Справа № 594/31/21
Борщівський районний суд Тернопільської області
в складі: головуючого Зушман Г.І.
з участю секретаря Шимків Н.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Борщеві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя,-

ВСТАНОВИВ:
Позивачка ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та просить припинити право особистої власності ОСОБА_2 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1 , яке виникло на підставі договору довічного утримання, посвідченого 17 травня 1989 року державним нотаріусом Борщівської державної нотаріальної контори Тернопільської області за Р № 498 та зареєстроване в Чортківському міжміському бюро технічної інвентаризації 19 липня 1989 року в реєстровій книзі № 5 за Р № 594 та визнати за кожним із них право власності по 1/2 частці житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться у АДРЕСА_1 . В обґрунтування позову посилається на те, що з відповідачем перебувала у шлюбі, зареєстрованому 08 травня 1986 року, який рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 05 листопада 2019 року було між ними розірвано. Під час шлюбу, 17 травня 1989 року між її бабою ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір довічного утримання, за яким ОСОБА_3 передала у власність ОСОБА_2 спірний житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами, що знаходився в АДРЕСА_1 , а зараз АДРЕСА_1 . Фактично ОСОБА_3 опікувалася вона та її мати. Вона допомагала ОСОБА_3 , доглядала її, надавала необхідну допомогу в побуті, в лікуванні, забезпечувала її одягом, продуктами харчування. Належність спірного майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено ст. 61 СК України, згідно з частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, с об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Однак, коли звернулася до відповідача із проханням добровільно врегулювати питання щодо поділу нерухомості, як спільної сумісної власності подружжя, то він на її звернення не реагує, усі документи заховав. Вважає своє право на вказане домоволодіння як спільну сумісну власність подружжя порушеним, оскільки за загальним правилом застосування презумпції згідно ст. 60 СК України майно, одержане одним із подружжя як набувачем за договором довічного утримання, що укладений під час перебування набувача в шлюбі, с об`єктом спільної сумісної власності подружжя.
Позивачка у судове засідання не з`явилася. Представник позивачки адвокат Денисова Т.С. подала письмову заяву, в якій просить позовні вимоги задовольнити та слухати справу у її відсутності та відсутності позивачки.
Відповідач у судове засідання не з`явився, викликалася шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу зареєстрованого місця проживання, однак, судова повістка повернута без вручення з відміткою про відсутність відповідача за зазначеною адресою, що відповідно до п.4) ч.8 ст.128 ЦПК України являється належним врученням судової повістки. Про час та місце судового розгляду справи відповідач також повідомлявся шляхом поміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відзиву на позовну заяву не подавав.
Суд ухвалив провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача, проти чого позивачка не заперечувала.
Дослідивши та оцінивши докази по справі суд встановив наступні фактичні обставини справи.
Сторони у справі позивачка ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_2 перебували у шлюбі, зареєстрованому 08 травня 1986 року Борщівським райвідділом ЗАГС Тернопільської області, актовий запис № 26, який заочним рішенням Борщівського районного суду Тернопільської області від 05 листопада 2019 року було розірвано (а.с.13).
Під час шлюбу, 17 травня 1989 року між ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір довічного утримання, посвідчений 17 травня 1989 року державним нотаріусом Боршівської державної нотаріальної контори Тернопільської області за Р № 498 (а.с.7), за яким ОСОБА_3 передала у власність ОСОБА_2 , житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами, що знаходився в АДРЕСА_1 , а ОСОБА_2 , зобов`язався довічно утримувати ОСОБА_3 , забезпечуючи її харчуванням, одягом, доглядом, необхідною допомогою.
Рішенням восьмої сесії сьомого скликання Борщівської міської ради від 11 серпня 2017 року №352 вулицю Піонерська в м.Борщеві перейменовано на вулицю Підлісна.

Відповідно до Реєстраційного напису на документі про право особистої власності, що міститься на Договорі довічного утримання (а.с.7), зазначений в Договорі довічного утримання житловий будинок (домоволодіння) в цілому зареєстрований в Чортківському міжміському бюро технічної інвентаризації 19 липня 1989 року в реєстровій книзі № 5 за Р № 594 на праві особистої власності за відповідачем ОСОБА_2 .

Наведене також підтверджується довідкою КП «Архів інвентаризаційних справ об`єктів нерухомого майна» Борщівської міської ради від 24 лютого 2021 року №298-21 (а.с.42), згідно якої станом на 01 січня 2013 року домоволодіння в АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 на підставі договору пожиттєвого утримання, посвідченого Борщівською держнотконторою 17 травня 1989 року за Р№498 та зареєстрованого Чортківським МБТІ за Р№594 від 19 липня 1989 року.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03 червня 2020 року №211189781 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про об`єкт та право власності на спірне домоволодіння відсутні (а.с.8).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла в місті Борщеві (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 , (а.с.9)).

У зв`язку зі смертю ОСОБА_3 договір довічного утримання відповідно до частини другої статті 755 ЦК України припинив свою дію.

Факт родинних відносин між позивачкою та ОСОБА_3 підтверджується даними свідоцтва про народження позивачки серії НОМЕР_2 (а.с.11), згідно з яким її батьком є ОСОБА_5 , який, у свою чергу, є сином ОСОБА_3 , що підтверджується даними витягу з ДРАЦСГ про державну реєстрацію народження від 17 червня 2020 року (а.с.10), а також свідоцтвом про одруження позивачки із відповідачем ОСОБА_2 серії НОМЕР_3 (а.с.12).

Відповідно до статті 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, (чинного на час виникнення спірних правовідносин) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Згідно зі статтею 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Згідно з частиною третьою статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, майно, одержане одним із подружжя як набувачем за договором довічного утримання, що укладений під час перебування набувача у шлюбі, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Зокрема, за частиною третьою статті 61 СК України довести, що хоча майно придбавалося у період шлюбу, в тому числі з використанням коштів сімейного бюджету, проте справжньою метою укладення договору довічного утримання були не інтереси сім`ї, а власні, особисті інтереси одного з подружжя, не пов`язані із сімейними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При цьому, відсутність судового рішення про визнання спірного домоволодіння особистою приватною власністю відповідача підтверджує, що відсутні підстави вважати, що таке майно належить виключно йому, оскільки докази на спростування презумпції спільності майна, набутого подружжям у шлюбі, відсутні.

На спростування презумпції спільної сумісної власності майна подружжя матеріали справи не містять та відповідач не надав таких.

Отже, судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 був придбаний подружжям за час шлюбу, договір довічного утримання укладений в інтересах сім`ї, відтак суд доходить до висновку, що спірний житловий будинок є спільною сумісною власністю подружжя, частки дружини та чоловіка в ній є рівними.

Аналізуючи всі досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки є обґрунтованими, підставними, ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню.

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України понесені позивачкою судові витрати на сплату судового збору підлягають стягненню з відповідача.

На підставі викладеного, а також ст.368 ЦК України, ст.ст.60-61,70 СК України, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 263, 265, 280, п.15.5 Перехідних положень ЦПК України, суд .УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя -задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на сплату судового збору в сумі 840,80 грн.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відповідачем може бути подано заяву до Борщівського районного суду Тернопільської області про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано позивачкою протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Борщівський районний суд Тернопільської області до Тернопільського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , жителька АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , житель АДРЕСА_1 .

Повне рішення складено 09 липня 2021 року.

Головуючий