ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2021 року

м.Суми

Справа №589/784/19

Номер провадження 22-ц/816/104/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Собини О. І.

участю секретаря судового засідання Назарової О.М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

треті особи: приватний нотаріус Шосткинського міського нотаріального округу Сидорова Алла Василівна, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 13 жовтня 2020 року в складі судді Прачук О.В., постановлене у м. Шостка,

в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду із позовом у лютому 2019 року ОСОБА_3 , просив суд усунути перешкоди у користуванні житлом квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення з неї ОСОБА_1 , зобов`язавши його надати ключі від квартири.

Свої вимоги мотивував тим, що відповідно до договору дарування квартири від 07.12.2018 року він є власником квартири АДРЕСА_1 . Дана квартира була подарована йому ОСОБА_2 , яка була її власницею. Вказує, що відповідач заселився в квартиру без реєстрації та належної правової підстави з дозволу колишнього власника квартири - ОСОБА_2 , в зв`язку з чим він не має змоги потрапити до належної йому квартири. Добровільно звільнити квартиру відповідач відмовляється.

В квітні 2019 року ОСОБА_1 подав зустрічний позов, в якому просив суд встановити факт проживання його та ОСОБА_2 однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з серпня 1998 року по січень 2018 року. Визнати договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений 05 січня 2001 року, посвідчений приватним нотаріусом Шосткинського міського нотаріального округу Сумської області Ломако С.П., зареєстрований в реєстрі за № 49, удаваним договором купівлі продажу даної квартири з одночасним визнанням квартири АДРЕСА_1 його з ОСОБА_2 спільною сумісною власністю. Визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений 07 грудня 2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Шосткинського міського нотаріального округу Сумської області Сидоровою А.В., зареєстрований в реєстрі за № 1659. В задоволенні позову ОСОБА_3 до нього про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом його виселення та зобов`язання надати ключі від дверей квартири відмовити.

Вимоги мотивовані тим, що протягом 20 років з 1998 року по січень 2018 року він проживав з ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу. В подальшому від спільного проживання однією сім`єю у них народилася донька ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказує, що надалі вони проживали в м. Одеса, де він винаймав квартиру та утримував сім`ю. Дізнавшись про те, що в місті Шостка продається квартира, він домовився з продавцями про її ціну та продаж на ім`я ОСОБА_2 . Зазначає, що ОСОБА_2 наполягала на оформленні договору купівлі продажу квартири у вигляді договору дарування. Зазначає, що за вказану квартиру ним було сплачено продавцям 2500 доларів США. Після придбання квартири, ним було здійснено у ній ремонт, після чого вони разом з ОСОБА_2 та їх донькою ОСОБА_6 вселились у вказану квартиру та зареєструвалися у ній. Зазначає, що в 2002 році вони з ОСОБА_2 уклали церковний шлюб, після укладання якого продовжили жити однією сім`єю. У вказаний період ОСОБА_2 не працювала, в зв`язку з чим, він один утримував родину. ІНФОРМАЦІЯ_2 в них народився син ОСОБА_7 , якого ОСОБА_2 зареєструвала одноособово. Зазначає, що в подальшому він знявся з реєстрації в квартирі АДРЕСА_1 та зареєструвався в будинку за адресою: АДРЕСА_2 . В 2012 році ним було складено заповіт, в якому заповів усе своє майно ОСОБА_2 та дітям. Зазначає, що в результаті сварок ОСОБА_2 забрала свої речі та речі сина і переїхала жити до батьків, а згодом до м. Київ. 07.12.2018 року ОСОБА_2 подарувала вказану квартиру своєму брату ОСОБА_3 .

Ухвалою Шосткинського міськрайонного суду від 15.10.2019 року позовна заява ОСОБА_3 була залишена без розгляду на підставі його заяви.

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 13 жовтня 2020 року позов задоволено частково.

Встановлено факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що стаття 74 Сімейного кодексу України вперше закріпила юридичну природу відносин між чоловіком і жінкою, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі, введена в дію з 01.01.2004 року, а тому суд прийшов до висновку про необхідність встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу позивача та відповідача ОСОБА_8 у період часу із 01.01.2004 року до січня 2018 року. Крім того, позивач не надав належних і допустимих доказів того, що договір дарування квартири від 05.01.2001 року приховує іншу угоду договір купівлі продажу. Крім того, позивач протягом 18 років визнавав укладений 05.01.2001 року договір дарування та ніколи не ставив питання про визнання зазначеного правочину удаваним. Також, в зв`язку з тим, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог щодо визнання спірної квартири спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , то вимога щодо визнання договору дарування квартири від 07.12.2018 року також не підлягає задоволенню.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмови в визнанні договору дарування квартири АДРЕСА_1 , укладеного 05 січня 2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Шосткинського міського нотаріального округу Сумської області Ломако С.П. зареєстрованого в реєстрі за № 49, удаваним договором купівлі продажу даної квартири, з одночасним визнанням зазначеної квартири її з ОСОБА_2 спільною сумісною власністю та ухвалити в цій частині нове, яким задовольнити цю частину позовних вимоги.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що суд при прийнятті оскаржуваного рішення не звернув увагу на свідчення свідка який був співвласником спірної квартири та який показав, що спірну квартиру ними було насправді продано, а не подаровано, і що саме позивач передав їм 2500 доларів США в якості оплати за придбану квартиру. Вказані гроші були передані ним не у нотаріуса, а під банком. Зазначає, що вирішуючи спір суд не встановив обставин, а обдаровувана за спірним договором відповідач не навела жодних мотивів укладання нею зі сторонніми особами (не родичами) яких вона до укладання договору взагалі не знала, договору дарування квартири. Зазначає, що порушення його прав відбулося саме після оформлення відповідачем договору дарування на користь відповідача ОСОБА_3 та пред`явлення до нього останнім позову про виселення зі спірної квартири проти його волі, а тому строк позовної давності не минув.

Від відповідача ОСОБА_2 до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому остання не погоджується з доводами, що викладені в апеляційній скарзі та зазначає, що в рішенні суду надано правову оцінку твердженню позивача про те, що договір дарування від 05.01.2001 року є нібито удаваним договором купівлі продажу та надано оцінку єдиному доказу на яку посилається позивач на підтвердження вказаної обставини показання свідка ОСОБА_4 , проте таке показання не є належним та допустимим доказом на підтвердження факту передачі грошових коштів. Крім того вказує, що за спірним договором дарування було чотири дарувальника, в тому числі свідок, який не підтвердив в судовому засіданні того, що ним також було отримано оплату за спірним договором дарування, що свідчить про недоведеність обставин на які посилається позивач. Зазначає, що судом не було надано правової оцінки вимогам позивача про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з серпня 1998 року по 01.01.2004 року, оскільки у вказаний період часу не існувало зазначеної правової конструкції. А тому, а ні факт проживання однією сім`єю, ані факт того, що позивач та відповідачка були членами сім`ї та придбавали спільне майно за рахунок спільної праці, з врахуванням заявлених позовних вимог, судом встановлено не було, оскільки такі обставини виходили за межі предмета позову та не входили в коло обставин, які підлягають з`ясуванню. Вказує, що позивач визнає, що йому було відомо про укладання договору дарування від 05.01.2001 року на користь ОСОБА_2 , а тому він знав та міг знати, що дана квартира є особистою приватною власністю ОСОБА_2 , однак будь якого позову про визнання вищевказаного договору недійсним або про застосування наслідків удаваності та визнання за ним права власності на спірну квартиру протягом сімнадцяти років ним не пред`являлось. Таким чином, останнім пропущено строки позовної давності. Будь яких клопотань про визнання причин пропуску строку позовної давності поважними від позивача до суду не надходило. Просила в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення суду в частині встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 та визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1 , укладеного 07 грудня 2018 року не оскаржується, а тому, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України в не оскаржуваній частині судом не переглядається.

Позивач та його представник в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник до суду не прибули,про час та місце судового засідання були обізнані належним чином завчасно.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечували, просили в її задоволенні відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.10.2002 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 отримали свідоцтво про вінчання (том.1, а.с. 37).

ІНФОРМАЦІЯ_4 народилася ОСОБА_9 , батьком якої записано ОСОБА_10 та ОСОБА_2 (том.1, а.с.36).

05.01.2001 року ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 подарували, а ОСОБА_9 прийняла у власність квартиру АДРЕСА_1 та складається з трьох кімнат, житловою площею 45,1 кв.м, кухні, ванної кімнати, вбиральні, коридору, лоджії, загальною площею 78,0 кв.м. (том. 1, а.с. 9-10).

Рішенням Виконавчого комітету Шосткинської міської ради від 31.03.2011 року ОСОБА_9 надано дозвіл на перепланування квартири АДРЕСА_1 (а.с.43).

ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_13 , батьком якої записано ОСОБА_10 та ОСОБА_2 (том.1, а.с.39).

Відповідно до довідки Шосткинського міського центру естетичного виховання від 01.03.2019 року № 9 його діти ОСОБА_9 та ОСОБА_13 дійсно займалися в «Народному художньому колективі» фольклорному ансамблі «Любисток» Центру естетичного виховання Шосткинської міської ради Сумської області. ОСОБА_1 періодично сприяв відвідуванню дітьми занять у колективі. (том. 1 а.с. 41).

13.04.2012 року позивачем було складено заповіт, в якому останній на випадок своєї смерті усе своє майно заповідає в рівних частинах ОСОБА_2 , ОСОБА_9 та ОСОБА_13 (том. 1 а.с.40).

07.12.2018 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_3 укладено договір дарування, відповідно до якого ОСОБА_9 передала у власність, а ОСОБА_3 прийняв квартиру АДРЕСА_1 та складається з трьох кімнат, житловою площею 45,1 кв.м, кухні, ванної кімнати, вбиральні, коридору, лоджії, загальною площею 78,0 кв.м (том. 1, а.с. 6-8)

12.12.2018 року ОСОБА_3 звернувся до Шосткинського відділу ГУ НП в Сумській області із заявою, в якій просив вжити заходи стосовно позивача спрямовані на виселення останнього з належної йому квартири (том. 1, а.с. 11). На вказане звернення ним було отримано відповідь про те, що з приводу вирішення всіх спірних майнових питань ОСОБА_3 належить звернутися до суду.

Ухвалою Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 19.03.2019 року по справі № 589/413/19 заяву позивача про встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_9 , що розглядалася в окремому провадженні залишено без розгляду в зв`язку з наявністю спору про право (том. 1, а.с. 42).

Відповідно до ч. 1 ст. 243 ЦК Української РСР (що була чинна на момент виникнення спірних правовідносин) за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність.

Колегія суддів звертає увагу, що фактично договір дарування є одностороннім правочином, що характеризується тим, що такий правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Однак, з матеріалів справи вбачається, що у спірному договорі дарування від 05.01.2001 року на стороні дарувальника виступали ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , тобто укладений договір дарування є договором з множинністю сторін на боці дарувальника, і вказаний договір дарування створює обов`язки для кожного з дарувальників.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що фактично позивачем заявлено вимогу про визнання договору дарування удаваним договором купівлі продажу.

Згідно з частиною 2 ст. 58 ЦК Української РСР (що була чинна на момент укладання договору дарування) якщо угода укладена з метою приховати іншу угоду (удавана угода), то застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦК Української РСР (що була чинна на момент укладання договору дарування), за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. При цьому фактично договір купівлі-продажу за юридичною природою є двостороннім правочином, оскільки створює права та обов`язки як для покупців так і для продавців.

З матеріалів справи вбачається, що фактично позивач не був стороною укладеного договору дарування, проте визнання вказаного договору удаваним договором купівлі продажу квартири, як стверджує останній вплинув на його права та інтереси, оскільки змінить характер договірних правовідносин між ними.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що фактично належними відповідачами по вказаній вимозі є також особи, які виступали на стороні дарувальника в оскаржуваному договорі, а саме: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що на стадії розгляду справи в суді першої інстанції питання залучення вказаних осіб до участі як відповідачів позивачем не порушувалося і ним не було пред`явлено позовних вимог до вказаних осіб

Ухвалою апеляційного суду від 09.02.2021 року ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 залучено до участі в справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору

З наданих до суду ОСОБА_4 свідоцтв про смерть вбачається, що ОСОБА_12 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , а ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Разом з цим, ОСОБА_5 не приймала участі при розгляді справи в суді першої інстанції, а ОСОБА_4 , хоча і приймав участь при розгляді справи в суді першої інстанції, але в якості свідка.

За принципом диспозитивності цивільного судочинства, згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Питання залучення співвідповідача вирішує суд першої інстанції відповідно до положень ч. 1 ст. 51 ЦПК України, за клопотанням позивача, до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання.

Отже на стадії перевірки оскарженого рішення, апеляційний суд позбавлений можливості вчинити процесуальні дії щодо залучення до справи належних відповідачів.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України прийняття судом рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення

Вирішуючи спір по суті, місцевий суд не звернув на це уваги і ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення підлягає скасуванню в оскаржуваній частині, з ухваленням нового судового рішення про відмову в позові з підстав незалучення до розгляду в справі належних відповідачів.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції з вказаних підстав, апеляційний суд не дає правової оцінки обґрунтованості позовних вимог, оскільки така оцінка може бути надана судом під час розгляду справи з всіма належними відповідачами.

Скасування рішення та відмова у позові з вказаних підстав не позбавляє позивача права звернутися до суду з аналогічним позовом, пред`явивши його до всіх відповідачів, які були сторонами оскаржуваного правочину.

Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, однак рішення суду змінено лише в частині мотивів відмови у позові, то сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги не підлягає відшкодуванню.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-382, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 13 жовтня 2020 року змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання договору дарування квартири від 05.01.2001 року удаваним та визнання квартири спільною сумісною власністю.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 04 березня 2021 року.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: В.І. Криворотенко

О.І. Собина