Справа № 161/6757/14-ц Провадження №22-ц/802/442/21 Головуючий у 1 інстанції: Присяжнюк Л. М.
Категорія:86 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

03 березня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Матвійчук Л. В., вивчивши апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в інтересах ОСОБА_2 , на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 травня 2014 року, рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 серпня 2014 року у цивільній справі за заявою Управління охорони здоров`я Луцької міської ради, заінтересована особа ОСОБА_1 , про звільнення від обов`язків опікуна,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 травня 2014 року відкрито провадження у справі за заявою Управління охорони здоров`я Луцької міської ради, заінтересована особа ОСОБА_1 , про звільнення від обов`язків опікуна.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 серпня 2014 року заяву Управління охорони здоров`я Луцької міської ради задоволено, звільнено ОСОБА_1 від обов`язків опікуна над матір`ю ОСОБА_2

16 лютого 2021 року подано підписану Житинським В. Ю. в інтересах ОСОБА_2 апеляційну скаргу на зазначені судові рішення із проханням про поновлення строку на їх апеляційне оскарження та їх скасування.

Подана апеляційна скарга є стилістично не зрозумілою, містить у собі лише певні фрази, вислови, які не несуть жодного змістовного навантаження.

Згідно із ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо є постанова про залишення апеляційної скарги цієї самої особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.

Із матеріалів справи вбачається, що заінтересована особа ОСОБА_1 від свого імені та від імені ОСОБА_2 та інших інших осіб уже неодноразово оскаржував в апеляційному порядку прийняті Луцьким міськрайонним судом Волинської області у даній справі ухвалу суду від 07 травня 2014 року, рішення суду від 15 серпня 2014 року, у відкритті апеляційних проваджень за цими скаргами судом апеляційної інстанції було відмовлено відповідними ухвалами від 31 березня 2015 року (а.с.213-214, том 1); 22 липня 2015 року (а.с.49, том 2); 08 лютого 2016 року (а.с.167, том 2); 22 червня 2016 року (а.с.230, том 2), 27 жовтня 2016 року (а.с.17, том 3), 10 січня 2017 року (а.с.72, том 3); 10 травня 2017 року (а.с.229, том 3); 12 червня 2017 року (а.с.78, том 4), 28 серпня 2018 року (а.с.5, том 5), 06 грудня 2018 року (а.с.17, том 5), 11 березня 2019 року (а.с.26, том 5), 04 квітня 2019 року (а.с.74, том 5), 08 січня 2020 року (а.с.168, том 6), 22 січня 2020 року (а.с.179-182, том 6), 24 лютого 2020 року (а.с.206, том 6), 31 березня 2020 року (а.с.221, том 6), 23 квітня 2020 року (а.с.245, том 6), 16 червня 2020 року (а.с.112, 113, том 7), 20 липня 2020 року (а.с.158-160, том 7), 31 липня 2020 року (а.с.174-175, том 7), 04 серпня 2020 року (а.с.184, том 7), 28 серпня 2020 року (а.с.202, том 7).

Також Волинським апеляційним судом дії ОСОБА_1 щодо неодноразового подання апеляційних скарг на ухвалу суду від 07 травня 2014 року, рішення суду від 15 серпня 2014 року, визнавалися зловживанням процесуальними правами із застосуванням заходів процесуального примусу, залишенням без розгляду цих апеляційних скарг та їх поверненням особі, що їх подала відповідними ухвалами від 31 липня 2020 року (а.с.176-177, том 7), 22 вересня 2020 року (а.с.225-227, том 7), 30 жовтня 2020 року (а.с.241-242, том 7), 30 листопада 2020 року (а.с.33-34, том 8), 22 грудня 2020 року (а.с.46-47, том 8).

За таких обставин, відповідно до вимог п. 3 ч.1 ст. 358 ЦПК України у відкритті апеляційного провадження необхідно відмовити.

З урахуванням обставин, що склалися, апеляційний суд розцінює подану ОСОБА_1 чергову апеляційну скаргу, як вияв очевидного зловживання процесуальними правами, що суперечить основним засадам (принципам) цивільного судочинства, а також його завданню, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).

При цьому, суд зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) застосовує положення, передбачене ч. 3 ст. 35 Європейської Конвенції з прав людини, де вказано, що суд оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на подання заяви.

Питання щодо наявності чи відсутності зловживання правом на подання заяви вирішується судом у кожному конкретному випадку окремо. Проте, за загальним правилом, яке міститься у справі «Миролюбов та інші проти Латвії» (рішення від 15.09.2009р.), про зловживання правом у розумінні п. 3 ст. 35 Конвенції мова йде у тих випадках, коли поведінка заявника, яка явно не відповідає призначенню гарантованого Конвенцією права на звернення до суду, порушує встановлений порядок роботи суду або ускладнює належний перебіг розглядів справ. При цьому суд наголошує, що визнання заяви неприйнятною з мотивів зловживання правом на подання заяви є винятковим процедурним заходом (пункти 62, 65).

Зловживання правом це особливий вид правової поведінки, який полягає у використанні особою своїх прав у недозволені способи, що суперечать призначенню права, внаслідок чого завдаються збитки (шкода) суспільству, державі, окремій особі. Стримування зловживання правом це боротьба не з самою поведінкою, а з конкретними проявами правової поведінки, що завдають шкоди суспільству й особі.

ЄСПЛ визнає неприйнятними заяви, на підставі зловживання правом, якщо вони позбавлені серйозних підстав та є явно сутяжними, тобто повторюють зміст тих скарг, щодо яких судом раніше було прийнято рішення про їх неприйнятність. Зокрема, у справі «Філіс проти Греції» (рішення від 17.10.1996р.) Комісія встановила, що заявник уже неодноразово подавав скарги щодо аналогічних або пов`язаних одне з одним питань та відмітила, що такі дії є умисними, так як в багатьох випадках заявник був докладно проінформований особисто про дію Конвенції. Комісія стверджує, що вирішення низки необґрунтованих і сутяжних заяв обумовлюють непотрібну роботу, яка є несумісною з реальними функціями суду та заважає їх здійсненню, а тому вказані вище дії заявника є зловживанням правом.

Таким чином, ОСОБА_1 уже неодноразово звертався з апеляційними скаргами на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 травня 2014 року, та на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 серпня 2014 року і у відкритті апеляційних проваджень було відмовлено.

Ураховуючи наведене, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 358, ч. 2 ст. 381 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану в інтересах ОСОБА_2 , на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 травня 2014 року, рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 серпня 2014 року у цивільній справі за заявою Управління охорони здоров`я Луцької міської ради, заінтересована особа ОСОБА_1 , про звільнення від обов`язків опікуна відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її підписання.

Суддя