РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 638/2453/21

Провадження № 2/638/3303/21

25.06.2021 року Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді - Подус Г.С.,

при секретарі - Коваленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщені Дзержинського районного суду міста Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,-

встановив:

23.02.2021 року до Дзержинського районного суду м. Харкова звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, в якому просить суд розірвати шлюб укладений між сторонами, визначити місце проживання неповнолітньої ОСОБА_3 разом із матірю; стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3 у розмірі 6000 грн. на місяць, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно; стягнути витрати на правову допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем 12.01.2013 зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції. Від спільного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дитина ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Костопільського районного управління юстиції у Рівенській області. Подружні відносини фактично припинилися з травня 2020 року. З цього часу спільне господарство не ведеться. Позивач з дитиною та Відповідач мешкають за різним адресами. Можливості зберегти сім`ю немає. Примирення між Позивачем та Відповідачем неможливе. Подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам ОСОБА_1 та дитини. З урахуванням того, що відповідач з травня 2020 року жодних дій спрямованих на участь у вихованні дитини ОСОБА_3 не приймає та остання фактично проживає з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 , наявні підстави для визначення місця проживання ОСОБА_3 разом з її матір`ю. Зважаючи на складність справи визначено суму витрат на правову допомогу, крім того, адвокатом також надається правова допомога пов`язана зі збором, аналізом доказів у справі, підготовкою відповіді на відзив, додаткових пояснень у справі, а також щодо звернення до виконання судового рішення, оплата яких не включена до заявлених до відшкодування судових витрат. Відповідно до Ч.2 ст.182СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із Законом про Держбюджет на 2021 рік з 1 січня 2021 року для дітей віком до 6 років прожитковий мінімум становить 1921 грн., а для дітей віком від 6 до 18 років - 2395 грн. В обґрунтування понесення позивачем витрат на оплату послуг адвоката надається: договір про надання правничої допомоги, свідоцтво на заняття адвокатською діяльністю, акт приймання-передачі наданих послуг, документи, що підтверджують оплату.

В судовому засіданні позивач та її представник позовну заяву підтримали та просили задовольнити у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання з`явився, проти позовних вимог в частині розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей не заперечував, заперечував проти розміру аліментів та розміру відшкодування витрат на правничу допомогу.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 12.01.2013 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дитина ОСОБА_3 , матірю якої є ОСОБА_1 , а батьком ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Костопільського районного управління юстиції у Рівенській області.

Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Згідно зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Шлюб - це сімейний добровільний та рівноправний союз жінки та чоловіка, їх спільність, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану та спрямований на створення сім`ї.

Добровільність шлюбу - одна з основних його засад.

Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються.

За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім`ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім`ю - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах.

Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу, тобто наявність вільної згоди, - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання.

За ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Чинне законодавство України забороняє примушування до шлюбу. Примушування - значить добиватися певної поведінки від особи за допомогою фізичного або психічного насильства.

Закріпленні у законодавстві права дружини та чоловіка на повагу до своєї індивідуальності є засобом захисту психологічно слабшого у шлюбі від психічного диктату чи навіть агресії дружини, чоловіка або іншої особи. Воно схиляє до толерантності, терпимості у шлюбі, спрямовує кожного з них на спокійне, інтелігентне залагодження колізії індивідуальних рис характеру, життєвих звичок.

Однією з причин припинення шлюбу є його розірвання.

Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, розірвання шлюбу може відбутися за їхньою спільною заявою або за заявою когось з них.

У ході розгляду справи, судом була перевірена наявність відповідних підстав для розірвання шлюбу.

Крім того, ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав.

Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя».

Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні.».

Згідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

З врахуванням того, що жоден з подружжя не бажає примиритися, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам, тому шлюб слід розірвати.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Згідно зі ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом із матірю, за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач не заперечував проти того, щоб донька залишилась мешкати разом із матір`ю.

Частиною четвертою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Таким чином, цією нормою права встановлено вичерпний перелік осіб, місце проживання (місцезнаходження) яких може вважатися місцем проживання дитини, яка не досягла десяти років: батько, мати, опікун дитини, навчальний заклад чи заклад охорони здоров`я, в якому проживає дитина.

Відповідно до статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно зі ст. 180, ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною 2 статті 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно зі ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч.3 ст.12 та ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1, 2, ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд бере до уваги, що відповідач офіційно не працевлаштований, постійного заробітку чи інших джерел доходу не має, а тому розмір аліментів заявлений позивачем 6000,00 грн. є не обґрунтованим, з огляду на те, що обидва батьки в рівній мірі повинні утримувати дитину. Суду не надано доказів того, що витрати на дитину 6 років становлять 12000 грн. на місяць. визнання позову відповідачем, а тому вважає за необхідне його задовольнити повністю.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільніє від обов`язків щодо дитини.

Також відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд покладає судові витрати по сплаті судового збору за розірвання шлюбу у розмірі 908 грн. стягує його на користь позивача. Також суд стягує з відповідача судовий збір за вимогу про стягнення аліментів на користь держави.

Стосовно заявлених вимог про стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

На підтвердження надання правової допомоги стороною надано Договір №01/10-02 про надання правової допомоги від 10.02.2021 року, копію рішення №17 засідання Ради адвокатів Харківської області, Акт приймання-передачі наданих послуг від 10.02.2021 року, прибутковий касовий ордер №01/10-02 від 10.02.2021 року.

Однак, суд не в повній мірі погоджується з визначеним переліком, з огляду на наступне.

Згідно Акту приймання-передачі наданих послуг від 10.02.2021 року, адвокатом вказано наступні вили послуг та їх вартість: складання позовної заяви про розірвання шлюбу - 600 грн., складання позовної заяви про стягнення аліментів - 1600 грн., складання позовної заяви про визначення місця проживання дитини - 1600, участь у суді першої інстанції (немайновий спір) - 4000 грн.

По-перше, представником позивача було складено одну позовну заяву, яка в себе включала три вимоги, обсяг інформації, який опрацьовано адвокатом був незначним, з огляду на те, що позивач надала відомості лише про те, що перебуває у шлюбі, має доньку, жодних додаткових відомостей адвокатом витребувано не було, запити до ДПС у Харківській області про майновий стан відповідача не здійснювались, запити для встановлення кількості нерухомого чи рухомого майна, яке може належати відповідачу також не були здійснені. Стосовно послуги «участь у суді першої інстанції - яка оцінена в 4000,00 грн.», суд зазначає, що вона є завищеною, з огляду на те, що станом на 10.02.2021 року представник не міг знати про кількість судових засідань, та який час буде витрачено на них.

Згідно матеріалів справи, в судове засідання призначене на 15.04.2021 року з`явився представник разом із позивачем, однак судове засідання було відкладено у зв`язку з клопотанням відповідача. Наступне судове засідання по справі - 25.06.2021 року, представник з`явився з позивачем та відбувся розгляд справи по суті, з ухваленням рішення. Фактично представник приймав участь лише в одному засіданні, а з`явився на два судових засідання. Жодних додаткових доказів чи пояснень (відповіді на відзив, клопотань) від представника не надходило.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконання відповідних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інші проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Частиною 5 статті 137 ЦПК України передбачено, що у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України, суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, дослідивши матеріали справи та пояснення сторін, суд дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу, з огляду на те, що стягнення витрат у розмірі 7800,00 грн. є необґрунтовано завищеним, суд вважає за необхідне стягнути 3000,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 263-265,273 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів - задовольнити.

Розірвати шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №21.

Визначити місце проживання неповнолітньої ОСОБА_3 разом із матір`ю ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_4 ) аліменти на утримання доньки - ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 грн. на місяць, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 23.02.2021 року і до повноліття дитини.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_4 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_4 ) судовий збір у розмірі 1816,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду до або через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня виготовлення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 08.07.2021 року.

Суддя: