Справа № 450/3099/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Данилів Є.О.
Провадження № 22-ц/811/1220/21 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в письмовому провадженні, в приміщенні Львівського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства акціонерна страхова компанія «Скарбниця» на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 10 грудня 2020 року, ухвалене в складі головуючого судді Даниліва Є.О., у справі за позовом Приватного акціонерного товариства АСК «Скарбниця» до ОСОБА_1 про стягнення суми страхового відшкодування, -

в с т а н о в и л а:

у грудні 2016 року позивач Приватне акціонерне товариство - АСК «Скарбниця» звернувся в суд з позовом до відповідача про стягнення з нього майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 44000 грн. 00 коп. та суми сплаченого судового збору.

Вимоги мотивував тим, що 05.10.2015 року о 06 год. 00 хв. в с. Пикуловичі Пустомитівський район Львівська область, по вул. Л. Українки, 28, ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Рено Кенгу», н.з. НОМЕР_1 , рухався в напрямку дороги Київ Чоп, коли раптово, обганяючи маршрутку, виїхав автомобіль марки «ВАЗ 2105», Д.Н.З. НОМЕР_2 , під керуванням відповідача ОСОБА_1 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п.п.12.1, 13.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Позивачем на підставі страхового акта №145/ЦВ/15 було здійснено виплату страхового відшкодування ОСОБА_2 в розмірі 44 000,00 грн. Враховуючи, що відповідач в добровільному порядку не компенсував позивачу суму виплаченого страхового відшкодування, позивач просив суд стягнути таку з відповідача.

Оскаржуваним рішенням Пустомитівськогорайонногог суду Львівської області від 10 грудня 2020 року позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Скарбниця» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Скарбниця» суму страхового відшкодування в розмірі 22 000 грн. 00 коп. та сплачений судовий збір в розмірі 689 грн. 00 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням в частині незадоволених позовних вимог, позивач - Приватне акціонерне товариство акціонерна страхова компанія «Скарбниця», оскаржила таке в апеляційному порядку.

Вваажає, що суд безпідставно застосував до спірних правовідносин п.13.2 ст. 13 та п.38-1.1 ст. 38-1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не врахував, що жодних даних щодо наявності у ОСОБА_3 , а також в будь-яких осіб, які дотичні до даної справи, передбачених Законом пільг не було та немає.

Також суд зазначив, що судом встановлено та сторонами не заперечується та обставина, що кошти від пошкодженорго транспортного засобу марки «РеногКенгу» д.н.з. НОМЕР_1 у розмірі 20 000 грн. 00 коп. перебувають у власності позивача. Насправді жодних коштів апелянт не отримував та в суді таких відомостей не надавав.

Просить скасувати рішення Пустомитівсько районного суду Львівської області в частині незадоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.

У письмових поясненнях, направлених суду апеляційної інртсанції, представник відповідача адвокат Буловчак Х.Р. зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги такого не спростовують. Підстави для скасування рішення відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду, з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції, без повідомлення учасників справи. Таким чином, дана справа, у якій переглядається рішення суду по справі з ціною позову 44 000 грн. 00 коп., що є менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЦПК України, розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Такий випадок передбачено у ч. 13 ст. 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами, у письмовому провадженні, а копія судового рішення у такому разі надсилається в порядку передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

В той же час, ураховуючи, що згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, колегія суддів інформувала учасників справи шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

У відповідності до приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України,кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистомсвоїхпорушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючиправосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторонни посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення зазначеним вимогам закону не відповідає.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести тіобставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону не дотримався.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом встановлено, що 05.10.2015 року о 06 год. 00 хв. в с. Пикуловичі, Пустомитівський район Львівська область, по вул. Л. Українки, 28, ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Рено Кенгу», н.з. НОМЕР_1 , рухався в напрямку дороги Київ Чоп, коли раптово, обганяючи маршрутне таксі, виїхав автомобіль марки «ВАЗ 2105», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив п.п.12.1, 13.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження.

Згідно постанови Пустомитівського районного суду Львівської області від 03.11.2015 року у справі № 450/2499/15-п відповідача було визнано винним у настанні дорожньо-транспортної пригоди.

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «ВАЗ 2105», д.н.з. НОМЕР_2 , була застрахована у ПрАТ «АСК «Скарбниця», згідно договору (полісу №АІ/7583634) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, строком дії з 16.02.2015 року до 15.02.2016 року. Страхувальником за даним полісом виступає ОСОБА_3 , посвідчення водія серія НОМЕР_3 .

Як вбачається із страхового акта №145/ЦВ/15, 18.11.2015 позивачем прийнято рішення про виплату страхового відшкодування ОСОБА_2 згідно полісу №АІ/7583634, та 19.11.2015 року здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 44 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 2754.

Постановляючи оскаржуване рішення, суд першої інстанці, з урахування положень ст. 13 п. 13.2 ст. 13, п. 38-1.1. ст 38-1Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» дійшов висновку про стягнення 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування. При цьому, суд першої інстанції врахував, що кошти від пошкодженого транспортного засобу марки «РеногКенгу» д.н.з. НОМЕР_1 у розмірі 20 000,00 грн. перебувають у власності позивача.

Колегія суддів з правильністю та обгрунтованістю висновків суду першої інстанції не погоджується.

Відповідно до пункту 1.4 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особами, відповідальність яких застрахована, - є страхувальник (юридична особа, власник) та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Статтею 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», право страховика на подання регресного позову до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, виникає у разі: а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції; б) якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії; в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником); г) якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожньогоруху; ґ) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону; д) якщо страховий випадок настав з використанням забезпеченого транспортного засобу в період, не передбачений договором внутрішнього страхування (при укладенні договору страхування з умовою використання транспортного засобу в період, передбачений договором страхування).

Наведеною нормою передбачено право страховика та Моторного (транспортного) страхового бюро України на звернення з регресним позовом до визначеного кола суб`єктів і саме за наявності передбачених цією статтею умов.

Згідно із пунктом 38-1.1. статті38-1Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування.

Відповідно до пункту 13.2 статті 13 цього Закону, розмір страхового платежу за одним внутрішнім договором страхування зменшується на 50 відсотків, за умови, що страхувальником є громадянин України - учасник війни, особа з інвалідністю II групи, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесена до I або II категорії, пенсіонер, а забезпечений транспортний засіб має робочий об`єм двигуна до 2500 сантиметрів кубічних включно та належить цьому громадянину на праві власності. Зазначена пільга надається за умови особистого керування таким транспортним засобом особою, яка належить до визначених у цьому пункті категорій громадян України, без мети надання платних послуг з перевезення пасажирів або вантажу.

Оскільки матераіли справи не мсітять доказів, що договір страхування (поліс № АІ/7583634) укладено із застосуванням пункту 13.2 статті 13 згаданого Закону, суд першої інстанції невірного застосував норми матеріального права при вирішення даного спору.

Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Постановою Пустомитівського районного суду Львівської області від 16 листопада 2015 року у справі № 450/2483/15-п ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, тобто керування ТЗ в стані алкогольного сп`яніння, яке мало місце під дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 5 жовтня 2015 року.

За таких умов наявні підстави для звернення позивача з регресним позовом саме до відповідача, на підставі положень статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на суму виплаченого страхового відшкодування, розмір якого відповідачем на підставі належних та допустимих доказів, не спростований, а строк звернення з вказаним позовом не пропущений.

Колегія суддів також вважає, що висновки суду першої інстанції про те, що кошти від пошкодженорго транспортного засобу марки «РеногКенгу» д.н.з. НОМЕР_1 у розмірі 20 000, 00 грн. перебувають у власності позивача, які покладено в основу для часткової відмови в позові, не відповідають фактичним обставинам справи, адже ці кошти отримано потерпілим в дорожньо-транспортній пригоді від реалізації пошкодженого транспортного засобу, а не страховиком відповідача.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, або змінює рішення.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦПК України (у редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року) неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції у повному обсязі фактичні обставини не встановив, висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні, лише частково відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. В рішеннях у справах «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35). В контексті вказаної практики колегія суддів вважає обґрунтування цієї постанови достатнім.

За положеннями частини першої та тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відтак, з відповідача ОСОБА_4 слід стягнути на користь ПАТ «АСК«Скарбниця» 1 378 грн. 00 коп. судового збору за подання позову до суду першої інстанції та 1 033 грн. 50 коп. за подання апеляційної скарги, а також в дохід держави 1 033 грн. 50 коп. за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст даного судового рішення складено 08 липня 2021 року.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 374 ч. 1 п. 2, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Скарбниця» - задовольнити.

Рішення Пустомитівськогорайонного суду Львівської області від 10 грудня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Скарбниця» до ОСОБА_1 про стягнення суми страхового відшкодування задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія«Скарбниця» 44 000 грн. 00 коп. виплаченого страхового відшкодування.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія«Скарбниця» 1 378 грн. 00 коп. судового збору за подання позову до суду першої інстанції та 1 033 грн. 50 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 1 033 грн. 50 коп. за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови лише у випадках, передбачених п. 2 ч. 3ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 08 липня 2021 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.