Справа № 177/1692/20
Провадження № 2/177/262/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

08 липня 2021 року

Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Березюк М. В.

за участі: секретаря Данилової А. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного провадження, цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

16.12.2020 представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 26.12.2013 у загальному розмірі 13367,95 грн станом на 02.11.2020, яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту - 10254,02 грн, заборгованості за простроченими відсотками - 3113,93 грн. Також просив суд вирішити питання про розподіл судових витрат.

В обґрунтування позову вказував, що ОСОБА_1 26.12.2013 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг та підписала заяву б/н, чим підтвердила свою згоду на те, що заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Вказаний договір є договором приєднання, а вказані Умови та Правила, Тарифи є формулярами та стандартними формами. Укладений договір є змішаним договором і містить в собі умови договору банківського рахунку та кредитного договору.

ОСОБА_1 ознайомилася з умовами договору, погодилася на них. Їй було відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт, яким вона користувалася, використовуючи кредитні кошти, про що свідчать дані виписки по рахунку.

В договорі передбачено порядок зміни кредитного ліміту та можливість зміни Тарифів та інших невід`ємних частин договору.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту, а ОСОБА_1 умови договору порушувала, допускаючи періодичне прострочення, у зв`язку з чим станом на 02.11.2020 у неї сформувалася заборгованість в розмірі 13367,95 грн., з яких заборгованість за простроченим тілом кредиту - 10254,02 грн., заборгованість за простроченими відсотками - 3113,93 грн., яку представник позивача просив стягнути в судовому порядку.

Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надала суду відзив відповідача на позовну заяву, просила суд поновити строк на його подання, вказуючи на поважність причин його неподання, а саме з урахуванням її та відповідача похилого віку та запровадженням карантину, якого вони дотримувалися, а тому не мали змоги своєчасно надати суду відзив. Розглянувши клопотання про поновлення строку на подання відзиву, враховуючи вказані представником обставини щодо поважності причин його неподання, за відсутності заперечень щодо вказаного питання, суд, керуючись ч.2, 3 ст. 127 ЦПК України, на місці ухвалив визнати поважними причини пропуску строку на подання відзиву, продовжити строк на його подання, та беручи до уваги його фактичне подання, прийняти його до розгляду.

У відзиві відповідач вказувала про невизнання позовних вимог, безпідставність вимог банку. В обгрунтування заперечень проти позову зазначала, що вона дійсно отримала кредит АТ КБ «ПриватБанк» підписавши заяву про надання кредиту, яка не містила істотних умов кредитування, жодних даних для ідентифікації умов та правил надання банківських послуг. Зазначала, що з Умовами та правилами кредитування вона не ознайомлювалася, лише поставила свій підпис біля галочки на анкеті-заяві, яку поставив працівник банку, інформацію щодо відсотків та інших нарахувань по кредиту не отримувала, умову щодо односторонньої зміни відсотків банком вважала незаконною. Не заперечувала факту отримання кредиту, його погашення, зокрема шляхом списання коштів з її пенсійної картки, а тому вважала заборгованість відсутньою.

Позивачем надано суду відповідь на відзив, в якому вказав на укладення кредитного договору, погодження сторонами всіх умов договору, при цьому посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Умови та Правила користування кредитом. Вважав, що на спірні правідносини не поширюються вимоги Закону України «Про захист прав споживачів». Зазначав, про фактичне користування відповідачем кредитними коштами та погодження між сторонами договірного списання коштів у рахунок погашення заборгованості (а.с. 123-134).

Відповідач ОСОБА_1 в ході судового азсідання підтвердила факт отримання відповіді на відзив, не вважала за необхідне складати заперечення на відповідь на відзив, бажаючи заперечувати проти позову в судовому засіданні.

Відповідач в ході судового засідання надала суду пояснення, в яких заперечувала проти позову, просила в його задоволенні відмовити. При цьому, визнала факт підписання анкети-заяви від 26.12.2013 та отримання на її підставі кредитних коштів на кредитну картку 31.07.2014, в сумі 2000 грн., якими вона користувалася. Зазначала, що жодного іншого документу, як то Тарифів та Умов і правил користування кредитом вона не отримувала та з їх змістом не ознайомлювалася. З нею не погоджувалася відсоткова ставка за кредитом та інші умови кредитування. Вона частково виплачувала кошти за кредитом, однак після здійснення операції на оці, в неї виникли труднощі з поверненням кредиту та банк почав самостійно списувати кошти з усіх наявних у неї рахунків, відкритих у АТ КБ «ПриватБанк», зокрема з пенсійної картки, а за рахунок нарахованих відсотків постійно збільшував суму боргу за кредитом. Стверджувала, що за її підрахунками, нею погашено та з неї списано кошти в обсязі необхідному для погашення заборгованості за кредитом, а тому просила суд відмовити в задоволенні позову. Вказувала, що вживала заходів для з`ясування в банку причин виникнення заборгованості, на що отримувала відмови, про що надала суду докази.

Позивач будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи участь свого представника у розгляді справи не забезпечив, матеріали справи містять клопотання про розгляд справи на відсутності позивача (а.с. 4, 144).

Суд, вислухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, надавши оцінку доказам наданим сторонами на обґрунтування своїх вимог та заперечень, ознайомившись з заявами сторін по суті справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26.12.2013 ОСОБА_1 (а.с. 55-57) підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанк (а.с. 18), що визнано відповідачем. Анкета-заява містить інформацію про те, що особа, яка її підписала, погоджується, що заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, складають між нею та банком договір про надання банківських послуг, ознайомлена з договором про надання банківських послуг до його укладення та погодилася на його умови, погодилася на отримання примірника договору про надання банківських послуг шляхом роздрукування з сайту банку (а.с. 18).

На виконання умов, визначених в анкеті-заявці, банк 31.07.2014 відкрив відповідачу картковий рахунок та встановив кредитний ліміт 2000 грн, який в подальшому збільшено до 7000 грн. (а.с. 16, 96 зворот, 97), видав кредитні картки, що підтверджується довідками АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 16-17, 97) та не заперечується відповідачем.

В підтвердження існування між сторонами кредитного договору, як договору приєднання, банк надав суду анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 18), яка містить підпис відповідача, що нею визнано у судовому засіданні, а також роздруківку Умов та Правил надання банківських послуг, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», які не містять підпису позичальника ОСОБА_1 (а.с. 20-54).

У відзиві на позов та в судовому засіданні, відповідач заперечила той факт, що вона ознайомлювалася з доданими до позову Правилами надання банківських послуг, Тарифами, оскільки вони не містять її підпису, вона лише ставила підпис у анкеті-заяві, в місці вказаному представником банку, що підтверджується змістом анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, який фактично є єдиним документом наданим позивачем, що підтверджує факт укладення договору про надання банківських послуг. При цьому, вказана заява не містить даних щодо умов за якими кредитувалася ОСОБА_1 , умов щодо визначення певної відсоткової ставки за кредитом, бажаного кредитного ліміту (а.с. 18).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 02.11.2020 становить 13367,97 грн., з яких заборгованість за простроченим тілом кредиту - 10254,02 грн., заборгованість за простроченими відсотками 3113,93 грн. (а.с. 10-15). Відповідач вказаний розрахунок не визнала, вказувала на те, що нею здійснювалося погашення кредиту, в тому числі шляхом списання банком коштів з її пенсійної картки та інших рахунків, списання коштів перерахованих їй дітьми, у зв`язку з чим заборгованість перед банком відсутня.

З наданим позивачем розрахунком заборгованості суд не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Твердження викладені у відповіді на відзив щодо непоширення на спірні правовідносини положень законодавства про захист парв споживачів, суд розцінює критично, оскільки доказів про надання кредиту відповідачу не на споживчі цілі, позивачем суду не надано.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

У зв`язку з вищевикладеним, при укладенні кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У даній справі, в анкеті-заяві, яка є єдиним документом, що містить підпис позичальника, процентна ставка за користування кредитним коштами не визначена (а.с. 18).

Однак, предметом даного спору є стягнення не лише тіла кредиту, а й відсотків за користування кредитом в розмірі 2,5 %, 2,9 % та 3,6 % щомісячних відповідно, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 10-15).

Обгрунтовуючи вимоги про стягнення тіла кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, банк посилався в тому числі на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які вважав невід`ємними частинами договору.

Однак, з урахуванням заперечень відповідача щодо вказаного факту, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, зокрема у заявленому позивачем розмірі.

Роздруківка цих документів із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Одночасно з позовною заявою представником позивача подано клопотання про огляд веб-сайту, у якому він, посилаючись на ч. 7 ст. 85 ЦПК України, просить здійснити огляд та фіксування змісту розділу 2.1.1 Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному веб-сайті АТ КБ «ПРИВАТБАНК» за посиланням https://privatbank.ua.terms.

Суд відхиляє заявлене представником позивача клопотання, оскільки ним не наведено достатнього обґрунтування необхідності огляду та фіксування змісту розділу 2.1.1 Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному веб-сайті АТ КБ «ПРИВАТБАНК», так як матеріали справи містять Умови та Правила надання банківських послуг у письмовому вигляді. Крім того, вказана обставина не спростовує висновок суду щодо відсутності підпису відповідача, який би свідчить про узгодження сторонами розміру відсотків та інших умов.

Правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Вказаний договір укладався з ОСОБА_1 як споживачем. Доказів протилежного суду не надано.

Відповідно ОСОБА_1 , як пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не могла ефективно здійснити свої права бути проінформованою про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Отже, надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку та Витяг з «Тарифів», з огляду на їх мінливий характер, заперечення їх відповідачем та відсутності підпису останньої на них, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові ВП ВС у справі № 342/180/17 від 03.07.2019.

У зв`язку з вище викладеним, суд вважає такими, що не підлягають задоволенню вимоги банку про стягнення відсотків за користування кредитом.

Що стосується позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, яка відповідачем заперечується з посилання на погашення вказаної заборгованості, в тому числі шляхом проведення списання банком з її рахунку для виплати пенсії, суд здійснюючи дослідження наданих позивачем доказів в підтвердження вказаної заборгованості, в тому числі виписки по рахунку відповідача, що є первинним бухгалтерським документом необхідним для визначення заборгованості, приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову в повному обсязі.

Так, як слідує з виписки по рахунку відповідача, остання за вказаний період використала 9975,55 грн. кредитних коштів (5 грн. + 1040 грн. + 530 грн. + 424 грн. + 424 грн. + 424 грн. + 424 грн. + 212 грн + 218,40 грн + 107 грн + 29 грн. +41, 90 грн. + 145,50 грн. + 647 грн + 150 грн + 33,10 грн + 100,50 грн. + 22,20 грн. + 115,05 грн. + 55,70 грн + 122,25 грн + 76,15 грн. + 173,60 грн + 153,85 грн + 75 грн. + 54 грн + 21,75 грн. + 7,20 грн. + 46,60 грн. + 100 грн + 530 грн + 1047 грн. + 424 грн + 17 грн. + 17 грн + 14,40 грн. + 40 грн. + 947 грн + 24,20 грн + 70,90 грн. + 10 грн. + 37 грн. + 118 грн. + 15 грн + 647 грн. + 13,60 грн. + 24,70 грн.) (а.с. 93-96).

При цьому, на погашення нею заборгованості на вказаний рахунок внесено 23253,33 грн. (100 грн. + 100 грн. + 3 грн. + 150 грн. + 19 грн + 200 грн + 7,50 грн. + 73,37 грн. + 160 грн + 4,48 грн. + 4,28 грн. + 100 грн + 19,32 грн. + 51,59 + 100 грн. + 100 грн. + 100 грн. + 100 грн. + 18,87 грн + 99,51 грн + 400 грн. + 200 грн + 200 грн. + 0,88 грн + 99,12 грн + 200 грн + 100 грн + 200 грн + 150 грн + 80,20 грн + 0,43 грн + 19,37 грн + 200 грн + 200 грн + 1600 грн + 150 грн + 100 грн + 100 грн + 12,27 грн + 100 грн + 380 грн + 94,09 грн + 10 грн + 199, 47 грн + 113,95 грн + 315,01 грн + 60 грн. + 273,04 грн + 109, 36 грн + 228, 69 грн + 20 грн + 323,53 грн + 356,55 грн + 50 грн + 20 грн + 275,92 грн + 130 грн + 233,99 грн + 90 грн + 40 грн + 231,46 грн + 80 грн + 291,97 грн + 30 грн + 347,34 грн + 20 грн + 71,50 грн + 297,29 грн + 10 грн + 388,64 грн + 10 грн + 397,16 грн + 70 грн + 252,67 грн + 94,08 грн + 500 грн + 407,69 грн + 5 грн + 410,88 грн + 500 грн + 145 грн + 0,10 грн + 262,90 +5 грн + 418,68 грн + 428,54 грн + 5 грн + 429,47 грн + 5 грн + 434,76 грн + 445,86 грн + 279 грн + 172,17 грн + 10 грн + 95 грн + 50 грн + 40 грн + 711,32 грн + 50 грн + 748,50 грн + 20 грн + 200 грн + 457,88 грн + 516,59 грн + 526,67 грн + 533,63 грн + 608,34 грн + 591,84 грн + 542,71 грн + 298,50 грн + 50 грн + 222,39 грн + 569,19 грн) (а.с. 93-96).

Як слідує з виписки по рахунку, збільшення розміру простроченого тіла кредиту відбувалося за рахунок списання банком відсотків (зокрема, але не виключно 01.08.2016 сума боргу за розрахунками банку склала 5924,26 грн., але за рахунок списаних відсотків 149,34 грн., сума боргу зросла до 6073,60 грн., 01.09.2016 сума боргу складала 6189,35 грн, але за рахунок списаних відсотків 223,73 грн збільшилася до 6413,08 грн. Аналогічне збільшення суми заборгованості за кредитом, за рахунок нарахування та списання відсотків та пені, страхових платежів, нарахування яких не передбачено анкетою-заявою підписаною ОСОБА_1 , прослідковується по всі виписці за рахунком. У зв`язку з чим, на переконання суду, суми списання відсотків, а також суми пені, страхових платежів, доказів погодження яких відповідачем суду не надано, підлягають виключенню з суми заборгованості за тілом кредиту.

Як слідує з виписки по рахунку, ОСОБА_1 востаннє користувалася кредитними коштами 01.08.2016 року (на суму 24,70 грн), при цьому сума її заборгованості продовжувала збільшуватися за рахунок списання відсотків, пені та страхових платежів (зокрема, але не виключно, 01.09.2016 на суму 223,73 грн, 05.09.2016 на суму 55,25грн., та 01.10.2016 на суму 100 грн. пені). Разом з тим, після вказаної дати, ОСОБА_1 продовжувала погашати кредит (04.10.2016), а також з її карток, в тому числі пенсійної картки, як вказувала відповідач, банком здійснювалося автоматичне погашення кредиту, зарахування коштів з інших рахунків (зокрема, але не виклчно 10.03.2017, 27.03.2017) (а.с. 93-96).

У зв`язку з чим, враховуючи розмір отриманих відповідачем кредитних коштів, сум внесених відповідачем та списаних з її рахунків на погашення кредиту коштів, суд приходить до висновку про відсутність у відповідача заборгованості за наданим кредитом станом на 02.11.2020, оскільки сума внесених (списаних) на рахунок коштів перевищує суму отриманих відповідачем кредитних коштів.

Позивачем при зверенні до суду сплачено судовий збір у розмірі 2102 грн (а.с. 5), однак враховуючи відмову в задоволенні позову, керуючись ст. 141 ЦПК України, суд вважає відсутніми підстави для стягнення з відповідача на його користь понесених судових витрат.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 263, 264, 265, 274, 279 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Криворізький районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду оголошено о 08:00 годині 09.07.2021.

Суддя М.В. Березюк