Дата документу 23.02.2021 Справа № 333/5021/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №333/5021/20 Головуючий у 1 інстанції: Холод Р.С.
Провадження № 22-ц/807/860/21 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2021 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кухаря С.В.,

Крилової О.В.,

при секретарі: Бєловій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2020 року ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 15 лютого 2018 року між нею і ОСОБА_4 було укладено договір позики на суму 1800500 грн. (на день складання позики складало 65000 доларів США), зі строком повернення грошових коштів до 15 серпня 2020 року. В підтвердження факту укладання договору позики та одержання від ОСОБА_3 грошей у зазначеній сумі, відповідач написав розписку. Своїх зобов`язань за договором ОСОБА_4 не виконав.

На її вимоги щодо повернення грошових коштів відповідач не реагує, добровільно повернути кошти не бажає.

Посилаючись на наведені обставини, ОСОБА_3 просила суд стягнути з ОСОБА_4 на її користь заборгованість за договором позики від 15 лютого 2018 року у розмірі 1800500 грн., що є еквівалентом 65000 доларів США, а також судові витрати у розмірі 10510 грн.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 грудня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 борг за договором позики від 15 лютого 2018 року в сумі 1800500 грн. що є еквівалентом 65000 доларів США. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при подачі позову до суду у розмірі 5255 грн. Зобов`язано Державний бюджет України в особі Управління Державної казначейської служби України у Комунарському районі м. Запоріжжя Запорізької області повернути ОСОБА_3 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 5255 грн.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5 , суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 визнав позовні вимоги, крім того, з матеріалів справи вбачається, що 15 лютого 2018 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено договір позики на суму 1800500 грн., зі строком повернення грошових коштів до 15 серпня 2020 року. Оригінал розписки від 15 лютого 2018 року судом першої інстанції було оглянуто і досліджено у підготовчому засіданні.

На вказане рішення, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , яка не брала участь у справі, подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що оскаржуване рішення впливає на її права, оскільки стягнення заборгованості з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 впливає на розмір кредиторських вимог ОСОБА_1 під час примусового стягнення заборгованості з ОСОБА_4 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що 16 липня 2020 року вона звернулась до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовною заявою до ОСОБА_4 про стягнення суми авансу, втрат від інфляції та трьох процентів річних, в загальній сумі 474498,57 грн. Проте, вже у вересні 2020 року ОСОБА_3 було подано до Комунарського районного суду м. Запоріжжя позовну заяву про стягнення заборгованості за договором позики з ОСОБА_4 .

Укладання вказаного вище договору позики та подальше звернення ОСОБА_3 з позовом до ОСОБА_4 , на думку скаржниці, було здійснено умисно для створення штучної конкуренції кредиторських вимог під час примусового стягнення заборгованості на користь ОСОБА_1 . Судом першої інстанції під час розгляду справи не було враховано того, що договір позики, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не був спрямований на реальне настання правових наслідків. Крім того, суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не врахував того, що спір у даній цивільній справі має штучний характер, оскільки у ОСОБА_3 відсутня фінансова можливість для надання грошових коштів у сумі 65000 доларів США у позику.

Посилаючись на наведені обставини, ОСОБА_1 просить скасувати рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 грудня 2020 року, та ухвалити нове рішення, яким позов залишити без задоволення.

Також, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подано клопотання про витребування доказів, в якому скаржниця просила витребувати у Головного управління ДПС у Запорізькій області інформацію про усі доходи, які були отримані ОСОБА_3 включно до 15 лютого 2018 року.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 просить закрити апеляційне провадження, оскільки позика, яка була укладена між нею та ОСОБА_7 жодним чином не стосується скаржниці. За таких обставин, ОСОБА_3 вважає, що ОСОБА_1 не доведено що оскаржуваним рішенням вирішено питання про її права та інтереси.

22 лютого 2021 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подано клопотання про зупинення провадження по цій справі, яке мотивовано тим, що в провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про визнання договору позики, за яким стягнуто заборгованість оскаржуваним рішенням, недійсним (справа № 333625/21).

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження у справі підлягає закриттю з огляду на наступне.

Відповідно до п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини й громадянина в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано в главах 1, 2 розділу V ЦПК України (у редакції, чинній на момент звернення до суду зі скаргою), якими врегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.

Згідно із частиною першою статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

За змістом зазначеної статті право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення порушує їх права чи покладає на них додаткові обов`язки, що у будь-якому випадку тягне несприятливі наслідки для цих осіб.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року у справі № 6-885цс15 та від 06 вересня 2017 року у справі № 6-1844цс16, висновок про відсутність у особи права на оскарження рішення суду першої інстанції на тій підставі, що суд не вирішував питання про його права та обов`язки, може бути зроблений лише після з`ясування, яким чином вказане рішення впливає на обсяг прав, інтересів чи обов`язків особи, яка подала апеляційну скаргу.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) зроблено висновок, що аналіз частини першої статті 352 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 лютого 2020 року у справі № 619/134/17 (провадження № 61-46029св18) зазначено, що аналізуючи зміст зазначених норм процесуального права, слід дійти висновку, що право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судом рішення певним чином впливає на їх права та обов`язки, завдає шкоди, що може виражатися у несприятливих для них наслідках.

В ухвалі Великої Падати Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі № 504/2457/15-ц (провадження № 14-726цс19) зазначено:

«відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції.

Отже, необхідною умовою для набуття особою, яка не брала у часті у справі, права касаційного оскарження судового рішення є вирішення цим судовим актом питання щодо її прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків.

Тому Велика Палата Верховного Суду вважає, що саме по собі набуття особою, яка не брала участі у справі, права власності на майно щодо якого виник спір, зокрема після ухвалення судом першої інстанції рішення, не обов`язково свідчить про те, що судовим рішенням вирішено питання щодо її прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків. Натомість питання про те, чи вирішено судовим рішенням питання щодо прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків особи, яка не брала участі у справі, має вирішуватись виходячи з конкретних обставин справи та з урахуванням змісту судового рішення. Отже, підстав для відступлення від висновку Верховного Суду України, викладеного у постановах від 13 березня 2017 року № 6-1783цс16 та від 06 вересня 2017 року № 6-1099цс17, не вбачається».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11 липня 2018 року у справі № 911/2635/17 зазначено, що:

«відповідно до ч. 1 ст. 254 Господарського процесуального кодексу України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Отже, вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення господарським судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Після прийняття апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі, суд апеляційної інстанції з`ясовує, чи прийнято оскаржуване судове рішення безпосередньо про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника і які конкретно. Встановивши такі обставини, суд вирішує питання про залучення скаржника до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору та, як наслідок, скасування судового рішення на підставі п. 4 ч. 3 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України, оскільки таке порушення норм процесуального права є в будь - якому випадку підставою для скасування рішення місцевого господарського суду, якщо господарський суд прийняв судове рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, то апеляційний господарський суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 264 Господарського процесуального кодексу України, оскільки у такому випадку не існує правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, в зв`язку з чим відсутній суб`єкт апеляційного оскарження.

Таким чином, суд апеляційної інстанції має першочергово з`ясувати, чи стосується оскаржуване судове рішення безпосередньо прав та обов`язків скаржника, та лише після встановлення таких обставин, вирішити питання про залучення такої особи у якості третьої особи та про скасування судового рішення, а у випадку встановлення, що права заявника оскаржуваним судовим рішенням не порушені та питання про її права і обов`язки стосовно сторін у справі судом першої інстанції не вирішувалися - закрити апеляційне провадження, оскільки в останньому випадку така особа не має права на апеляційне оскарження рішення суду».

Схожі за змістом висновки міститься у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 10 травня 2018 року у справі № 910/22354/15; від 19 червня 2018 року у справі № 910/18705/17; від 04 жовтня 2018 року у справі №5017/461/2012; від 29 листопада 2018 року у справі № 918/115/16; від 04 грудня 2018 року у справі № 906/1764/15; від 06 грудня 2018 року у справі № 910/22354/15; від 11 грудня 2018 року у справі № 916/2878/14; від 15 січня 2019 року у справі № 7/74; від 22 травня 2019 року у справі № 922/4065/16; від 17 травня 2018 року у справі № 904/5618/17; від 09 липня 2019 року у справі № 905/257/18; від 19 вересня 2019 року у справі № 910/17558/18; від 05 грудня 2019 року у справі № 916/3455/16; від 12 грудня 2019 року у справі № 905/944/18; від 01 липня 2020 року у справі № 904/257/18; в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 03 липня 2018 року у справі № 978/627/18.

Судом першої інстанції встановлено, що 15 лютого 2018 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договір позики на суму 1800500 грн., зі строком повернення грошових коштів до 15 серпня 2020 року (а.с. 4). З копії розписки від 15 лютого 2018 року, складеної ОСОБА_4 вбачається, що відповідач отримав зазначені у договорі позики кошти в сумі 1800500 грн. (еквівалент станом на 15 лютого 2018 року 65000 доларів США) (а.с. 5).

Як вбачається з поданої апеляційної скарги, особа, яка не брала участі у справі, ОСОБА_1 зазначає, що рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 грудня 2020 року впливають її права та інтереси, оскільки рішення спрямоване на виникнення штучної заборгованості у ОСОБА_4 , та внаслідок цього, створення конкуренції для кредиторських вимог ОСОБА_1 .

Проте, колегія суддів вважає, що оскаржуваним рішенням суду першої інстанції про стягнення заборгованості за договором позики не вирішено питання про права та обов`язки ОСОБА_1 , оскільки ОСОБА_1 особисто не є стороною спірного договору позики, питання про її права та обов`язки рішенням першої інстанції в цій справі не вирішувалось і остання не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження порушення її прав.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що в провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення суми авансу, витрат від інфляції та трьох процентів річних, не приймається колегією суддів, оскільки відповідно до висновку, наведеному у постанові Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі № 911/2635/17 зазначено, що правовий зв`язок між особою, яка не приймала участь у справі зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням правом, має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

За таких обставин не підлягають задоволенню клопотання, подані ОСОБА_1 про витребування доказів та зупинення провадження у справі.

У пункті 3 частини першої статті 362 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 серпня 2019 року в справі № 412/1277/2012 (провадження № 61-3704св19) зроблено висновок, що у разі подання апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 травня 2020 року у справі № 200/21685/17 (провадження № 61-15340св19) вказано, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку (частина друга статті 362 ЦПК України).

Схожий за змістом висновок викладений у: постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 лютого 2020 року у справі № 619/134/17 (провадження № 61-46029св18); ухвалі Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 жовтня 2019 року у справі № 2-8/11 (провадження № 61-18470ск19); в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 листопада 2019 року у справі № 622/877/15-ц (провадження № 61-20044ск19); постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 344/1304/13-ц; постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 грудня 2019 року у справі № 552/5247/13-ц; постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 грудня 2019 року у справі № 607/1805/13-ц; постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 лютого 2020 року у справі № 462/510/11; постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 березня 2020 року у справі № 362/5859/14-ц; ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 травня 2020 року у справі № 695/993/15-ц; постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 травня 2020 року у справі № 200/21685/17; постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 травня 2020 року у справі № 1316/175/11.

Ураховуючи наведене, оцінивши надані ОСОБА_1 докази та дослідивши її посилання, встановивши, що ухваленим рішення питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 не вирішувалися, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 грудня 2020 року підлягає закриттю відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 362, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі - ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 04 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики - закрити.

Ухвала набирає законної сили з дняїї прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 03 березня 2021 року.

Головуючий:

Судді: