче провадження №28621139.

Постановою державного виконавця ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві від 14 вересня 2011 року накладено арешт на майно боржника.

Постановою державного виконавця ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві від 23 листопада 2012 року, повернено виконавчий лист стягувачу на підставі п. 2 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження».

27 листопада 2020 року із відомостей, що містяться в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 дізнався, що 26 вересня 2011 року до єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на підставі постанови державного виконавця від 14 вересня 2011 року ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві було внесено обтяження - арешт нерухомого майна за реєстраційним номером 11645860. Особа, майно/право, якої обтяжується - ОСОБА_1 .

Заявник, посилаючись на відомості, що містяться в Автоматизованій системі виконавчого провадження, зазначає, що він не є боржником по будь-яким виконавчим провадженням, в тому числі у ВП №28621139.

Просив визнати неправомірними дії державного виконавця з відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на майно боржника - ОСОБА_1 в межах ВП №28621139; визнати протиправними та скасувати постанову від 14 вересня 2011 року про відкриття виконавчого провадження та постанову від 14 вересня 2011 року про арешт майна боржника, зобов`язавши державного виконавця вчинити дії щодо скасування всіх вжитих заходів примусового виконання виконавчого документа в межах виконавчого провадження №28621139.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 30 березня 2021 року закрито провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), заінтересована особа: ПАТ «НАСК «Оранта».

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що ухвала є незаконною, необґрунтованою, постановлена з неправильним застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що оскільки дії та рішення державного виконавця відділу по виконавчому провадженню 28621139 вчинені відносно нього, як боржника, та порушують його права та інтереси, а тому скарга має бути розглянута в порядку визначеному розділом VII ЦПК України, тобто в порядку цивільного судочинства.

Крім цього, суд першої інстанції не роз`яснив скаржнику в межах якої юрисдикції віднесено розгляд даної справи.

Просив скасувати ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 30 березня 2021 року, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На апеляційну скаргу ПАТ «НАСК «Оранта» подало відзив, обґрунтовуючи його тим, що ОСОБА_1 втретє звертається до суду з тією самою скаргою на дії державного виконавця.

Зазначає, що апеляційна скарга базується на неправдивій інформації, а тому вважає її такою, що не підлягає задоволенню.

Зауважує, що постановою державного виконавця виконавчий документ було повернуто стягувачу, а не закінчено, як вказує боржник ОСОБА_1 .

Вважає, що ухвала Голосіївського районного суду м. Києва від 30 березня 2021 року прийнята без порушень норм чинного законодавства.

Просило апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 30 березня 2021 року без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Проте з такими висновками колегія суддів погодитись не може, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи, а також не узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Відповідно до вимог статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

При цьому, відповідно до ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно п.п.1,2 ч.1 ст.4 КАС України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому:

хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Натомість однією з визначальних ознак приватноправових відносин є наявність майнового чи немайнового особистого інтересу учасника.

Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи, як правило, майнового інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Публічно-правовий спір має свою особливість суб`єктного складу - участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для класифікації спору як публічно-правового.

Однак сам по собі цей факт не дає підстав ототожнювати з публічно-правовим та відносити до справи адміністративної юрисдикції будь-який спір за участю суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, аналіз змісту статті 19 ЦПК України та статті 19 КАС України дає підстави для висновку, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі недостатньо застосувати виключно формальний критерій - встановлення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень).

Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер правовідносин, з яких виник спір.

Аналогічні висновки викладені у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року (справа №640/7794/16).

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Оскільки скаржник звернувся до суду за захистом свого права, а саме, права власності на майно, арешт на яке накладено постановою державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), то цей спір підвідомчий судам цивільної юрисдикції.

На вищезазначене суд першої інстанції уваги не звернув, та прийшов до передчасного висновку про закриття провадження у справі.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ст.379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367,369,374,379,381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 30 березня 2021 року скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 08 липня 2021 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба