Справа № 279/979/21 Номер рядка звіту 12
номер провадження 2-о/279/37/21
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"05" березня 2021 р.
Суддя Коростенського міськрайонного суду Житомирської області Невмержицька О.А., по справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту помилок в написанні вулиці і по-батькові в документах,
Заявник звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме помилок в написанні вулиці і по-батькові сина в документах, зазначаючи, що він являється батьком ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 його сестра, ОСОБА_3 подарувала його сину ОСОБА_2 приватизовану квартиру, однак в договорі дарування наявні помилки, у зв`язку з чим син не може здійснити реєстрацію права власності.
Дана заява підлягає залишенню без руху, оскільки подана з порушенням ст.318 ЦПК України, виходячи з наступного.
Зі змісту заяви слідує, що рішення суду необхідне саме заінтересованій особі, тобто його сину, з метою реалізації його прав, зокрема здійснення державної реєстрації.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст.5 ЦПК України).
Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
В п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України N5 від 31.03.95 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" звертається увага судів на наступне: в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Встановлення фактів, що мають юридичне значення суд вирішує в порядку окремого провадження з урахуванням положень розділу IV ЦПК України.
Згідно зі ст.318 ЦПК України у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою, причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.
Згідно з п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення заявник повинен подати до суду довідку про неможливість одержання чи відновлення необхідних документів, в разі, якщо докази не зазначені в заяві, суддя постановляє ухвалу про залишення заяви без руху і надає заявникові строк для виправлення недоліків.
У доданих до заяви додатках не містяться докази про те, що заявник звертався до відповідних органів для внесення виправлень у правовстановлюючі документи, а саме договір дарування, не надано доказів, що відповідний орган не має можливості внести необхідні виправлення.
У справах даної категорії, разом із заявою про встановлення факту заявник повинен подати суду не тільки відмову органу, що видав документ про внесення виправлень у документи, що підтверджують певний факт, але й достовірні дані про те, що встановлення факту породжує для них юридичні наслідки і не пов`язане із спором про право.
Вказаних вимог закону заявником дотримано не було.
Також заявник в залежності від мети встановлення юридичного факту не визначив організацію чи установу (заінтересовану особу), в якій буде реалізовувати рішення про встановлення факту зазначеного в заяві; зміст заяви за своїм змістом різниться, не чітко викладений, а вступна та прохальна частини не узгоджується та є різною.
До заяви не долучено її копію та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості учасників.
За таких обставин, заявник має додатково обґрунтувати підстави звернення до суду в порядку окремого провадження з заявою про встановлення факту помилкових записів в договорі дарування, які породжує для нього юридичні наслідки.
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
Із цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.
Отже, зважаючи на те, що заявником не додержано вимог щодо оформлення заяви, визначені недоліки є суттєвими і такими, що можуть вплинути на якість розгляду справи по суті в разі їх не усунення, суд прийшов до висновку про необхідність залишення заяви без руху та надання заявнику строку для приведення заяви у відповідність з вимогами закону.
Відповідно до ч.1,2 ст.185 ЦПК України заява, подана без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, за аналогією закону (ч.9 ст.10 ЦПК України), підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання заявником ухвали про залишення заяви без руху.
Вказані недоліки мають бути усунені протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху.
У разі усунення у вказаний строк недоліків, заява буде вважатись поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10,185,318 ЦПК України, суд -
П О С Т А Н О В И В :
Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту помилок в написанні вулиці і по-батькові в документах залишити без руху.
Надати заявнику 10-денний строк для усунення недоліків, який обчислюється з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя : Невмержицька О.А.