Провадження № 2-з/760/180/21
Справа № 760/3216/20
УХВАЛА

про відмову у забезпеченні позову

25 лютого 2021 року суддя Солом`янського районного суду міста Києва Зуєвич Л.Л., розглянувши матеріали заяви представника ОСОБА_1 /далі - ОСОБА_1 / (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса для листування: АДРЕСА_2 ) про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 /далі - ОСОБА_2 / (РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_3 ) про розірвання договору купівлі-продажу майнових прав,

ВСТАНОВИВ:

Щодо надходження позову та призначення справи до розгляду

25.02.2020 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла вказана позовна заява, за підписом представника позивача - адвоката Колесникова Я.С. (діє на підставі ордеру), в якій позвича просить:

- розірвати укладений між сторонами договір № 1 купівлі-продажу майнових прав від 12.09.2018;

- стягнути з відповідача на користь позивача грошову суму у розмірі 870 774,89 грн;

- стягнути з відповідача на користь позивача 30 000,00 грн моральної шкоди.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.02.2020 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Жовноватюк В.С.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 28.02.2020 вказану позовну заяву прийнято до провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження.

Розпорядженням в.о. керівника апарату Солом`янського районного суду міста Києва № 93 від 03.02.2021 у зв`язку з перебуванням головуючого судді Жовноватюк В.С. у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.02.2021 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 25.02.2021 вказану позовну заяву прийнято до розгляду та призначено підготовче засідання у данній цивільній справі.

Щодо заяви позивача про забезпечення позову та її обгрунтувань

25.02.2021 до суду надійшла заява представника позивача про забезпечення позову у даній справі, в якій у порядку ст.ст 149-154 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) ставиться питання про вжиття судом заходів забезпечення позову шляхом:

- накладення арешту на майно відповідача, а саме:

?земельну ділянку, кадастровий номер: 1:01:032:5070, площею 0,0707га, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 224;

?земельну ділянку, кадастровий номер: :01:032:5067, площею 0,0811га реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 224;

?незавершене будівництво, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, що знаходиться на земельній ділянці кадастровий номер: :72:184:0082;

- заборони вчинення реєстраційних дій з об`єктом нерухомості незавершеного будівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, що знаходиться на земельній ділянці кадастровий номер: :72:184:0082.

Подана заява про забезпечення позову обґрунтована тим, що підставою для подачі позову стало невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором купівлі-продажу майнових прав, а саме відсутність будівництва у встановлені договором строки.

Заявник зазначає, що протягом 4-х років, а саме з 4-го кварталу 2018, відповідач уникає виконання договору, житло не будує, не відповідає на пред`явлені вимоги та претензії, в зв`язку з чим позивач позбавлена можливості повернути власні кошти та змушена звернутися за захистом свої прав до суду. Розмір стягнення грошових коштів за позовними вимогами є значним та складає 870 774,89 грн, що є істотною сумою для позивача.

Також, заявник звертає увагу, що за період з моменту подачі позову відбулося багато суттєвих змін, що значно погіршили становище позивачки та зменшили гарантії на відновлення порушених прав.

Зокрема, вказує, що 04.05.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мазарчуком Н.В. було припинено право відповідача ( ОСОБА_2 ) на забудову земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_4 , кадастровий номер :72:184:0082.

Крім того, від спільних знайомих стало відомо, що відповідач та його ріелтори намагалися продати будівництво, про що періодично з`являлися відповідні оголошення в інтернеті.

Однак, на підставі Наказу Міністерства юстиції України № 3194/5 виданого 16.09.2020 було скасовано право власності ОСОБА_2 на незавершене будівництво в АДРЕСА_4 , внаслідок чого об`єкт залишився без власника.

Заявник зазначає, що виконання даного наказу стало можливим тільки 22.12.2020, коли з невідомої причини 22.12.2020 з об`єкту був знятий арешт, накладений на підставі ухвали Шевченківського районного суду міста Києва у справі № 761/33791/19 від 03.09.2019. Наразі цей факт є предметом поданої до Міністерства юстиції скарги на незаконні дії державного реєстратора Святої К.М.

На думку заявника, внаслідок цих дій об`єкт незавершеного будівництва в якому існують майнові права ОСОБА_1 може бути не тільки проданий, а і зруйнований власником земельної ділянки, що вказує на те, що відповідних гарантій на отримання грошових коштів від забудовника або забудови обіцяної нерухомості немає.

Крім того, заявник зазначає, що відповідачем у 2020 проводилося ряд заходів по розпродажу власної нерухомості, що зменшує вирогідність отримання коштів з відповідача після винесення рішення по справі.

На думку заявника, вказані обсиавини свідчать про наявність підстав вважати, що невжиття заходів щодо забезпечення цього позову може істотно ускладнити чи унеможливити в подальшому виконання рішення суду.

Мотиви суду

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

За таких обставин розгляд заяви проводиться без повідомлення сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши письмові докази, подану заяву про забезпечення позову та матеріали позовної заяви, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Суд враховує, що згідно з ч.ч. 1-2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

За змістом ч. 2 ст. 150 ЦПК України суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 5 ст. 151 ЦПК України у заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів.

Згідно з п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суд від 09.09.2020 у справі № 509/2765/19 (провадження № 4-21904св19) викладено правову позицію згідно з якою:

«Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

На підставі ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Пунктом 4 ч. 1 ст. 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується, зокрема, забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

[…] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

[…] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

В постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суд від 09.09.2020 у справі № 760/5582/20 (провадження № 61-12876св20) викладено правову позицію згідно з якою:

«Частинами 1 та 2 ст. 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього кодексу заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, за змістом наведених вище приписів умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

Позов забезпечується , зокрема, шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України).

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Такі висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17 (провадження№ 14-88цс20).»

Крім того, суд бере до уваги правову позицію, викладену постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суд від 23.12.2020 № 756/2609/20 (провадження № 61-11479св20) викладено правову позицію згідно з якою:

«Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. [...] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. [...] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Вирішуючи клопотання про забезпечення позову в частині накладення арешту на будинок та земельну ділянку суд звертає увагу на те, що матеріали заяви не містять витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно або інших документів, якіб давали суду можливість пересвідчитись у тому, хто є чинним власником відповдіних ділянок на момент звернення з заявою про забезпечення позову. Адже є очевидним, що суд не може в порядку забезпечення позову накласти арешт на майно, яке на даний час належить іншій особі (в т.ч. частково), яка не є відповідачем у справі.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Щодо вимог заяви про забезпечення позову в частині накладення арешту на об`єкт незавершеного будівництва, то така заява містить взаємосуперечливі дані щодо чинного власника такого об`єкта. Так, зі змісту обґрунтувань заяви вбачається, що наказом Міністерства юстиції України від 16.09.2020 скасовано право власності ОСОБА_2 на незавершене будівництво в АДРЕСА_4 , внаслідок чого об`єкт залишився без власника, проте з прохальної частини заяви вбачається, що такий об`єкт належить відповідачу.

Крім того, суд зазначає, що заява про забезпечення позову, а також додані до неї матеріали не містить доказів на підтвердження наведених у ній обставин.

Також, суд враховує, що наразі наявні матеріали справи не дають можливості встановити в достатньому обсязі дані про особу відповідача та негативні наслідки, які можуть настати для неї внаслідок вжиття заходів забезпечення позову, зокрема в частині накладення арешту на майно.

У зв`язку з недоведеністю заявником можливості застосування такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на майно, суд дійшов висновку про неможливість також застосувати таке забезпечення позову як заборона вчинення реєстраційних дій з об`єктом незавершеного будівництва, яка фактично заялена як похідна вимога до вимоги про накладення арешту на відповідний об`єкт.

З іншого боку суд звертає увагу відповідача на приписи ст. 3 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), якою визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до ч.ч. 2, 3, 4 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Підсумки

Враховуючи зазначене, суд приходить висновку, що на даний час немає правових підстав для задоволення клопотання ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпеченя позову у справі, а тому відмовляє у задоволенні відповідного клопотання від 25.02.2021.

Разом з тим, суд звертає увагу, що відмова у задоволенні клопотання про забезпечення позову не позбавляє особу права звернутись повторно з заявою про забезпечення позову навівши нові мотивування та надавши всі необхідні докази на підтвердження такого клопотання.

Крім того, за змістом ч. 11 ст. 153 ЦПК України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 149-153, 157, 259-261, 353-355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору купівлі-продажу майнових прав - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) або через відповідний суд (п. 15.5 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України) до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду (ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Суддя Л. Л. Зуєвич