ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2021 року місто Херсон

єдиний унікальний номер справи: 523/4085/20

номер провадження: 22-ц/819/145/21

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) Базіль Л.В.

суддів: Бездрабко В.О.

Приходько Л.А.

секретар Дундич А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 12 жовтня 2020 року, ухвалене у складі судді Рядчої Т.І., в цивільній справі № 523/4085/20 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

16.03.2020 року Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав про те, що 24.01.2018 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н, згідної якої отримав кредит у розмірі 15000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Своїм підписом у заяві від 24.01.2018 року ОСОБА_1 підтвердив, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Посилаючись на те, що банк свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, а відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 24.01.2018 року, розмір якої станом на 25.12.2019 рік становить 34229,24 грн. із яких: 24006 грн 89 коп.- заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн заборгованість за нарахованими відсотками; 1709 грн 51 коп. заборгованість за простроченими відсотками; 6406 грн 69 коп. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України, 500,00 грн штраф (фіксована частина); 1606 грн 15 коп. штраф (процентна складова).

Заочним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 12.10.2020 року відмовлено у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги є недоведеними, необгрунтованими в зв`язку з чим не підлягають задоволенню.

В апеляційний скарзі Акціонерне товариство «Комерційний банк ПриватБанк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, зазначаючи, що відповідач підписав анкету-заяву, а отже взяв на себе зобов`язання виконувати Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, знайомитися з усіма Умовами договору та взяв на себе обов`язок в подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, викладеними на сайті Банку. Банк зазначив, що ОСОБА_1 користувався кредитом, а відтак погодився з усіма його умовами.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 05 січня 2021 року справу призначено до розгляду з викликом учасників справи.

В судове засідання, призначене на 25.02.2021 року уповноважений представник позивача, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, на електронну адресу суду від ОСОБА_2 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату у зв`язку з її перебуванням у відпустці, проте будь-яких документальних доказів на підтвердження зазначених обставин до суду не надала.

Відповідач ОСОБА_1 повідомлявся про дату, час та місце судового засідання, шляхом надіслання смс-повідомлення, факт отримання якого підтверджується довідкою про доставку, а також за допомогою оголошення на веб-сайті апеляційного суду, втім в судове засідання не з`явився, заяв чи клопотань про відкладення судового засідання на адресу суду не направив.

З урахуванням викладеного, колегія суддів, дійшла висновку про наявність підстав для розгляду справи з урахуванням положень ч.2 ст. 372 ЦПК України, відповідно до яких неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що 24.01.2018 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання банківських послуг, шляхом підписання анкети-заяви (а.с.9).

З долученого до позову паспорту споживчого кредиту від 24.01.2018 року, який підписаний ОСОБА_1 та уповноваженою службовою особою банку вбачається, що в ньому визначено реальну річну процентну ставку, розмір відсотків річних за умови здійснення розрахунків в межах пільгового періоду становить 1,56%, поза межами пільгового періоду 53,36%; встановлено наслідки прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит, порядок повернення кредиту.

Із змісту зазначеного паспорта споживчого кредиту вбачається, що інформація окреслена у ньому зберігає чинність та є актуальною до 08.02.2019 року, а також зазначено, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті.

З долученого до позовної заяви представником позивача розрахунку заборгованості слідує, що станом на 25.12.2019 року заборгованість ОСОБА_1 перед банком становила загальну суму 34229 грн 24 коп., з яких: заборгованість за тілом кредиту 24006 грн 89 коп. в т.ч. 24006 грн 89 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 1709 грн 51 коп. заборгованість за простроченими відсотками; 6406 грн 69 коп. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625, 500,00 грн штраф (фіксована частина), 1606 грн. 15 коп.-штраф (процентна складова).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не було надано виписок операцій по банківському рахунку відповідача або інших первинних документів, які б підтверджували видачу/перерахування кредитних коштів, здійснення операцій по рахунку, наявності заборгованості та її розміру, а Тарифи банку та Умови і правила надання банківських послуг та Паспорт споживчого кредиту, не є складовими кредитного договору.

Проте повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції не можна з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У анкеті - заяві позичальника від 24.01.2018 року, підписаній відповідачем відсутня умова договору про встановлення базової процентної ставки по кредитному ліміту. А зміст паспорту споживчого кредиту вказує на те, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в паспорті.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитом, заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625, штрафи (фіксовану частину) та (процентну складову).

Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 25.12.2019 року, позивач посилався на Умови та правила надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанку, як невід`ємної частини кредитного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та процентів нарахованих на прострочений кредит згідно ст.625, неустойки.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування. До такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим банком, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов і правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умов та правил банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитом, наданий банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно відмовив АТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за простроченими відсотками 1709 грн. 51 коп., заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 6406 грн. 69 коп., неустойки, а саме: 500,00 грн штрафу (фіксована частина) та 1606 грн. 15 коп. штрафу (процентна складова), у зв`язку із безпідставністю позовних вимог у цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті у анкеті заяві від 24.01.2018 року, оскільки витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені сайті банку, та паспорт споживчого кредитування не можуть вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

Разом з тим, відмовивши у задоволенні вимог в частині стягнення із позичальника заборгованості за тілом кредиту, суд вважав, що вимоги банку в цій частині не підтверджені первинними документами, які б підтверджували видачу кредиту, здійснення інших операцій чи рух коштів по рахунку, наявність заборгованості та її розмір, а наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом розміру боргу, однак не врахував, що в матеріалах справи наявні два розрахунки кредитної заборгованості, в яких відображено внесення боржником платежів в рахунок погашення заборгованості, а також деталізовано виникнення боргу по тілу кредиту та не з`ясував усіх юридично - значущих обставин по справі, виконуючи вимоги п.3 ч.5 ст.12 ЦПК України щодо роз`яснення учасникам справи наслідків вчинення або невчинення процесуальних дій, які мають бути роз`ясненні і у випадку неявки шляхом направлення учасникам справи відповідних роз`яснень.

За викладених обставин колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що суд допустив неповноту судового розгляду та для усунення зазначених недоліків, вважає за необхідне прийняти долучену до апеляційної скарги виписку по картковому рахунку ОСОБА_1 (а.с. 93-94), з якої вбачається, що позичальник користувався кредитним лімітом в розмірі 14000 грн, який в подальшому 13.12.2018 року було збільшено до 15000 гривень.

Так, у розрахунку заборгованості відображено, як зняття відповідачем грошових коштів, так і внесення боржником платежів в рахунок погашення заборгованості, а також деталізовано виникнення заборгованості по тілу кредиту станом на 25.12.2019 року.

Ретельний аналіз вказаного розрахунку дає підстави дійти висновку про те, що ОСОБА_1 , з урахуванням сплачених ним коштів на погашення кредитної заборгованості, фактично використав та не повернув грошові кошти у сумі 13630 грн. 83 коп. Проте, як вбачається з наведених документів, банком нарахована сума заборгованості по тілу кредиту в розмірі 24006 грн. 89 коп., перевірка різниці в сумі заборгованості по тілу кредиту свідчить, що банком, до заборгованості по тілу кредиту враховувалися суми, які були списані банком з картки як нараховані відсотки, комісія за обслуговування.

Недотримання судом першої інстанції вищенаведених вимог процесуального закону призвело до помилкового висновку про недоведеність банком суми заборгованості по кредитних коштах, які отримані позичальником.

Не встановлення сторонами строку повернення кредитних коштів, є підставою для застосування ч. 3 ст. 530 ЦК України.

Таким чином заборгованість за неповернутою сумою тілу кредиту складає 13630 грн. 83 коп., а тому доводи апеляційної скарги в частині наявності підстав для стягнення заборгованості за тілом кредиту є частково обґрунтованими.

З огляду на викладене, заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 12.10.2020 року в частині відмови в стягненні заборгованості за тілом кредиту підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення, яким позовні вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту підлягають задоволенню частково, а саме в сумі заборгованості за тілом кредиту 13630 грн. 83 коп.

Враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору, пропорційно задоволеним вимогам, за подання позову в сумі 840,8 грн, апеляційної скарги в сумі 1261,2 гривень, а всього 2102 гривень.

Повний текст постанови складений 02.03.2021 року.

Керуючись статтями 367, п.2 ч.1 ст. 374, 376, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 12.10.2020 року в частині відмови в стягненні заборгованості за тілом кредиту скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 24.01.2018 року за тілом кредиту в сумі 13630 грн. 83 коп. станом на 25.12.2019 року.

В іншій частині це ж рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» судові витрати по сплаті судового збору за подання позову та апеляційної скарги в сумі 2102 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий Л.В.Базіль

Судді: В.О.Бездрабко

Л.А.Приходько