Справа № 458/177/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.02.2021 м. Турка

Турківський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Кшик О.І.

секретаря судового засідання Сисан С.І.

за участі:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення,

встановив:

20.03.2019 до суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_4 , в якому просить: стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 5869 грн. 84 коп. та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 13.05.2013 року близько 16:00 год. на сільській дорозі в с.Мельничне Турківського району Львівської області малолітній ОСОБА_4 спричинив з ним конфлікт, під час якого кинув у нього каменем та завдав йому тілесні ушкодження, а саме: повний травматичний злам коронкової частини першого різця на верхній щелепі справа, частковий на 1/3 довжини коронки злам першого різця та другого зуба на верхній щелепі зліва. Правоохоронними органами було відкрите кримінальне провадження № 0000249 від 14.05.2013 року, яке згодом було закрите, оскільки ОСОБА_4 не досяг віку притягнення до кримінальної відповідальності. Тобто сам факт вчинення злочину та вина ОСОБА_4 були доведені. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 09.11.2015 було стягнено з батьків відповідача в користь його матері ОСОБА_5 моральну шкоду в сумі 3000 грн. Рішенням Турківського районного суду Львівської області від 12.04.2017 стягнуто із батьків відповідача майнову шкоду в користь його матері ОСОБА_5 по 1750 грн. з кожного. В подальшому, коли він мав кошти, то продовжив лікування та вставив металокерамічні коронки на місце вибитих зубів, вартість яких становить 3820 грн., що підтверджується фіскальним чеком, виданим стоматологічним медичним центром 22.10.2018. Крім того, поніс витрати на проїзд його разом з матір`ю до м. Львова на загальну суму 2049,84 грн. Вказує, що оскільки продовжував лікуватися, їздити до м. Львова до лікаря, тому зазнав сильних душевних хвилювань, нервовий стрес, було порушено нормальний ритм життя, не мав змоги продовжувати навчання, що вплинуло в подальшому на його психологічний стан, а тому йому було завдано моральної шкоди, яку оцінює в розмірі 10 000 грн.

Ухвалою судді Турківського районного суду Львівської області від 19.09.2019 відкрито провадження у справі, призначено судове засідання.

01.10.2019 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому заперечив позов, посилаючись на безпідставність позовних вимог, просив у позові відмовити.

10.10.2019 позивач подав відповідь на відзив, зі спростуванням заперечень відповідача. Просив його позов задовольнити.

За результатами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, оформленого відповідним протоколом від 30.07.2020, для розгляду цієї справи визначено суддю Турківського районного суду Львівської області Кшик О.І.

Ухвалою суду від 19.08.2020 цивільна справа прийнята до провадження, визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою суду від 08.10.2020 виключено зі складу учасників справи законних представників сторін ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 у судовому засіданні позов підтримали, посилаючись на ті самі обставини та докази, які зазначені в позовній заяві. Також позивач зазначив, що відповідач ОСОБА_4 13.05.2013 вибив йому три зуба. Лікарем йому було поставлено тимчасові коронки і лікар сказав ходити 2-3 роки. У 2018 році він їздив з мамою до лікаря в м. Львів, бо не знав дорогу, і йому поставили постійні коронки. Гроші за проїзд оплачувала мати, а їх вартість підтверджується квитками, які вони брали у водія маршрутки та, які заповнював у касі на вокзалі. Вказав про завдану моральну шкоду, пережитий стрес та порушений ритм життя, просив позов задовольнити повністю.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи.

Представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та надав пояснення про те, що у цій справі відсутні належні докази щодо проведеного лікування зубів, у щоденнику лікаря маються виправлення в році з 2017 на 2018, немає дати заповнення, а тому такий доказ не є допустимим. Наданий позивачем фіскальний чек не містить відомостей, що такі ліки придбані саме позивачем і ці ліки необхідні для лікування зубів. Також вказав на те, що квитки за проїзд, які надані позивачем, заповнені одним почерком, в них зазначено маршрут, якого взагалі немає, квитки містять не відірвані корінці, не мають відмітки, що проїзд оплачено. Окрім того, вважає, що такі витрати на проїзд не підлягають задоволенню, оскільки як ствердив позивач, що витрати за проїзд оплачувала саме його мати і що вона підтвердила, будучи допитаною судом як свідок. Немає також підтвердження завдання моральної шкоди, оскільки моральна шкода вже була визначена позивачем і таку було відшкодовано за рішеннями суду. Просить у задоволенні позову відмовити.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснив, що працює водієм маршрутки рейсом Львів-Ільник з 2006 року. У 2018 році не пам`ятає, на якому рейсі працював. Вказав, що зупинка є в с. Мельничне, однак маршрутка туди не заїжджає. Маршруту Мельничне - Бітля немає, маршрут є Львів - Бітля. Жоден з рейсів не заїжджає в с. Мельничне. Пояснив, що він як водій квитки не заповнює, а дає пусті бланки.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснив, що відповідач є його сином. У 2013 році позивач зі своїми колегами напали на його сина і побили, а він у відповідь взяв і кинув камінь. Всі завдані збитки за лікування позивача, які були стягнуті за рішеннями судів сплачені.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснила, що позивач є її сином. Відповідач у 2013 році вибив зуби її сину, який досі проходить лікування у м. Львові. Зазначила, що їздила із сином до м. Львова, сама оплачувала проїзд. Пояснила, що водій маршрутного таксі заповнював одні квитки, а інші заповнювали на автовокзалі.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини.

13.05.2013 року близько 16:00 год. на сільській дорозі в селі Мельничне Турківського району Львівської області малолітній ОСОБА_4 кинув каменем у неповнолітнього ОСОБА_1 , чим спричинив йому тілесні ушкодження: повний травматичний злам коронкової частини першого різця на верхній щелепі справа, частковий на 1/3 довжини коронки злам першого різця та другого зуба на верхній щелепі зліва, які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 83 від 18.05.2013 року відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Постановою слідчого СВ Турківського РВ ГУ МВС України у Львівській області від 09.06.2015 року кримінальне провадження № 0000249 від 14.05.2013 року за ч. 2 ст. 125 КК України закрито у зв`язку з відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення, оскільки дванадцятилітній ОСОБА_4 не досяг віку притягнення до кримінальної відповідальності.

При обстеженні потерпілого лікарем стоматологом-хірургом Турківської поліклініки 14.05.2013 року у потерпілого було діагностовано: травматичний періодонтит 1-го зуба верхньої щелепи справа та 1-го і 2-го зубів верхньої щелепи зліва, а також була відмічена наявність гематоми на верхній губі. При проведенні первинної судово-медичної експертизи 15.05.2013 року у ОСОБА_1 виявлено злам коронкових частин трьох зубів: центрального правого верхнього різця та центрального і бокового верхніх різців зліва.

З приводу отриманої травми, позивач ОСОБА_1 17.02.2016 року звертався до лікаря-стоматолога ОСОБА_8 , яка 17.02.2016 року запломбувала ушкоджені зуби, реставрувала коронкові частини зуба і накрила їх металокерамічними коронками. В процесі лікування йому були поставлені на короткий період часу тимчасові коронки. Вартість лікування становить 3200 гривень.

В плані лікування хворому ОСОБА_1 було планово призначено оперативне втручання, а саме резекція верхівок коренів двох центральних верхніх різців у зв`язку із наявністю у нього реентгенологічних ознак кістогранульом на коренях центральних різців, що теж знаходиться у причинному зв`язку із отриманою травмою зубів і потребує оперативного стоматологічного лікування. Лікування було проведено ОСОБА_8 відповідно до вказаного діагнозу. Лікування зубів ОСОБА_1 пов`язане із спричиненою травмою зубів 13.05.2013 року.

Проведене ОСОБА_1 лікування періодонтиту верхнього правого центрального різця, встановлення штучних коронок на два центральні верхні різці та реставрація верхнього лівого бокового різця перебувають у причинному зв`язку із травмою зубів, заподіяною ОСОБА_1 13.05.2013 року.

Всі ці обставини встановлено рішенням Турківського районного суду Львівської області 12.04.2017 у справі № 458/789/16-ц, яке набрало законної сили, а тому у відповідності до ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області у справі №458/454/15 від 09.11.2015 стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_9 в користь ОСОБА_5 3000 грн. моральної шкоди внаслідок ушкодження здоров`я неповнолітнього ОСОБА_1 .

Рішенням Турківського районного суду Львівської області 12.04.2017 стягнуто із батьків відповідача ОСОБА_6 та ОСОБА_9 в користь матері позивача ОСОБА_5 понесені матеріальні витрати по лікуванню зубів в сумі 3200 гривень, та витрати на поїздку до лікаря із с. Мельничне до м. Львова, що становлять за 17.02.2016 року (4 білети по 72,50 грвн.) 290 гривень, а всього 3490 гривень відшкодування заподіяної майнової шкоди.

Як видно з медичної карти стоматологічного хворого ОСОБА_1 від 24.01.2017 за №37/37 він, 22.10.2018 надав інформовану добровільну згоду пацієнта на проведення діагностики, лікування та на проведення операції та знеболення у Стоматологічному центрі Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького.

Зі щоденника лікаря видно, що 22.10.2018 було проведено огляд порожнини рота, виготовлені куксо кореневі вкладки, 29.10.2018 - препаровка кореня 4 / з під к/к вкл. знято відбиток, 06.11.2018 - примірка, припасовка к/к вкл. 4/, фіксація цементом, 07.11.2018 - препаровка 4 1/1 зуб, проведено ретракцію ясен, зняття комбінованих відбитків з в/щ і н/щ (верхньої і нижньої щелепи), 08.11.2018 - примірка суцільно литого каркасу 1/1 4 зуб, визначено колір, 14.11.2018 - здано суцільно литий каркас з випеченою керамікою, фіксація цементом.

З наданого позивачем фіскального чеку Стоматологічного центру Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького від 22.10.2018 вбачається, що вкладка куксо коренева становить 175 грн., зняття двох подвійних відбитків становить 90 грн., 3 коронки металокерамічні становлять 3030 грн., огляд консультація становить 75 грн., пост метало кераміка 450 грн., що в загальному становить 3820 грн.

Відтак, суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди, які регулюються Цивільним кодексом України, зокрема Главою 3 та 82.

Вирішуючи спір суд виходить з наступних положень та норм закону.

Так, відповідно до положень ч. 1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно ч.1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Відповідно до ст.129 Конституції України однією із основних засад судочинства визначено забезпечення доведеності вини.

У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, завдана фізичній особі, майну фізичної особи чи майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

З урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України з відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

Відповідно до ст.22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). При цьому обов`язок щодо обґрунтованості та доведеності розміру збитків покладається на позивача.

Відповідно до ст. 76-80 ЦПК України, вказані обставини підлягають встановленню на підставі належних та допустимих доказів, які оцінюються самостійно судом в їх сукупності.

До істотних обставин, що підлягають з`ясуванню судом та доведенню сторонами у такому спорі, є наявність всіх сукупних елементів складу цивільного правопорушення. При цьому позивач зобов`язаний довести протиправність поведінки відповідача, розмір заподіяної шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.

Згідно з ч. 3 ст.12, ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У ході розгляду справи була встановлена та не заперечувалась сторонами протиправність поведінки відповідача, внаслідок дій якого в позивача було виявлено злам коронкових частин трьох зубів: центрального правого верхнього різця і бокового верхніх різців зліва. Водночас встановлено і причинно-наслідковий зв`язок між такою протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Відтак є вина відповідача, а отже і обов`язок таку відшкодувати.

Щодо встановлення розміру шкоди, то відповідач у відзиві на позовну заяву та його представник в судовому засіданні вказав, що позивачем не надано належних та допустимих доказів проведеного лікування, його вартості, не підтверджено вартості проїзду, яку зокрема оплачувала мати позивача, та не доведено моральної шкоди.

Оцінюючи доводи позивача та його представника в цій частині та заперечення представника відповідача, суд виходить з наступного.

Щодо медичних документів, зокрема щоденника лікаря (арк. справи 74,75), то такий містить записи лікаря від 22.10.2018, 29.10.2018 06.11.2018, 07.11.2018, 08.11.2018, 14.11.2018 та проведені відповідні лікарські процедури зубів.

Покликання представника відповідача про наявність виправлень у таких записах, те, що щоденник не містить дати заповнення, суд відхиляє як безпідставні, оскільки виправлень не має, а у щоденнику стоїть запис про лікаря Долгіх та дві печатки - заступника директора з медичної частини Стоматологічного центру Мануйлик І.І. та завідувача ортопедичним відділенням ОСОБА_10 . Відтак, підстав вважати такий письмовий доказ недопустимим та неналежним з точки зору його оформлення, не має.

Водночас, вказані записи у щоденнику лікаря щодо проведеного лікарем лікування відповідають медичним матеріалам, вказаним у фіскальному чеці Стоматологічного центру Львівського національного медичного університету імені Данила Галицького (арк. справи 27), а саме: вкладка куксо коренева, зняття двох подвійних відбитків, 3 коронки металокерамічні, огляд консультація, пост. метало кераміка. При цьому дата придбання таких 22.10.2018 відповідає візиту позивача до лікаря.

Те, що у фіскальному чеці не вказано особи, яка придбала вказаний товар, не спростовує придбання такого позивачем, з урахуванням того, що фіскальний чек є документом встановленої форми, який створений у паперовій формі реєстратором розрахункових операцій.

Тобто це документ, який має особливу форму, його зміст, реквізити не встановлює покупець, а вимоги до змісту фіскального чека регламентується Законодавством України, зокрема Законом України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг".

Відтак, суд приймає наданий позивачем фіскальний чек на загальну суму 3820 грн, як належний та допустимий доказ його матеріальних витрат на проведене лікування зубів, а тому позов у цій частині підлягає до задоволення.

Щодо витрат на проїзд до лікаря в м. Львів, то суд у судовому засіданні встановив з пояснень як самого позивача, так і його матері ОСОБА_5 , яка була допитана як свідок, що витрати на маршрутне таксі здійснювала саме ОСОБА_5 .

Відтак, виходячи з того, що позивач на час поїздок до м. Львова для встановлення металокерамічних коронок був повнолітньою особою, а витрати сплачувала його матір, тому суд не вбачає підстав для задоволення вимоги про відшкодування вартості за проїзд, так як такі не були понесені самим позивачем і зворотного суду не доведено.

За таких обставин, суд не оцінює самі квитки з точки зору їх належності та допустимості як доказів, на що покликався у своїх доводах представник відповідача.

Вирішуючи спір в частині відшкодування моральної шкоди суд виходить з наступного.

Позивач стверджує, що внаслідок протиправних дій відповідача, йому тривалий час доводиться лікувати зуби, востаннє - ставити постійні коронки, що в свою чергу завдало йому моральної шкоди, і що виразилось в душевних стражданнях, було порушено нормальний ритм його життя, переніс нервовий стрес, не мав змоги продовжувати навчання, що в подальшому суттєво вплинуло на його психологічний стан.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п 4. Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.95 у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до п.9 зазначеної постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, на підставі ч. 1 ст. 1167 ЦК України, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Враховуючи викладене, зокрема те, що внаслідок протиправних дій відповідача ОСОБА_4 , було завдано тілесних ушкоджень позивачу, а саме: ушкоджено зуби, що змусило позивача після встановлення 17.02.2016 тимчасових коронок, звернутися до лікаря для встановлення постійних коронок, що зайняло певний час позивача, викликало певні нервові переживання, порушення нормального та звичного ритму життя, виходячи з засад розумності та справедливості, суд вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 800 грн.

Відтак, позов підлягає до часткового задоволення.

Вирішуючи питання судових витрат, суд виходить з наступного.

Судові витрати в цій справі складаються з судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених позовних вимог.

А згідно з п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивач, відповідно до ч.1 п.6 ст.5 Закону України "Про судовий збір", звільнений від сплати судового збору, то судовий збір відповідно до ст.141 ЦПК України стягується з відповідача в дохід держави в розмірі пропорційно до задоволених вимог, а саме 447,25 грн.

Щодо судових витрат на професійну правову допомогу, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Зокрема, згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».

Позивачем заявлено розмір таких витрат на загальну суму 1100 грн.

На підтвердження таких витрат позивачем подано квитанцію адвоката Сенюги І.М. від 19.03.2019 та від 10.10.2019 про отримання від ОСОБА_1 за надання правової допомоги по оформленню позовної заяви в сумі 500 грн. та за надання правової допомоги по оформленню відповіді на відзив на позовну заяву в сумі 600 грн., опис наданих послуг виконаних адвокатом, необхідних для надання правової допомоги від 10.10.2019, який підписаний лише ОСОБА_1 . Водночас, не долучено договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), який в свою чергу встановлює, зокрема, умови оплати послуг адвоката, розмір гонорару.

Відтак, оскільки, позивачем не підтверджено належними доказами понесені ним витрати на правничу допомогу, тому такі стягненню з відповідача не підлягають.

Представником відповідача, в свою чергу, заявлено витрати на правничу допомогу в розмірі 7300 грн.

На підтвердження таких витрат надано Договір про надання правової допомоги від 01.10.2019, Договір про оплату послуг за надання правової допомоги від 01.10.2019, опис робіт, виконаних адвокатом від 01.10.2019, 14.12.2020, який підписаний як адвокатом Канарєєвим О.І. так і ОСОБА_4 , квитанції до прибуткового касового ордера на суму 800 грн. від 01.10.2019, 1500 грн. від 25.10.2019, 5 000 грн. від 14.12.2020.

Суд вважає підтвердженими такі витрати, а тому з урахуванням часткового задоволення позову, такі витрати необхідно покласти на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а отже до стягнення з позивача на користь відповідача підлягають витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2125,03 грн.

Керуючись ст. 2, 11, 22, 23, 1166, 1167, 1195 ЦК України, ст 4, 10, 12, 13, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України,

вирішив:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 3820 грн (три тисячі вісімсот двадцять гривень).

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 800,00 грн (вісімсот гривень).

У решті позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 (адреса: АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір в розмірі 447,25 грн. (чотириста сорок сім гривень двадцять п`ять копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2125,03 грн (дві тисячі сто двадцять п`ять гривень три копійки).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Позивач: ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 ).

Відповідач: ОСОБА_4 (адреса: АДРЕСА_1 ).

Повний текст рішення складено та підписано 01.03.2021.

Суддя О.І. Кшик