Дата документу 09.07.2021 Справа № 334/6774/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №334/6774/20 Головуючий у 1 інстанції Фетісов М.В.
Провадження № 22-ц/807/1975/21 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Кухаря С.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01 березня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Запорізьке обласне управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором комплексного обслуговування фізичних осіб, -

В С Т А Н О В И ЛА:

У листопаді 2020 року АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Запорізьке обласне управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором комплексного обслуговування фізичних осіб.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідно до укладеної між сторонами 04.01.2017 заяви про приєднання № 1269471/040117, Банк відкрив на ім`я відповідача поточний рахунок в гривні України, на умовах тарифного пакету «Зарплатний», Тарифів за користування платіжною карткою, розміщених на сайті Банку та на інформаційних стендах, що знаходяться у приміщенні установи Банку.

Відповідно до заяви, відповідачу було встановлено кредит в розмірі 45 000 гривень та на виконання умов ДКБО Банк надав відповідачу платіжну картку та ПІН-конверт до неї.

Строк кредиту встановлено 23 місяці.

Кредитний договір діє до повного виконання Клієнтом всіх грошових зобов`язань, перебіг строку кредитування починається з дати надання Банком клієнту Кредиту/ встановлення ліміту кредитування.

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 умов кредитного договору, Банк 18.08.2020 направив на адресу останнього Вимогу № 107.20/2-1781 про дострокове погашення заборгованості по кредиту.

Відповідачем, вимога залишена без виконання. Станом на 10.11.2020 розмір заборгованості ОСОБА_2 перед позивачем склав 41678,40 грн. яка складається з: 41212,37 гривень заборгованості за кредитом; 14,00 гривень комісії; 51,38 гривня заборгованість 3% річних від простроченої суми відсотків по кредиту; 400,65 гривень заборгованості 3№ річних від простроченої суми кредиту.

Просило суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором комплексного обслуговування фізичних осіб у сумі 41678,40 грн. станом на 10.11.2020.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01 березня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Запорізьке обласне управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» заборгованість у сумі 23085,20 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Запорізьке обласне управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» судовий збір у сумі 1177,04 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані всі обставини справи, та посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду змінити шляхом доповнення резолютивної частини та розстрочити виконання рішення суду у вигляді стягнення заборгованості у сумі 23085,20 грн. та судового збору у сумі 1177,04 грн. строком на шість місяців.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до положень ч.1, 2, 6ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судове рішення згідно ст. 263 ЦПК України повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Зазначеним вимогам закону ухвала суду відповідає.

Рішення суду оскаржено скаржником в частині відмови в застосування розстрочки виконання рішення суду. В іншій частині рішення суду не оскаржено, тому апеляційним судом не переглядається.

Відмовляючи в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про розстрочку виконання рішення суду, суд першої інстанції виходив з того, що наведені ОСОБА_1 причини, не є тими виключними обставинами, які давали б правові підстави для відстрочки виконання судового рішення.

З цим висновком колегія суддів погоджується з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено і з матеріалів справи вбачається, що

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За змістом статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємною частиною «права на суд» та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.

У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

У справі «Півень проти України» ЄСПЛ констатував порушення статті 6 Конвенції та зазначив, що невиконання судового рішення не може буде виправдано недоліками законодавства, які унеможливлюють його виконання. У цій справі Європейський суд дійшов висновку про відсутність у законодавстві України нормативної бази щодо завдань, покладених на органи виконавчої влади, і констатував порушення пункту 1 статті 6 Конвенції.

Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії» наголошує, що право на звернення до суду, гарантоване статтею 6 Конвенції, також передбачає практичне виконання остаточних, обов`язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні.

Частиною 1 статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 265 ЦПК України у разі необхідності в резолютивній частині рішення вказується про надання відстрочення або розстрочення виконання рішення.

Відповідно до ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Згідно ч. 1ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення.

Такі обставини є виключними, тобто такими, що унеможливлюють виконання рішення суду в силу непередбачуваних обставин, що настали під час здійснення виконання судового рішення.

Відстрочка виконання рішення суду - це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду в цілому.

Надання відстрочки судом полягає у визначенні нової конкретної, більш пізньої ніж первинна, дати, з настанням якої й після завершення строку відстрочки рішення має бути виконано повністю.

При розгляді заяви щодо відстрочку виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому; наявність підстави для відтермінування має бути доведена боржником. Строки такого відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку до повного виконання рішення суду.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, тобто виняткових обставин та таких, що мають особливий характер.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, п. 40 зазначається, що …право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6.

Згідно ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обов`язок сторони щодо доведення обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, також визначено ч. 1ст. 81 ЦПК України.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, при розгляді заяви про відстрочення виконання рішення суду саме заявник зобов`язаний довести наявність обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

У своїй заяві ОСОБА_1 не зазначив виняткових обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Заявник не обґрунтовує необхідність розстрочення виконання рішення суду у вигляді стягнення заборгованості у сумі 23 085,20 грн. та судового збору строком на 6 місяців.

Натомість судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 протягом жовтня-грудня 2020 року сплачував заборгованість за кредитним договором сумами понад 6000 гривень кожна. Він є співвласником квартири. Вказані обставини не свідчать про те, що його майновий стан перешкоджатиме виконанню рішення суду.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_1 не підтверджено наявність обставин, що ускладнюють виконання судового рішення.

Доводи апеляційної скарги обґрунтованості висновків суду не спростовують, рішення суду в оскарженій частині ухвалено з додержанням вимог норм процесуального права, а тому підстав для його скасування не встановлено.

В іншій частині рішення суду не оскаржено, а тому апеляційним судом не переглядалося.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01 березня 2021 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 09 липня 2021 року.

Головуючий

Судді: