Справа № 234/3916/21
Провадження № 2/234/2425/21
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2021 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Романенко К.С.,

за участі секретаря судового засідання Коваленко Н.Є.

представника позивача ОСОБА_2.

представника відповідача Тимошенко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Краматорську в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод» (м. Краматорськ, вул.О.Тихого,5), третя особа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (м. Краматорськ, бул.Машинобудівників,37), про відшкодування моральної шкоди, заподіяної професійним захворюванням на виробництві, -

Обставини справи:

25.03.2021 року до Краматорського міського суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод», третя особа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, про відшкодування моральної шкоди, заподіяної професійним захворюванням на виробництві.

Із позову вбачається, що з 08.09.1987 року після військової служби, позивач працював підручним сталевара у мартенівському цеху Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод» (ПрАТ«НКМЗ»), відпрацювавши там до 09.02.1988 року. Значно пізніше, у період з 13.07.2010 року до 30.09.2020 року, він знову повернувся на ПрАТ «НКМЗ» та перебуваючи у трудових правовідносинах з ПрАТ «НКМЗ», ОСОБА_1 працював на посаді зі шкідливими та небезпечними умовами праці, в умовах перевищуючих гранично допустимий рівень пилу, шуму, вібрації, фізичних навантажень, високої температури в теплу пору року. За час праці на ПрАТ «НКМЗ», він отримав професійне захворювання: хронічний бронхіт, вібраційна хвороба, хронічна радикулопатія, яке мені вперше встановили 24 листопада 2020 року, а також купу супутніх захворювань( гіпертонічну хворобу, кардіосклероз та стенокардію).

Внаслідок професійного захворювання та погіршення здоров`я, у вересні 2020 році, вимушений був звільнитися з підприємства, у зв`язку зі скороченням численності працівників, згідно п.1 ст.40 КЗпП України. Ці обставини підтверджується трудової книжкою, пенсійним посвідченням, актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4, актом санітарно - гігієнічної характеристики умов праці, довідками МСЕК, виписками з амбулаторної карти та з історії хвороби, висновками спеціалістів, індивідуальними програмами реабілітації, копії яких додано до позову.

Позивач зазначив, що перші ознаки професійного захворювання у нього з`явились ще у 2010 році, коли він з 24 вересня по 6 жовтня перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом: остеохондроз поперекового відділу хребця. Вже восени 2012 році я захворів на пневмонію та два тижні перебував на стаціонарному лікуванні. В подальшому неодноразово лікувався амбулаторно від бронхіту, пневмонії та інших професійних захворювань. У зв`язку з погіршенням здоров`я восени 2017 року, знову вимушений був звернутись до лікарів місцевої клініки, які виявили ознаки професійного захворювання. Продовж перших трьох років самостійно здійснювали лікування у місцевих клініках, а потім направили на консультацію до клініки професійних захворювань у м. Києві, де згодом визнали його хворим та остаточно встановили професійне захворювання.

У листопаді 2020 року він пройшов стаціонарне медичне обстеження у клінічній лікарні профзахворювань м. Києва, за результатом якого став висновок центральної лікарсько-експертної комісії за № 40/1022 від 24 листопада 2020 року, згідно якого у нього вперше було встановлено професійне захворювання: 1. Хронічний бронхіт II стадія, в фазі затухаючого загострення; дифузний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст.(один-два); 2. Вібраційна хвороба II ст.(вегето-сенсорна полінейропатія верхніх кінцівок з деформуючим остеоартрозом І ст. міжфалангових, п`ястково-фалангових, променево-зап`ясткових суглобів обох кистей в поєднанні з деформуючим остеоартрозом ліктьових суглобів І ст.); 3. Хронічна радикулопатія L5 ліворуч в ст. неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим синдромами.

Після встановлення підозри на професійне захворювання, спеціалістом ГУ Держпраці у Донецькій області, проведено санітарно-гігієнічне обстеження умов праці робочого місця обрубувача у ЧЛЦ на ПрАТ «НКМЗ», про що складено акти від 18.09.2020 року. Під час проведення перевірки встановлено численні порушення умов праці на виробництві. В акті проаналізовано перелік шкідливих чинників, що мали місце під час виконанні робіт обрубувача на робочому місці, а саме: пил, шум, локальна вібрація, фізичні навантаження, висока температура повітря у теплий період року. За результатами перевірки встановлено, що майже всі фактичні значення виробничих чинників, які впливають на обрубувача під час праці на робочому місці, перевищують гранично допустимий рівень. Так рівень локальної вібрації складав 77-80дБ при ГДР 76дБ, виробничий шум 94-99 дБА при ГДР 80 дБА, а рівень пилу фібро генної дії перевищував гранично допустимі показники майже у двічі (фактично 6,3- 9,4мг/м.куб., а нормативні 4,0мг/м.куб.).

Факт професійного захворювання у подальшому було підтверджено і міжвідомчою комісією, яка на ПрАТ «НКМЗ», склала акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 6 січня 2021 року за формою П-4.

Згідно вказаного акта, пункту 12, підтверджено, що позивач відпрацював у чавуноливарному цеху ПрАТ«НКМЗ», 10 років 2 місяця 6 днів, і весь цей час, я працював зі шкідливими та небезпечними умовами праці, де рівень пилу, шуму, вібрації, фізичних навантажень перевищував гранично допустимі норми.

У пункту 17, даного акту, встановлено, обставини, за яких виникло професійне захворювання, а саме: «У зв`язку з неефективністю роботи системи вентиляції та недосконалістю робочого інструменту (зокрема під час роботи по вирубуванню, зачищенню чавунного лиття, вирубуванню різними пневматичними інструментами, зубилом), виконував роботи в умовах впливу на організм пилу фіброгенної дії, виробничого шуму, локальної вібрації та важкості праці, показники яких перевищували допустимі норми.»

Причинами професійного захворювання, згідно пункт 18 акту, стало: тривалий період роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів( у ПрАТ «НКМЗ»- 10 років 2 місяця 6 днів): 1) Пил фіброгенної дії з вмістом вільного діоксину кремнію від 5% до 10% у максимально разових концентраціях 6,3-9,4 мг/метр.куб., при ГДК= 4 мг/метр.куб.; 2) Локальної вібрація, яка передається на руки працюючого, еквівалентний коректований рівень якої складав (за віброприскоренням) 77-80 дБ, при ГДР=76 дБ; 3) Важкість праці: величина статичного навантаження за зміну за участю м`язів корпусу і ніг - фактична величина 113400кг/с, при допустимому значенні - до 100000 кг/с; перебування у незручній позі 50% часу зміни, при допустимому значенні - до 25% часу зміни.

У пункті 19 акту, вказано, що з метою ліквідації і запобіганню виникненню професійних захворювань та ліквідації шкідливих виробничих факторів, що діяли на плавильній ділянці чавуноливарного цеху, чавуноливарний цех ПрАТ «НКМЗ» з 01.10.2020 року було ліквідовано.

Позивач у позові стверджує, що 27.01.2021 року обласна профпатологічна медіко-соціальна експертна комісія(МСЕК) у м. Слов`янськ, провела медичне обстеження та вперше визнала його захворювання професійним та безстроковим(довічним), з 65(шістдесят п`ять)% втрати працездатності (40% вібраційна хвороба, 20% хронічна радикулопатія, 5 % хронічний бронхіт) та встановила третю групу інвалідності професійне захворювання), що підтверджено довідками МСЕК серія 12ААА№092148 та серії 12ААБ №851947 та пенсійним посвідченням інваліда серія НОМЕР_1 .

Періодично, у зв`язку з отриманням професійного захворювання, змушений знаходитися на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, проходити курси реабілітації, обстеження та консультації лікарів. Необхідність проходження курсу медичного та санаторно- курортного лікування встановлено за результатами огляду МСЕК, згідно висновку якого мені для підтримки здоров`я, необхідно проходження медикаментозного та санаторно- курортного лікування. Внаслідок погіршення стану здоров`я, виникла необхідність у проходженні курси лікування у різних медичних закладах, а саме місцевих лікарнях м.Краматорська: по одному разу у 2010, 2012, 2017 та 2019 роках, двічі у 2020 році; у клінічній лікарні профзахворювань м. Київ у листопаді 2020 року. Лікарі вказаних клінік, проводили лікування та підтверджували діагноз. Раз на три роки, для підтримки здоров`я, виникла необхідність проходити санаторно - курортне лікування, але у зв`язку з карантином позбавлений такої можливості. Також змушений звертатись до лікарів за консультацією, реабілітацією та рекомендаціями лікування, які підтверджують моє захворювання та призначають лікування.

Позивач в позовній заяві стверджує, що у зв`язку, з отриманням ним професійного захворювання, він зазнав фізичних страждань та емоційних переживань, що призвело до завдання йому моральної шкоди. На час захворювання, йому було 53 роки. Стан здоров`я його дуже незадовільний, для підтримки стану здоров`я вимушений був провести на стаціонарному лікуванні у різних лікарнях більше трьох місяців свого життя, це не враховуючи амбулаторне лікування. Внаслідок такого захворювання змінився мій життєвий уклад, життя зазнало суттєвих змін: він частково втратив працездатність, обмежений під час вибору місця праці, час від часу відчуває фізичну біль у грудях, суглобах, дуже погано спить, відчуваю шум в голові, стан здоров`я дуже незадовільний, не витримує тривалих фізичних навантажень, заважає задишка. Він не може вести нормальний спосіб життя, змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

Заподіяна моральна шкода, полягає у душевному хвилюванні, нервових зривах, несприятливій атмосфері в сім`ї, фізичному болю та стражданнях, які зазнав безпосередньо під час роботи та які відчуває і на теперішній час, тому змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

Заподіяна шкода, завдана внаслідок професійного захворювання на виробництві, випливає з трудових правовідносин з ПрАТ « НКМЗ».

Невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці, яке мало наслідком виникнення професійного захворювання, втрати працездатності та встановлення інвалідності, є підставою для відшкодування роботодавцем заподіяної моральної шкоди.

Позивач вважає, що моральна шкода у сумі 65 000 (шістдесят п`ять тисяч) грн. 00 коп., є необхідною компенсацією за завданий мені душевний та фізичний біль та просить стягнути зазначену суму з відповідача на його користь.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 29.03.2021 року провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод», третя особа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, про відшкодування моральної шкоди, заподіяної професійним захворюванням на виробництві відкрито в порядку загального позовного провадження.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позову заперечувала, зазначила, що відповідач не вчиняв протиправних дій по відношенню до позивача, а навпаки забезпечив йому пільги та компенсації гарантовані законом.

Вважає посилання позивача щодо того, що моральна шкода, яка йому заподіяна, а саме вигляді душевного хвилювання, емоційному переживанні; отриманих психічних травм; зміні його життєвого укладу; порушенні зв`язків із оточуючими, неможливості продовжувати активний спосіб життя, реалізовувати свої звички та бажання, не підтверджено доказами.

Окрім того, у відзиві, наданому до суду на позовну заяву, представник відповідача зазначив, що згідно ч. 3 ст.21 ЗУ «Про охорону праці» Роботодавець повинен одержати дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, а отже діюче законодавство допускає використання небезпечних та шкідливих для здоров`я умов праці у разі неможливості їх повного усунення за умови одержання відповідного дозволу.

Дотримуючись відповідних норм закону , відповідач одержав від Територіального управління Держгірпромнагляду у Донецькій області дозвіл №069.03.14.37.10.1 на початок робіт підвищеної небезпеки та дозвіл № 1686.11.30-29.51.1 на продовження виконання роботи підвищеної небезпеки.

На виконання ч. 2 ст. 5 Закону України «Про охорону праці» відповідач проінформував ОСОБА_1 під розписку про умови праці та про наявність на його робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів , що підтверджується наказом про прийняття на роботу, а отже відповідач усвідомлював наслідки такої роботи та добровільно погодився на її виконання.

Також відповідач стверджує, що ОСОБА_1 у позові вказує на наявний фізичний біль, проте згідно наданих до суду документів, вбачається наявність супутніх хвороб, що не відносяться до професійних, а отже не встановлена межа таким страждань саме від професійного захворювання.

Враховуючи вищенаведене, представник відповідача просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В судове засідання представник третьої особи не з`явився, але надали письмові пояснення із яких вбачається.

Відповідно до частини 7 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» страхові виплати складаються із:

1) страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата);

2) страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім`ї та особам, які перебували на утриманні померлого);

3) страхової виплати дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності:

4) страхових витрат на медичну та соціальну допомогу.

Положеннями частини 8 статті 36 зазначеного Закону України №1105-XIV передбачено, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України.

Так, постановою Верховного Суду України від 21.08.2018 року у справі №579/951/16ц (провадження №61-8699зпв18) задоволено заяву відділення виконавчої дирекції Фонду в м. Конотоп Сумської області: скасовано рішення Кролевецького районного Сумської області від 07.06.2016 року, ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 16.08.2016 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.12.2016 року.

Позивачу відмовлено у позовних вимогах до відділення виконавчої дирекції Фонду в м. Конотоп Сумської області про відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я внаслідок нещасного випадку на виробництві та/або професійного захворювання.

У зазначеній постанові Верховний Суд висловив правову позицію, згідно з якою відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України. Пункт 1 частини другої статті 10 Закону України №1105-XIV передбачає обов`язок страховика - Фонду виплачувати тільки ті страхові виплати, які передбачені цим законом.

Отже, на підставі вищенаведеного, Фонд соціального страхування України не здійснює відшкодування моральної шкоди постраждалим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей.

Розглянувши матеріали справи, суд , встановив:

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд відповідно до ст.279 ч.8 ЦПК України вислухавши представників сторін, дослідивши надані сторонами матеріали, вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Так судом встановлено, що позивач працював підручним сталевара у мартенівському цеху Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод» у період з 08.09.1987 року до 09.02.1988 року. У період з 13.07.2010 року до 30.09.2020 року ОСОБА_1 працював обрубувачем зайнятим на обробці литва наждаком та вручну у чавуноливарному цеху(ЧЛЦ) у «Приватному акціонерному товаристві «Новокраматорський машинобудівний завод».

Згідно висновку центральної лікарсько-експертної комісії за № 40/1022 від 24.11.2020 року було встановлено у позивача ОСОБА_1 професійне захворювання: 1. Хронічний бронхіт II стадія, в фазі затухаючого загострення; дифузний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст.(один-два); 2. Вібраційна хвороба II ст.(вегето-сенсорна полінейропатія верхніх кінцівок з деформуючим остеоартрозом І ст. міжфалангових, п`ястково-фалангових, променево-зап`ясткових суглобів обох кистей в поєднанні з деформуючим остеоартрозом ліктьових суглобів І ст.); 3. Хронічна радикулопатія L5 ліворуч в ст. неповної ремісії з помірними статико-динамічними порушеннями та больовим синдромами.

30.09.2020 році, позивач звільнився з підприємства у зв`язку зі скороченням численності працівників, згідно п.1 ст.40 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки, копією пенсійного посвідчення, копією акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4, копією акту санітарно - гігієнічної характеристики умов праці, копіями довідок МСЕК, копіями виписок з амбулаторної карти та з історії хвороби, копіями висновків спеціалістів, копіями індивідуальних програмам реабілітації.

Встановлено, що 18.09.2020 року проведено санітарно-гігієнічне обстеження умов праці робочого місця обрубувача у ЧЛЦ на ПрАТ «НКМЗ», про що складено відповідні акти, згідно яких встановлено, що на робочому мусці під час виконання робіт наявні пил, шум, локальна вібрація, фізичні навантаження, висока температура повітря у теплий період року. За результатами перевірки встановлено, що значення виробничих чинників перевищують гранично допустимий рівень, а саме рівень локальної вібрації складав 77-80дБ при ГДР 76дБ, виробничий шум 94-99 дБА при ГДР 80 дБА, а рівень пилу фібро генної дії перевищував гранично допустимі показники майже у двічі (фактично 6,3- 9,4мг/м.куб., а нормативні 4,0мг/м.куб.).

Згідно п.17 акта розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4, складеного міжвідомчою комісією 06.01.2021 року за результатами перевірки на ПрАТ «НКМЗ» встановлено обставини, за яких виникло професійне захворювання позивача, а саме: «У зв`язку з неефективністю роботи системи вентиляції та недосконалістю робочого інструменту (зокрема під час роботи по вирубуванню, зачищенню чавунного лиття, вирубуванню різними пневматичними інструментами, зубилом), виконував роботи в умовах впливу на організм пилу фіброгенної дії, виробничого шуму, локальної вібрації та важкості праці, показники яких перевищували допустимі норми».

Згідно п.18 акта розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4, складеного міжвідомчою комісією 06.01.2021 року за результатами перевірки на ПрАТ «НКМЗ» причинами професійного захворювання стало: тривалий період роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів( у ПрАТ «НКМЗ»- 10 років 2 місяця 6 днів): 1) Пил фіброгенної дії з вмістом вільного діоксину кремнію від 5% до 10% у максимально разових концентраціях 6,3-9,4 мг/метр.куб., при ГДК= 4 мг/метр.куб.; 2) Локальної вібрація, яка передається на руки працюючого, еквівалентний коректований рівень якої складав (за віброприскоренням) 77-80 дБ, при ГДР=76 дБ; 3) Важкість праці: величина статичного навантаження за зміну за участю м`язів корпусу і ніг - фактична величина 113400кг/с, при допустимому значенні - до 100000 кг/с; перебування у незручній позі 50% часу зміни, при допустимому значенні - до 25% часу зміни.

Згідно п.19 акта розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4, складеного міжвідомчою комісією 06.01.2021 року за результатами перевірки на ПрАТ «НКМЗ» вказано, що з метою ліквідації і запобіганню виникненню професійних захворювань та ліквідації шкідливих виробничих факторів, що діяли на плавильній ділянці чавуноливарного цеху, чавуноливарний цех ПрАТ «НКМЗ» з 01.10.2020 року було ліквідовано.

Згідно довідок МСЕК серія 12ААА№092148 та серії 12ААБ №851947 від 27.01.2021 року, а також відповідно до пенсійного посвідчення інваліда серія НОМЕР_1 захворювання ОСОБА_1 визнано професійним та безстроковим(довічним), з 65(шістдесят п`ять)% втрати працездатності (40% вібраційна хвороба, 20% хронічна радикулопатія, 5 % хронічний бронхіт) та встановлено третю групу інвалідності (професійне захворювання).

Як вбачається із медичних довідок, позивач у 2010,2012, 2017 , 2019, 2020 роках неодноразово проходив лікування, у місцевих лікарнях м. Краматорська, в тому числі стаціонарно, а також проходив лікування у клінічній лікарні профзахворювань м. Києва.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згода позивача на працю в тяжких умовах праці, не знімає обов`язку та відповідальності з відповідача за забезпечення належних умов праці.

Нормами Конституції України, зокрема ст.,ст. 21, 43, 46 передбачені права працівників на охорону їх життя та здоров`я у процесі трудової діяльності, на належні, безпечні та здорові умови праці.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 08.10.2008 року №20- рп/2008 у справі №1-32/2008 (про страхові виплати), статтею 237-1 КЗпП України потерпілим надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов`язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам ст.22 Конституції України.

Згідно ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Як вбачається зі змісту даної норми, право на відшкодування моральної шкоди виникає у працівника у разі, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Частиною 2 цієї статті встановлено, що порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Як вбачається зі змісту даної норми, право на відшкодування моральної шкоди виникає у працівника у разі, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Тому суд набуває висновку про те, що позивачу внаслідок ушкодження здоров`я на виробництві заподіяна моральна шкода, що полягає у душевних стражданнях, які позивач поніс у зв`язку з цим.

Даний висновок суду відповідає Рішенню Конституційного Суду України від 27.01.2004 року №1-9рп/2004 (справа про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування) згідно з яким, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, які він поніс у зв`язку з каліцтвом. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо.

З огляду на викладене, сам факт отримання робітником професійного захворювання при виконанні трудових обов`язків свідчить про завдання йому моральних страждань. Законодавець у даному випадку не ставить право потерпілого на відшкодування немайнової шкоди в залежність від вини самого робітника або роботодавця.

Згідно ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грошима, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суд погоджується з розміром грошового відшкодування, який визначив для себе позивач, оскільки на думку суду він відповідає тяжкості отриманих позивачем профзахворювань, у зв`язку з чим суд вважає, що з підприємства на відшкодування моральної шкоди слід стягнути 65000 гривень.

Таке відшкодування суд вважає розумним та справедливим по відношенню до глибини моральних страждань позивача, погіршення його фізичних здібностей, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» судові витрати слід покласти на відповідача.

Керуючись ст.ст.10, 17, 18, 263, 265, 273, 351, 352, 354 ЦПК України, ст.23 ЦК України, ст.ст.153, 237-1 КЗпП України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод», третя особа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Краматорського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, про відшкодування моральної шкоди, заподіяної професійним захворюванням на виробництві - задовольнити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод» (, ІПН: 59, 84305, Донецька обл., м. Краматорськ, вул. О. Тихого, 5) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , моральну шкоду, завдану професійним захворюванням, в розмірі 65 000 гривень (шістдесят п`ять тисяч гривень 00 коп.)

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Новокраматорський машинобудівний завод» (, ІПН: 59, 84305, Донецька обл., м. Краматорськ, вул. О.Тихого, 5) судовий збір в розмірі 908 гривень 00 коп. на користь держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Донецького Апеляційного суду через Краматорський міський суд.

Суддя Краматорського міського суду К. С. Романенко