Справа № 161/2959/21
Провадження № 2/161/1803/21
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2021 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого - судді Пушкарчук В.П.

при секретарі - Фурман Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В:

17.02.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення передоплати в розмірі 48000,00 грн., 2448,00 грн. інфляційних збитків, 953,42 грн. як 3% річних. В обґрунтування заявлених позовних зазначив, що 15.07.2020 року між ним та ФОП ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу міжкімнатних дверей та їх конструктивних елементів (лиштва, коробка, добірна дошка). Укладення договору підтверджується видатковою накладною №928 від 15.07.2020 року. Згідно видаткової накладної ОСОБА_1 здійснив передоплату в сумі 50000,00 грн. Після здійснення передоплати замовлений товар не був поставлений Позивачу, внаслідок чого останній просить стягнути здійснену передоплату.

27.04.2021 року відповідач подав відзив на позовну заяву в якому заперечив позовні вимоги з тих мотивів, що сторонами не узгоджувались чіткі терміни здійснення доставки товару, а замовлений товар мав дуже рідкісний колір, що не дозволяло їй покласти на себе зобов`язання доставити товар в строк 45 днів. Поряд з тим, Відповідач заперечила правові підстави стягнення відсотків річних та інфляційних втрат які нараховані на суму передоплати. У задоволенні позову просила відмовити.

В ході судового розгляду встановлено, що відповідач ОСОБА_2 у зв`язку із одруженням змінила своє прізвище на " ОСОБА_2 ". Дана обставина підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 .

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05.07.2021 року провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про стягнення боргу в частині позовних вимог про стягнення передоплати було закрито, а також стягнуто з відповідачки на користь позивача судовий збір пропорційно розміру позовних вимог, від яких відмовився останній, в розмірі 1271 грн.

У судове засідання представник позивача подав заяву, в якій підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити та розгляд справи проводити у його відсутності.

У судове засідання відповідач не з`явилась, попередньо подала заяву про розгляд справи у її відсутності.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків.

15.07.2020 року фізична особа - підприємець ОСОБА_2 виписала видаткову накладну № 928 на суму 71367,50 грн. на поставку товару: дверей міжкімнатних Wood Way Асторія, лиштви, коробки, добірної дошки. Разом із тим на видатковій накладній рукописно здійснено напис про знижку 10% внаслідок чого загальна сума поставки становить 64230,00 грн. Одержувачем товару є вільна особа за адресою АДРЕСА_1 , передоплата 50000,00 грн.. На видатковій накладній здійснено напис «До 45 днів».

Оскільки, як зазначає позивач, у вказаний строк відповідач не виконав своїх зобов`язань з продажу позивачу товару, він, вбачаючи ознаки шахрайських дій, 03.11.2020 року звернувся до Луцького районного управління поліції ГУ НП у Волинській області із заявою щодо неправомірних дій гр. ОСОБА_2 .

За результатом розгляду звернення позивача працівниками поліції проведено перевірку обставин справи та відібрано 05.11.2020 року пояснення у гр. ОСОБА_2 , згідно яких остання пояснила, що в дійсності у липні 2020 року до неї звернувся ОСОБА_1 який в подальшому оформив замовлення для придбання дверей нестандартного кольору, але оскільки постачальник не міг виконати замовлення договір було розірвано і між ними досягнуто домовленість про повернення коштів (термін не визначався). На даний час ОСОБА_2 відшуковує можливість зібрати кошти та повернути завдаток. Заволодівати коштами ОСОБА_1 наміру не мала.

Разом з тим, 14.12.2020 року згідно дублікату квитанції № P24A809648133C33589 ОСОБА_2 переказала ОСОБА_1 2000,00 грн.

17.12.2020 року Позивач надіслав звернення до Відповідача з вимогою повернення передоплачених коштів в сумі 50000,00 грн. Звернення надіслано цінним листом з описом вкладення на адресу АДРЕСА_2 . Така ж адреса зазначена в реквізитах видаткової накладної №928 від 15.07.2020 року. Цінний лист був повернутий відправнику 11.01.2021 року у зв`язку із закінченням строків зберігання.

Дослідивши вказані обставини суд приходить до висновку, що між позивачем та Відповідачем виникли правовідносини купівлі-продажу товарів.

Згідно ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ч.1 ст.656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

В силу вказаних норм закону обґрунтований є висновок суду, що відповідач взяв на себе зобов`язання поставити товар (двері міжкімнатні Wood Way Асторія, лиштву, коробку, добірну дошку), який буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому, для забезпечення чого отримав у Позивача передоплату в сумі 50000,00 грн.

Згідно ч.2 ст.693 ЦК України якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Як вже було зазначено 17.12.2020 року Позивач надіслав звернення до Відповідача з вимогою повернення передоплачених коштів в сумі 50000,00 грн.. Вказана вимога Позивача відповідає положенням ч.2 ст.693 ЦК України, а отже Позивачем обрано один з двох варіантів способу захисту свого права - повернення суми попередньої оплати. Факт не отримання Відповідачем вимоги за місцем здійснення своєї підприємницької діяльності не звільняє Відповідача від його зобов`язань.

Судом та Відповідачем не ставиться під сумнів достовірність пояснень наданих працівникам поліції в рамках перевірки за зверненням ОСОБА_1 , а отже суд констатує, що Відповідач відмовився в подальшому виконувати умови договору купівлі-продажу та взяв на себе зобов`язання з повернення попередньої оплати.

Разом із тим, суд звертає увагу на вимоги ч.3 ст.9 ЗУ «Про захист прав споживачів» згідно якої при розірванні договору купівлі-продажу розрахунки із споживачем провадяться виходячи з вартості товару на час його купівлі. Гроші, сплачені за товар, повертаються споживачеві у день розірвання договору, а в разі неможливості повернути гроші у день розірвання договору - в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів.

Із вказаного суд приходить до обґрунтованого висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 48000,00 грн. передоплати є підставними.

Однак, як уже зазначалося, у зв`язку з виконанням своїх зобов`язань відповідачкою щодо повернення позивачу сплаченої ним передоплати в розмірі 48000 грн., провадження у справі в даній частині позовних вимог було закрито.

У своєму позові ОСОБА_1 також ставить питання про стягнення 2448,00 грн. інфляційних збитків та 953,42 грн. як 3% річних, нарахованих саме на суму простроченого зобов`язання.

Відповідач заперечує щодо факту наявності у нього саме грошового зобов`язання, так як вважає, що повернення попередньої оплати не є грошовим зобов`язанням в розумінні ст. 625 ЦКУ посилаючись на відповідні правові висновки Верховного суду.

Суд звертає увагу на те, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19), аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 ЦК України дійшла до висновку про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги (пункт 43 постанови), а поєднання цих вимог у одній справі не є обов`язковим.

Разом із тим Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 вересня 2020 року у справі № 918/631/19 відступила від протилежних висновків щодо застосування норми права (статті 625 ЦК України) у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду України від 16 вересня 2014 року у справі № 921/266/13-г/7 (провадження № 3-90гс14) та від 18 жовтня 2017 року у справі № 910/8318/16 (провадження № 3-133гс17); у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07 березня 2018 року у справі № 910/23585/16, від 14 березня 2018 року у справі № 910/24853/13, від 26 жовтня 2018 року у справі № 910/1775/18, від 20 листопада 2018 року у справі № 916/75/18, від 21 червня 2019 року у справі № 910/9288/18, від 01 липня 2019 року у справі № 910/5773/18, від 24 вересня 2019 року у справі № 922/1151/18, від 17 жовтня 2018 року у справі № 923/1151/17, від 18 грудня 2019 року у справі № 906/190/19; у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 745/26/16-ц (провадження № 61-14087св18).

Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, що попередня оплата є грошовим зобов`язанням в розумінні статті 625 ЦК України відповідно на яке слід нарахувати відсотки річні та інфляційні втрати.

З врахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, суд вважає обґрунтованою в правовому полі позовну вимогу про стягнення з Відповідача суму 3% річних та інфляційних втрат, проте суд не погоджується із періодом розрахунку вказаних сум.

Як встановлено судом Відповідачем на визнається строк поставки замовлених товарів, проте Відповідачем 05.11.2020 року (в поясненнях працівникам поліції) визнається факт розірвання договору поставки.

У розумінні ч.3 ст. 9 ЗУ «Про захист прав споживачів» гроші, сплачені за товар, повертаються споживачеві у день розірвання договору, а в разі неможливості повернути гроші у день розірвання договору - в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів.

Зважаючи на визнання 05.11.2020 року Відповідачем факту розірвання договору, встановлений законом строк на повернення попередньої оплати закінчився у відповідача 12.11.2020 року. З 13.11.2020 року відповідач вважається таким, що прострочив грошове зобов`язання і з вказаної дати слід нараховувати відсотки річні та інфляційні втрати.

Позивач у позовній заяві заявив строк нарахування відсотків річних та інфляційних з 01.09.2020 року по 30.04.2021 року, з огляду на це суд вважає обґрунтованим період прострочення з 13.11.2020 по 30.04.2021 року. За вказаний період прострочення сума 3% річних становить 666,21 грн., та інфляційних втрат 3047,10 грн. При цьому позивачем заявлено до стягнення 2448,00 грн. інфляційних збитків, 953,42 грн. як 3% річних.

Отже, обґрунтованою в межах заявлених позовних вимог є сума стягнення 2448,00 грн. інфляційних збитків та 666,21 грн. як 3% річних. Стягнення 287,21 грн. (953,42 грн.- 666,21 грн.) відсотків річних необґрунтоване.

Згідно ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову, покладають на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як встановлено судом, розмір позовних вимог, з урахуванням їх частини, провадження в якій було закрито, складає 3401,42 грн., що пропорційно 90,13 грн. загальної суми судового збору, яка підлягала сплаті при зверненні до суду з даним позовом.

(Розрахунок: 1362 грн. загальна сума судового збору виходячи із ціни позову 51401,42 грн.; стягнута сума судового збору 1271,87 грн. виходячи із частини позовних вимог, провадження за якими закрито; різниця: 90,13 грн. - судовий збір пропорційний розміру позовних вимог на суму 3401,42 грн.).

Однак, суд прийшов до висновку до часткового задоволення позовних вимог про стягнення інфляційних збитків та 3% річних в загальному розмірі 3114,21 грн., що становить 91,56 % від їх заявленого розміру (3401,42 грн.).

Таким чином, судовий збір, який необхідно стягнути з відповідачки на користь позивача, з урахуванням часткового задоволення позовних вимог, а також стягнутого ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05.07.2021 року, складає 82,52 грн.

(Розрахунок: 3114,21 грн. / 3401,42 грн. х 90,13 грн).

На підставі ст. 625, 655, 693, Закону України «Про захист прав споживачів», керуючись ст. ст. 12, 77, 81, 141, 247, 259, 263-268, 280, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 2448 (дві тисячі чотириста сорок вісім) грн. інфляційних збитків та 666 (шістсот шістдесят шість) грн. 21 коп. як 3% річних.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 82 (вісімдесят дві) грн. 52 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 07 липня 2021 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.П. Пушкарчук