Справа № 205/3403/20
Провадження № 2/201/610/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

24 лютого 2021 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Федоріщева С.С.,

при секретарі Разумняк К.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, -

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 28 серпня 2020 року за підсудністю надійшла справа за указаним позовом з Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, в якій М(т)СБУ просило суд стягнути з ОСОБА_1 5771,01 грн. витрат в порядку регресу, пов`язаних з регламентною виплатою та судового збору у розмірі 2102 грн.

В обгрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 03 травня 2018 року в м. Дніпро на вул. Олександра Кониського, 1 з вини відповідача, який керував автомобілем Peugeot з номерним знаком НОМЕР_1 , була скоєна дорожньо-транспортна пригода (далі-ДТП), що підтверджується постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 травня 2018 року. У результаті зазначеної ДТП був пошкоджений автомобіль Daewoo з номерним знаком НОМЕР_2 , який належав ОСОБА_2 . Відповідно до звіту № 25/05/18, вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Daewoo з номерним знаком НОМЕР_2 , становить 4932,41 грн. Зазначена шкода особисто винуватцем ДТП не була відшкодована потерпілій особі. На дату скоєння цієї пригоди відповідач не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Потерпілий з метою отримання відшкодування звернувся до МТСБУ з відповідною заявою. МТСБУ здійснило регламентну виплату потерпілій особі в розмірі 4932,41, а тому отримало право зворотної вимоги на таку суму до відповідача. Також стягненню підлягають витрати пов`язані із сплатою судового збору.

Представником позивача надано до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив.

Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 03 травня 2018 року у м. Дніпрі по вул. Кониського водій ОСОБА_1 керуючи автомобілем Peugeot д.н.з. НОМЕР_1 по вул. С. Хороброго не врахував дорожньої обстановки та скоїв наїзд на припаркований автомобіль Daewoo д.н.з. НОМЕР_2 водій ОСОБА_2 , було порушено п.13.1 ПДР, внаслідок чого автомобілі отримали механічні ушкодження, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст.124 КУпАП..

В результаті дорожньо-транспортної пригоди вказані автомобілі отримали механічні пошкодження, спричинені матеріальні збитки.

Також встановлено, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 не була застрахована.

Згідно п.35.1 ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику (у випадках, передбачених ст.41 МТСБУ) заяву по страхове відшкодування.

Таким чином, потерпілий в ДТП звернувся до МТСБУ з повідомленням про ДТП, оскільки відповідальність водія Peugeot д.н.з. НОМЕР_1 не була застрахована.

Відповідно до висновку експертного дослідження № 25/05/18 від 23 травня 2018 року, вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля Daewoo д.н.з. НОМЕР_2 , становить 4932,41 грн.

Статтею 11 ЦК України передбачені підстави виникнення цивільних прав та обов`язків. Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Відповідно п.п. «а» п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Із матеріалів справи, а саме платіжного доручення № 992846 від 29 серпня 2018 року, вбачається, що МТСБУ виплатило потерпілому 4932,41 грн. за шкоду, заподіяну внаслідок ДТП.

Крім того, відповідно до платіжного доручення № 910328 від 19 липня 2018 року також МТБСУ було виплачено експерту ОСОБА_3 838,60 грн.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (постанова № 4 від 01.03.2013р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки») при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, ст.1191 ЦК), а також ст.38 Закону № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а для суброгації відповідно до ст. 993 ЦК і ст.27 Закону України Про страхування встановлено особливий правовий режим. Згідно з положеннями ч.1 ст.1191 ЦК особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до п.п. 38.2.1. ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Таким чином, за наведених обставин, позивач, виплативши страхове відшкодування потерпілій особі, отримав право зворотної вимоги до відповідача.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 був визнаний винним у вчиненні ДТП, заподіяна шкода потерпілій особі ним не відшкодована; за відсутності у відповідача на час ДТП чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, МТСБУ здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 4932,41 грн. та 838,60 грн. за оплату послуг експерта, а також те, що відповідач на час розгляду справи сплачену позивачем суму коштів не відшкодував, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому на користь позивача підлягають стягненню з відповідача судовий збір у розмірі 2102,00 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76, 77, 81, 82, 89, 141, 259, 263-265, 280 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України в рахунок відшкодування в порядку регресу витрат 5771,01 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України судовий збір у розмірі 2102 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя С.С. Федоріщев