РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

про повернення апеляційної скарги

06 липня 2021 року

м. Рівне

Справа № 2-9033/10

Провадження № 22-ц/4815/1061/21

Рівненський апеляційний суд в складі суддів:

головуючого Ковальчук Н.М,

суддів: Гордійчук С. О.,

Хилевича С. В.

учасники справи:

позивач Житлово-комунальне підприємство «Промислове»;

відповідач ОСОБА_1

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 липня 2010 року у складі судді Харечка С. П., ухвалене в м. Рівне,

в с т а н о в и в :

Житлово-комунальне підприємство «Промислове» звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 26 липня 2010 року вказаний позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Житлово-комунального підприємства «Промислове» заборгованість в сумі 447,56 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід державного бюджету 51 грн судового збору та 30 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Не погодившись із заочним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу 15 червня 2021 року безпосередньо до апеляційного суду.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду підлягає поверненню з таких підстав.

За ч. 2 ст. 288 ЦПК України, право оскаржити заочне рішення суду в загальному порядку має тільки позивач.

Відповідно до ч.1 ст. 284 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Особа, яка звернулася з цією апеляційною скаргою, має у справі процесуальний статус відповідача.

Згідно ч. 4 ст. 287 ЦПК України, у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Зазначений порядок є спеціальним і представляє окрему стадію судового процесу, дотримання якої для відповідача є обов`язковим.

Із матеріалів справи вбачається, що в порушення встановленого процесуального порядку відповідач заяву про перегляд заочного рішення до місцевого суду не подавав, у зв`язку з чим не дотримав встановленого главою 11 ЦПК України порядку перегляду заочного рішення.

Статтями 287 та 288 ЦПК України передбачено, що оскарження заочного рішення відповідачем в апеляційному порядку може мати місце лише в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення та в разі ухвалення повторного заочного рішення.

Судом першої інстанції заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 липня 2010 року не переглядалося у порядку, встановленому ст.ст. 284-287 ЦПК України, що є обов`язковою умовою для подальшого його оскарження в суді апеляційної інстанції.

Частиною 4 ст. 287 ЦПК України гарантовано право оскарження заочного рішення в загальному порядку встановленому ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

У справі «Volovik v. Ukraine» (app. № 15123/03) Європейський суд з прав людини указав, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братись до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду (Podbielski and PPU Polpure v. Poland, app. № 39199/98, p. 62). Суд вкотре зазначив, що обмеження права доступу, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги, повинні застосовуватись з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосовуваними засобами та поставленою метою (Podbielski and PPU Polpure v. Poland, app. № 39199/98, p. 63).

Процедурні гарантії, закріплені статтею 6, гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обов`язків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином, втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань (справа «Голдер проти Сполученого Королівства», рішення від 21 лютого 1975 року).

Разом з тим, право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання (справа «Перетяка та Шереметьев проти України» ).

Доступ до суду як складова права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Принцип правової визначеності загальний принцип права, який гарантує забезпечення легкості з`ясування змісту права і можливість скористатися цим правом у разі необхідності. Принцип правової визначеності є невід`ємною, органічною складовою принципу верховенства права. Про це у низці своїх рішень зазначає зокрема Європейський Суд з прав людини. У своїх рішеннях Конституційний Суд України також посилається на принцип правової визначеності, наголошуючи на тому, що він є необхідним компонентом принципу верховенства права.

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України від 21 жовтня 2010 року).

Встановивши, що ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою на заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 липня 2010 року в порушення передбаченого законом порядку оскарження відповідачем заочного рішення, суд апеляційної інстанції доходить висновку про повернення апеляційної скарги.

Відповідно до ч.7 ст. 357 ЦПК України, про повернення апеляційної скарги постановляється ухвала, яка може бути оскаржена в касаційному порядку.

Керуючись ст.ст. 284, 288, 357 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 липня 2010 року у справі за позовом Житлово-комунального підприємства «Промислове» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

повернути особі, що її подала, а справу до суду першої інстанції.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку у разі залишення судом першої інстанції заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Гордійчук С. О.

Хилевич С. В.

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя Рівненського

апеляційного суду Ковальчук Н. М.

«06» липня 2021 року