Справа № 456/2250/20
Провадження № 2-з/456/8/2021
УХВАЛА

про відмову в забезпеченні позову

24 лютого 2021 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Бучківської В. Л. ,

при секретарі Березіній Л.В.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та заборони відчуження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання членом сім`ї померлого та усунення від права спадкування спадкоємця першої черги за законом,

в с т а н о в и в :

В провадженні Стрийського міськрайонного суду Львівської області перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання членом сім`ї померлого та усунення від права на спадкування спадкоємця першої черги.

Ухвалою судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 07.09.2020 відкрито провадження у справі.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 09.11.2020 закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду.

17.02.2021 на адресу суду надійшла спадкова справа після смерті ОСОБА_3 №284/2020, розпочата 01.06.2020, та закінчена 15.01.2021, з якої вбачається, що відповідач ОСОБА_2 став спадкоємцем майна після смерті ОСОБА_3 та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме: на квартиру АДРЕСА_1 .

В постанові Верховного Суду по справі №757/44693/15-ц від 28.03.2018 висловлено позицію про те, що оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, судам слід виходити із його ефективності (стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), а це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.У частині другій статті 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів судом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.Порушені право чи інтерес підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним способом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

В постанові Верховного Суду по справі №910/7164/19 від 28.05.2020 висловлено позицію про те, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, ніж тим, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення / захисту в обраний спосіб.

В постанові Верховного Суду по справі №1340/4630/18 від 15.08.2019 висловлено позицію про те, що відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

На підставі наведеного, в судовому засіданні 19.02.2021 судом роз`яснено позивачу ОСОБА_1 про необхідність визначення правової позиції по суті спору, зокрема відповідності обраного позивачем способу захисту порушеного права способам, визначеним законодавством, з врахуванням доказів, які надійшли на адресу суду під час розгляду справи. За клопотанням позивача ОСОБА_1 розгляд справи відкладено на 10.00 год. 15.03.2021.

22.02.2021 позивачем ОСОБА_1 подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій він просить накласти арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також заборонити відчуження квартири, що знаходиться за вищевказаною адресою, на час розгляду справи № 456/2250/20, провадження по якій відкрите 12.09.2020, до остаточного вирішення по суті спірних відносин. Зокрема вказує на той факт, що 19.02.2021 судом витребувано з Стрийської нотаріальної контори спадкову справу, з якої він дізнався, що відповідач отримав свідоцтво про право на спадщину, яке видане 15.01.2021, на підставі дубліката свідоцтва про право на власність, виданого згідно рішення виконкому Моршинської міської ради від 09.12.2020. Зауважує, що оригінал свідоцтва не втрачений, а перебуває в його розпорядженні, а відтак дублікат видано незаконно. Просить суд врахувати, що отримуючи дублікат свідоцтва та свідоцтво про право на спадщину, відповідач діяв незаконно, оскільки йому було відомо, що його право на спадкування оспорюється. Вважає, що в подальшому може бути унеможливлене виконання рішення суду, оскільки відповідач, маючи у розпорядженні дублікат свідоцтва, може відчужити квартиру у будь-який час.

Розгляд заяви про забезпечення позову, за лопотанням позивача, в порядку ч.4 ст.153 ЦПК України, призначено на 17.00 год. 24.02.2021.

24.02.2021 року представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Марочканич М.О. подав до суду письмове пояснення, в якому просить суд відмовити позивачу в задоволенні заяви про забезпечення позову, покликаючись на те, що предметом позову у цивільній справі є визнання позивача членом сім`ї померлого та усунення від права на спадкування спадкоємця першої черги, а не визнання, в порядку спадкування права власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вважає, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру, а також заборона відчуження даної квартири, не будуть співмірними із заявленими позивачем вимогами.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 просить суд задоволити заяву про забезпечення позову, покликаючись на обставини, викладені в заяві.

В судовому засіданні представника відповідача - адвокат Марочканич М.О. просить суд відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки відповідач є спадкоємцем першої черги за законом та відповідно отримав свідоцтво про право на спадщину. Крім цього, просить суд врахувати, що предмет забезпечення позову не співмірний з предметом позову, жодного спору про майно - квартиру в провадженні суду немає, заява про забезпечення позову порушує права відповідача на мирне володіння своїм майном..

Дослідивши подану заяву та матеріали справи, суд, приходить до висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заява про забезпечення позову повинна містити: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; інші відомості, потрібні для забезпечення позову (ч. 1ст. 151 ЦПК України).

Згідно з п.1 ч. 1ст. 152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається: до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

Згідно з ч.1ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Як вбачається із роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в п.4 Постанови № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовними вимогами.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605цс16 від 25 травня 2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При цьому, сторона, яка звертається із заявою про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність забезпечення позову, що полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 81 ЦПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

У рішенні Дейвіда Горнсбі (David Hornsby) та Ади Енн Горнсбі (Ada Ann Hornsby) проти Грецької Республіки, № 18357/91, § 40 від 19 березня 1997 року, у справі «Горнсбі проти Греції» (Case of Hornsby v. Greece), Європейський суд з прав людини зазначив, що «право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін».

Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З огляду на норми ЦПК України, особа яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених статтею 151 ЦПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Як вбачається з матеріалів справи, спір між сторонами виник у зв`язку з спадковими правовідносинами, після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач ОСОБА_1 , вважаючи себе членом сім`ї померлого, та особою, яка має право на спадкування майна померлого, звернувся до суду з позовом про визнання його членом сім`ї померлого та усунення від права на спадкування єдиного спадкоємця першої черги за законом - відповідача ОСОБА_2 . В той же час, відповідач ОСОБА_3 , вважаючи себе єдиним спадкоємцем після смерті батька, звернувся до нотаріальної контори та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, після смерті батька ОСОБА_3 .

Позивач ОСОБА_1 в обгрунтування заяви про забезпечення позову вказує на те, що оригінал свідоцтва про право власності на квартиру не втрачений, а перебуває в його розпорядженні, а відтак дублікат видано незаконно. Просить суд врахувати, що отримуючи дублікат свідоцтва та свідоцтво про право на спадщину, відповідач діяв незаконно, оскільки йому було відомо, що його право на спадкування оспорюється. Вважає, що в подальшому може бути унеможливлене виконання рішення суду, оскільки відповідач, маючи у розпорядженні дублікат свідоцтва, може відчужити квартиру у будь-який час.

Суд звертає увагу, що вимоги позову не є безспірними і потребують доведення в судовому засіданні.

Слід врахувати, що за змістом закону заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Суд вважає, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову не можна визнати співмірним із заявленими позовними вимогами у даній справі, оскільки позивач просить суд накласти арешт на майно -кв. АДРЕСА_1 , а предметом позовних вимог є визнання членом сім`ї померлого та усунення від права на спадкування спадкоємця першої черги за законом. Без сумніву, у випадку задоволення позову, позивач володітиме правом успадкувати квартиру, на яку просить накласти арешт, однак на даний час в суду відсутні відомості про те, що відповідач має намір відчужити квартиру або розпорядитися нею іншим чином.

Суд, оцінюючи обґрунтованість доводів позивача ОСОБА_1 щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог позивача щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, вважає, що відсутній зв`язок між заходом забезпечення позову - накладення арешту та заборона відчуження і предметом позовних вимог - визнання членом сім`ї померлого та усунення від права спадкування спадкоємця першої черги за законом, відсутня спроможність такого заходу забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Слід зазначити, що наведені позивачем підстави є лише припущеннями позивача, жодних доказів наміру ОСОБА_2 відчужити майно, суду не подано.

Суд вважає, що накладення арешту на нерухоме майно та заборона його віджчуження, не сприятиме забезпеченню виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог, а у цьому випадку інститут забезпечення позову не виконуватиме властиву йому функцію, а лише призведе до порушення прав інших осіб.

Виходячи з тих вимог, які заявлені у даній заяві, і обраного позивачем заходу забезпечення позову, суд не вбачає відповідності обраного заходу забезпечення,заявленим вимогам і обставинам справи, а відтак, приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не доведено, що відповідач має намір відчужити квартиру за адресою: АДРЕСА_1 і невжиття таких заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відмовляючи позивачу у вжитті вказаних ним заходів забезпечення позову, суд не виходить за межі поданої заяви і не вирішує питання про можливість застосування інших можливих заходів забезпечення позову.

Керуючись ст.ст.149-152,353 ЦПК України, суд-

у х в а л и в:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та заборони відчуження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання членом сім`ї померлого та усунення від права спадкування спадкоємця першої черги за законом відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Львівського апеляційного суду через Стрийський міськрайонний суд Львівської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її оголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя:

Оригінал ухвали

Повний текст ухвали виготовлено

01.03.2021