КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2021року

м. Київ

справа № 363/1577/21

провадження № 22-ц/824/9522/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А.(суддя-доповідач),

суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.

за участю помічника судді, який за дорученням головуючого судді здійснює повноваження секретаря судового засідання - Виноградової А.І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Фісенко Тетяна Петрівна

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5

на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 21 квітня 2021 року у складі судді Рудюка О.Д.

у справі за заявою представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Фісенко Тетяни Петрівни про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування рішення державного реєстратора та запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування рішення державного реєстратора та запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Разом з позовною заявою, 19 квітня 2021 року до суду надійшла заява про забезпечення позову, в якій представник позивача просить накласти арешт на квартиру, загальною площею 125,2 кв.м, житлова площа - 35,7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 218, яка належить ОСОБА_3 .

У мотивування заяви зазначала, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 мають заборгованість перед позивачем у розмірі 259 562,71 долари США за договорами позики від 24 травня 2016 року, від 10 лютого 2017 року та розпискою від 08 лютого 2020 року.

Зазначала, що станом на час звернення до суду з даним позовом, відповідачі борг не повернули, спілкування з позивачем уникають та вчинили оспорюваний правочин з метою уникнення виконання грошового зобов`язання та фінансової відповідальності.

Уважала, що у разі відсутності у відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 грошових коштів та відчуження ними всього нерухомого майна до відкриття виконавчого провадження, невжиття судом такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на вищевказане нерухоме майно, може істотно ускладнити або взагалі унеможливити виконання рішення суду аж до повернення виконавцем позивачу виконавчого документу через відсутність у відповідачів майна, що, як наслідок, унеможливить захист майнових інтересів позивача, цільовою спрямованістю чого є задоволення позовних вимог та забезпечення позову судом.

Зауважувала, що сам факт продажу майна після відкриття кримінального провадження та накладення арешту на майно у кримінальному провадженні та цивільному судочинстві беззаперечно свідчить про наявність об`єктивного ризику суттєвого утруднення подальшого виконання рішення у даній справі.

Таким чином, уважала, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити або унеможливити виконання рішення суду.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 21 квітня 2021 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись з указаною ухвалою, 14 травня 2021 року представник позивача ОСОБА_5 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою, постановленою з порушенням норм процесуального права та без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Указує, що заява про забезпечення позову містить обґрунтовані підстави існування загрози невиконання судового рішення із зазначенням конкретних фактів, що свідчать про необхідність застосування заходів забезпечення позову.

Зазначає, що в рамках кримінального провадження ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25 березня 2021 року у справі №757/15453/21-к накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_2 , зокрема і на відчужену квартиру.

У березні 2021 року позивач звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про стягнення коштів за договором позики та заявою про забезпечення позову.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 26 березня 2021 року у справі №760/7124/21 заяву про забезпечення позову задоволено та накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_2 як спільну сумісну власність подружжя.

Таким чином, уважає, що факт продажу відповідачами власного майна після відкриття кримінального провадження та накладення арешту на майно свідчить про наявність об`єктивного ризику суттєвого утруднення подальшого виконання рішення у даній справі.

Інші учасники справи не скористалися своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

02 липня 2021 року до апеляційного суду надійшла заява приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Фісенко Т.П. про заміну неналежного відповідача.

Проте, вказана заява задоволенню не підлягає з огляду на те, що за поданою апеляційною скаргою переглядається виключно ухвала про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, а питання про заміну неналежного відповідача ОСОБА_6 може порушити в суді першої інстанції, звернувшись з відповідною заявою.

Представник позивача у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала та просила задовольнити з підстав, наведених у скарзі.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи до суду апеляційної інстанції не надходили.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що стороною позивача не доведено та не надано належних і допустимих доказів, що існує реальна загроза невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до вимог статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заходи ж забезпечення позову відповідно до змісту статті 150 ЦПК України забезпечуються, зокрема, накладенням арешту на майно відповідача та забороною вчиняти певні дії.

Пленум Верховного Суду України в п. 4 Постанови «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 роз`яснив, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Зокрема, заява про забезпечення позову повинна містити причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, а також інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Тобто, законом передбачено, що забезпечення позову можливе лише в разі достатньо обґрунтованого припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

При цьому варто врахувати, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Так, відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Цивільний процесуальний кодекс не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для вирішення справи по суті, а лише запобігти ситуації, в якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватись лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відтак, при обранні заходів забезпечення позову слід також враховувати необхідність збереження балансу прав та законних інтересів усіх учасників спірних правовідносин та інших осіб.

Згідно з частиною третьою статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Як убачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 26 березня 2021 року квартири загальною площею 125,2 кв.м, житлова площа - 35,7 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 №329, посвідчений 26 березня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Фісенко Т.П.; скасування рішення від 26 березня 2021 року, індексний номер 57325403, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Фісенко Т.П. про державну реєстрацію права власності на квартиру загальною площею 125,2 кв.м, житлова площа - 35,7 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яким зареєстровано право власності за ОСОБА_3 ; скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_3 на об`єкт нерухомого майна: квартири загальною 125,2 кв.м, житлова площа - 35,7 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 218), запис про право власності №41204575 від 26 березня 2021 року.

Згідно копії ухвали Печерського районного суду м. Києва від 25 березня 2021 року у справі №757/15453/21-к, накладено арешт на об`єкти нерухомого майна, які належать на праві власності ОСОБА_2 , у тому числі і на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 26 березня 2021 року у справі №760/24120/20 за заявою представника ОСОБА_1 - адвоката Боримської І.О. про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, накладено арешт на об`єкти нерухомого майна, в тому числі і на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що підставою для звернення до суду із заявою про забезпечення позову є те, що відповідачі можуть відчужити належне їм на праві приватної власності майно і це може утруднити виконання судового рішення.

Разом з тим, твердження сторони позивача, що відповідачі можуть вжити всіх заходів для відчуження належного їм нерухомого майна для ускладнення виконання рішення суду, оскільки мають можливість у будь-який час розпорядитися нерухомим майном на власний розсуд є непереконливими з огляду на те, що позивачем не доведено той факт, що невжиття саме таких заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду з урахуванням викладених обставин справи та вже вжитих судами у кримінальному та цивільному провадженні у справі про стягнення заборгованості заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту, в тому числі на вищевказану квартиру.

Таким чином, колегією суддів не встановлено, а стороною позивача не доведено існування обставин, які можуть призвести до ускладнення або неможливості у майбутньому виконати рішення суду.

З огляду на зазначене, аргументи апеляційної скарги представника позивача колегія суддів визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення щодо забезпечення позову та не спростовують правильних висновків місцевого суду щодо відсутності доказів на підтвердження існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції без змін як такої, що є законною та обґрунтованою.

Оскільки ухвалу постановлено з дотриманням норм процесуального права, колегія суддів не убачає підстав для її скасування.

Разом з тим, позивач не позбавлений права на повторне звернення до суду першої інстанції із заявою про забезпечення позову із обґрунтуванням обставин належними доказами та з обранням способу забезпечення позову відповідному заявленим позовним вимогам.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки ухвалу постановлено з дотриманням норм процесуального права, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав до її скасування.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 21 квітня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Повне судове рішення складено «06» липня 2021 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.В. Желепа

О.Ф. Мазурик