ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6118/21 Справа № 208/5813/19 Суддя у 1-й інстанції - Нельга Д. В. Суддя у 2-й інстанції - Деркач Н. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2021 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді - Деркач Н.М.,

суддів: Пищиди М.М., Ткаченко І.Ю.,

за участю секретаря - Усик А.Д.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в місті Дніпрі апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 квітня 2020 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (а.с.2-43).

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалося на те, що 21 листопада 2013 року між позивачем та відповідачем, шляхом підписання Генеральної угоди разом із запропонованими Банком Умовами та правилами надання банківських послуг, укладено кредитний договір № б/н, згідно якого АТ КБ «ПриватБанк», на умовах повернення та сплати процентів за користування кредитом, надав у користування ОСОБА_1 кредит у розмірі 8 157,78 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 18,00 % на рік на суму залишку заборгованості.

Зобов`язавшись щомісяця здійснювати повернення кредитних коштів у вигляді обов`язкового мінімального платежу, відповідач, взяті на себе зобов`язання не виконував, внаслідок чого, станом на 30 липня 2019 року, утворилась заборгованість у загальному розмірі 16 303, 08 грн., яку позивач просив суд стягнути з відповідача разом із понесеними ним судовими витратами.

Заочним рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 квітня 2020 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором №б/н від 21 листопада 2013 року, яка складається з: 4 318 грн. 57 коп. заборгованості за кредитом та 1 921 грн. 00 коп. витрати по сплаті судового збору (а.с.56-59).

Не погодившись з таким рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про їх задоволення у повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін (а.с.61-71).

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача заборгованості по відсоткам за користування кредитом та неустойки (пені, комісії і штрафу), оскільки належним чином не дослідив надані позивачем докази, зокрема, Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 21 листопада 2013 року, підписану сторонами.

Відповідач не скористався своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України).

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень, то справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 4 318, 57 грн. позивачем не оскаржується, тому в цій частині рішення суду колегією суддів не перевіряється.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 21 листопада 2013 року, між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем, шляхом підписання Генеральної угоди разом із запропонованими позивачем Умовами та правилами надання банківських послуг, було укладено договір №б/н, відповідно до якого Банк надав ОСОБА_1 кредит в розмірі 8 157, 78 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом та сторонами погоджено реструктурувати наявну у відповідача заборгованість за кредитним договором, укладеним 03 червня 2006 року (а.с.11).

Відповідач погодився з тим, що вказана Генеральна угода разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

У п.2.1 генеральної угоди, сторони визначили, що відповідач отримує строковий кредит в розмірі 8 157, 78 грн. на строк 24 місяців з 21 листопада 2013 року по 30 листопада 2015 року зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 1,5% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Порядок погашення заборгованості встановлено з «1» по «25» число кожного місяця в розмірі платежу 408, 22 грн.

У пункті 2.2. генеральної угоди сторони обумовили відповідальність за порушення строків сплати заборгованості у вигляді штрафу в розмірі 4 147, 97 грн.

Пунктом 2.5 встановлено зобов`язання відповідача щодо повернення суми кредиту, відсотків, винагородження згідно генеральної угоди та Умов та правил надання банківських послуг.

У пункті 2.8. генеральної угоди сторони обумовили відповідальність за порушення строків сплати заборгованості у вигляді пені, розмір, якої вказано в Умовах та Правилах за кожен день прострочення.

До кредитного договору банк також додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку суми заборгованості за вищевказаним кредитним договором, через невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами, заборгованість відповідача, станом на 30 липня 2019 року, становить 16 303, 08 грн. та складається з наступного: 4 318, 57 грн. заборгованість за кредитом; 3 710, 38 грн. відсотки за користування кредитом; 6 778, 46 грн. пеня та комісія; 1 495,67 грн. штраф, відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди (а.с.8-9).

Відмовляючи позивачу у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом, пені, комісії та штрафу, суд першої інстанції виходив з того, що без наданих позивачем підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, у тому числі відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Частинами 1, 3 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник повернути кредит та сплатити відсотки. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Разом з тим, згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Так, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності; встановивши факт укладення між сторонами справи кредитного договору, а саме Генеральної угоди від 21 листопада 2013 року; приймаючи до уваги погодження Розділом 2 усіх істотних умов договору, в тому числі, суму кредиту - 8 157, 78 грн., строк - 24 місяці (з 21 листопада 2013 року по 30 листопада 2015 року); сплату відсотків в розмірі 1,5 % в місяць, тобто, 18 % річних, на суму залишку заборгованості по кредиту та штрафу в розмірі 4 147, 97 грн., - колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за відсотками в розмірі 862, 29 грн., які нараховані в межах строку дії кредитного договору за період з 21 листопада 2013 року по 30 листопада 2015 року, а також штрафу відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди у заявленому позивачем розмірі 1 495, 67 грн.

В частині стягнення заборгованості по відсоткам за період з 01 грудня 2015 року по 30 липня 2019 року позовні вимоги не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом, який наданий на 24 місяці, тобто, до 30 листопада 2015 року включно.

Відтак, у межах строку кредитування, до 30 листопада 2015 року, відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами у період з 1 по 25 число кожного місяця. Починаючи з 01 грудня 2015 року, відповідач мав обов`язок незалежно від пред`явлення вимоги позивачем повернути всю заборгованість за договором, а не вносити її періодичними платежами, оскільки останні були розраховані у межах строку кредитування.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, суд вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, позивач не мав права нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом.

Крім того, в апеляційній скарзі, позивач просить задовольнити пред`явлені банком позовні вимоги у повному обсязі, тобто, стягнути з відповідача також заборгованість за пенею та комісією в сумі 6 778, 46 грн., проте, колегія суддів вважає, що позовні вимоги у цій частині не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Нормами ст. 61 Конституції України, визначено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до ст. 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України, а отже, вимога позивача про стягнення пені та комісії в сумі 6 778, 46 грн. є незаконною та не може бути задоволена.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин та з урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Під час перегляду справи судом апеляційної інстанції позивачем було сплачено судовий збір в сумі 2 881, 50 грн. (а.с.64), у зв`язку із чим, відповідно до задоволеної апеляційним судом частини позовних вимог, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 567, 08 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 01 квітня 2020 року в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, зокрема, в частині стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом, заборгованості за пенею та комісією, і штрафу відповідно до п.2.2 Генеральної угоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІНН НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ) заборгованість у загальному розмірі 2 357 грн. 96 коп., з яких: 862 грн. 29 коп. - заборгованості по відсоткам за користування кредитом, нарахованої за період з 21 листопада 2013 року по 30 листопада 2015 року; 1 495 грн. 67 коп. штрафу, відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди.

У іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у сумі 567 грн. 08 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення лише у випадках, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Н.М. Деркач

Судді: І.Ю. Ткаченко

М.М. Пищида