Провадження № 2-о/496/110/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2021 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Галич О.П.,

за участю:

секретаря - Ткаченко В.М.,

представника заявника - адвоката Шелкова С.Г.,

представник заінтересованої особи - Андрееєвої О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Біляївка Одеської області в порядку окремого провадження цивільну справу

за заявою: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ,

заінтересована особа: Головне управління державної міграційної служби України в Одеській області, місцезнаходження: 65045, м. Одеса, вул. Преображенська, буд.44,

вимоги заявника: про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

І. Виклад позиції заявника та заінтересованої особи.

1. ОСОБА_1 (далі - заявник) звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

2. Заява обґрунтована тим, що заявник постійно мешкає на території України з початку 1990 року. До переїзду на Україну проживав у Нагорному Карабахі та саме у зв`язку з початком бойових дій був вимушений переселитися з родиною. Починаючи з 27 червня 1990 року по 20 липня 1994 року працював вантажником у ПП «Зефір», а з 24 липня 1994 року по 2004 рік працював водієм у ДП «Жилбуд». Встановлення юридичного факту проживання на території України потрібне для підтвердження отримання громадянства України. Також відомості, встановлені судом можуть бути використані у майбутньому для надання громадянства України дітям заявника. У зв`язку з викладеним, заявник звернувся до суду з вказаним позовом.

3. У судовому засіданні представник заявника заяву підтримав та просив задовольнити її.

4. В судовому засіданні представник Біляївського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області - Андреєва О.П. заперечувала щодо задоволення заяви ОСОБА_1 , оскільки недостатньо надано доказів заявником.

ІІ. Інші процесуальні дії у справі.

5. Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 12 травня 2021 року цивільну справу передано на розгляд до Біляївського районного суду Одеської області.

6. Згідно автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 червня 2021 року, цивільну справу № 947/13482/21, передано судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П.

7. Ухвалою судді Біляївського районного суду Одеської області Галич О.П. від 04 червня 2021 року було відкрито окреме провадження у цивільній справі та призначено судове засідання.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст правовідносини.

8. Судом встановлено, що заявником отримано індивідуальний податковий номер 30 вересня 2004 року у державні податковій інспекції Біляївського району (а.с. 5).

9. Згідно копії трудової книжки № НОМЕР_1 , заявник працював з 27 червня 1990 року по 20 липня 1994 року вантажником у ПП «Зефір», а з 24 липня 1994 року почав працювати водієм у ДП «Жилбуд». (а.с. 6)

10. Згідно рішення виконавчого комітету Кам`янської сільської ради Біляївського району Одеської області від 24 квітня 2008 року № 26, ОСОБА_1 було призначено піклувальником неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; закріплено право на житло за неповнолітнім ОСОБА_3 по АДРЕСА_2 . (а.с. 7)

11. Відповідно до заяви для реєстрації за місцем проживання у 2004 році заявнику було відмолено в реєстрації до вирішення питання про громадянство України (а.с. 8-9).

12. Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснив, що працював заступником начальника охорони будівельної фірми «Жилбуд», ОСОБА_1 працював водієм. В охороні приділялася увага водіям 5 разів на тиждень. Особисто з заявником знайомий, приїзжав до нього у м. Біляївка та вони разом проводили час на відпочинку. З кінця 1996 року-1997 роки по 2006 рік були знайомі. Зі слів заявника, він приїхав з Нагорного Карабаха до України у 1990 році.

13. Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснив, що його батьки проживали з заявником на сусідніх вулицях в с. Червона Гірка на початку 90-х років до 2001 року, після чого свідок переїхав до м. Одеса. У 2001 році приїзжав в гості до заявника.

ІV. Оцінка Суду.

14. За змістом частини першої статті 293 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

15. Відповідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України в порядку окремого провадження встановлюються факти, що мають юридичне значення.

16. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

17. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

18. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», № 5 від 31 березня 1995 року встановлено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

19. Листом Верховного суду України від 01 січня 2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що у порядку ч.2 ст. 315 ЦПК України суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 315 ЦПК України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення юридичних фактів, у тому числі, й постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.

20. Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України у період з 01 січня 1990 року по травень 2004 року, який має юридичне значення.

21. Відповідно до пунктів 1,2 статті 2 Протоколу №4 Європейської Конвенції до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, зазначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

22. Так, питання громадянства України регулюється Конституцією України, законами України, указами Президента України, міжнародними договорами України. Основними нормативно-правовими актами з питань громадянства України є Закону України «Про громадянство України» та Указ Президента України від 27 березня 2001 року № 215 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України».

23. Відповідно до п.1, 2, 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України.

24. Пунктом 25 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27 березня 2001 року (далі - Порядок) передбачено, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а» - «в» пункту 24 цього Порядку, а також документ; що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.

25. У пункті 44 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. А згідно п. 7 зазначеного «Порядку», громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним з документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року.

26. Відповідно п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

27. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

28. Так, постійне місце проживання - місце проживання на території якої-небудь держави не менше одного року фізичної особи, яка не має постійного місця проживання на території інших держав і має намір проживати на території цієї держави протягом необмеженого строку, не обмежуючи таке проживання певною метою, і за умови, що таке проживання не є наслідком виконання цією особою службових обов`язків або зобов`язань за договором (контрактом).

29. Враховуючи те, що заявник має намір встановити належність до громадянства України з підстав, визначених в Законі України «Про громадянство», встановлення факту його постійного проживання станом на 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, має юридичне значення для заявника та породжує для нього юридичні наслідки, так як встановлення вказаного факту в судовому порядку надає йому право подати заяву про набуття громадянства України.

30. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

31. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

32. Надані заявником докази, Суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета розгляду, вони пов`язані з тими обставинами, які підтверджують факт постійного проживання на території України з 01 січня 1990 року.

33. За таких обставин, оскільки законом не визначено іншого, крім судового порядку встановлення факту постійного проживання на території України, який просить встановить заявник, підтверджується письмовими матеріалами справи та показами свідків, Суд приходить до висновку, що вимоги заявника є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 13, 81, 89, 259, 263, 265, 268, 315-319 ЦПК України, суд-

У Х В А Л И В:

1. Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління державної міграційної служби України в Одеській області про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.

2. Встановити факт, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 ) проживав на території України з 01 січня 1990 року по травень 2004 року.

3. Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції.

4. Повний текст рішення складено 07 липня 2021 року.

Суддя О.П. Галич