Номер справи 623/1689/21
Номер провадження 2/623/638/2021
РІШЕННЯ

іменем України

09 липня 2021 року Ізюмський міськрайонний суд Харківської області

в складі: головуючого судді: Бєссонової Т.Д.

з участю секретаря: Ноль С.В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в місті Ізюмі цивільну справу № 623/1689/21 за позовом ОСОБА_1 до Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Ізюмської районної ради Харківської області про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні, -

в с т а н о в и в :

11.05.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом до Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Ізюмської районної ради Харківської області про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні.

Свої вимоги мотивує тим, щов період з 14.02.2005 по 31.12.2020 року він працював в Територіальному центрі соціального обслуговування (палання соціальних послуг) Ізюмської районної ради Харківської області на посаді юрисконсульта-провідного спеціаліста. 22.12.2020 року на II сесії Ізюмської районної ради VIII скликання було прийняте рішення за № 30-VIII «Про припинення діяльності Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Ізюмської районної ради Харківської області шляхом ліквідації. 31.12.2020 року наказом голови ліквідаційної комісії від 28.12.2020 року за № 48-ос був звільнений з роботи в територіальному центрі за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із ліквідацією установи. Вказаним наказом було передбачено провести остаточний розрахунок та здійснити усі належні виплати при звільненні відповідно до чинного законодавства та колективного договору. За грудень 2020 року станом на день звільнення відповідачем була виплачена заробітна плата в сумі 8153,85 гри. Проте не була виплачена вихідна допомога при звільненні. Згідно наданої довідки в грудні 2020 року було нараховані та виплачені наступні кошти: оклад 3865,91 грн.; надбавка за інтенсивність праці 1932,96 грн.; за перебування у відрядженні - 339,01 грн.; за суміщення посад 1159,77 грн.; компенсація за невикористані дні щорічної відпустки 656,20 грн. Разом 8153,85 грн. Вихідна допомога передбачена ст. 44 КЗпП України не була виплачена. Середня заробітна плата за жовтень-листопад 2020 року складає 8334 грн. 15 коп.11.01.2021 року він звернувся листом до відповідача з вимогою провести остаточний розрахунок та виплатити всі належні виплати при звільненні, в тому числі виплатити вихідну допомогу у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Листом від 21.01.2021 р. за № 22 відповідач повідомив, що виплатити вихідну допомогу при звільненні не має можливості, посилаючись на те, що вихідна допомога не нараховувалась у зв`язку з тим, що в кошторисі територіального центру на 2020 рік не було передбачено коштів для її виплати.Вказує, що враховуючи його середньоденну заробітну плату в сумі 396,86 грн. та те, що з моменту звільнення до моменту звернення до суду пройшло 76 робочих днів, з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки розрахунку в сумі 30161,36 грн.

Просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній плазі у вигляді вихідної допомоги при звільненні в сумі 8334,15 грн. і середній заробіток за весь період затримки розрахунку етапом на день звернення до суду в сумі 30161,36 грн., а разом 38495,51 грн. та судовий збір в сумі 908,00 грн.

28.05.2021 року позивачем надано заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить виключити позовну вимогу про стягнення з відповідача на його користь середній заробіток за весь період затримки розрахунку станом на день звернення до суду в сумі 30161,36 грн., встановивши ціну позову у вигляді заборгованості по виплаті вихідної допомоги при звільненні в сумі 8334,15 грн.

Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі за наявними у справі матеріалами, позов підтримав у повному обсязі та наполягав на його задоволенні.

Представник відповідача своїм правом подання до суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надав, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Згідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що з 14.02.2005 року позивач ОСОБА_1 працював в Територіальному центрі соціального обслуговування (палання соціальних послуг) Ізюмської районної ради Харківської області, що підтверджується копією трудової книжки НОМЕР_1 . (а.с.7,8).

22.12.2020 року рішенням II сесії Ізюмської районної ради VIII скликання за № 30-VIII було прийняте рішення «Про припинення діяльності Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Ізюмської районної ради Харківської області шляхом ліквідації. (а.с.4,5).

Відповідно до наказу № 48-ос від 28.12.2020 року позивач звільнений з роботи з 31.12.2020 року у зв`язку з ліквідацією територіального центру на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Дані обставини підтверджуються також відомостями трудової книжки. З даним наказом ОСОБА_1 був ознайомлений під підпис. (а.с.6).

За даними довідки № 23 від 21.01.2021 року, виданої Головою ліквідаційної комісії Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Ізюмської районної ради Харківської області, про те, що позивач дійсно працював на посаді юрисконсульта-провідного спеціаліста та був звільнений 31.12.2020 року за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Вихідна допомога не була виплачена. Середня заробітна плата за жовтень-листопада 2020 року складає 8334,15 грн. (а.с.11).

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлена положеннями ст. 117 КЗпП України, якою встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу, поміж іншим роз`яснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про проведення розрахунку. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, обов`язок щодо своєчасного розрахунку з працівником покладено на роботодавця.

У постанові Верховного Суду України від 07.12.2012 року у справі № 21-977во10 зазначив, що відсутність або недостатність бюджетного фінансування не може бути обставиною, що виключає відповідальність суб`єкта владних повноважень період особою за порушення строків виплати, передбачених ст. 116 КЗпП України.

Відповідно до пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у справах, пов`язаних із вирішенням спорів про індексацію заробітної плати або компенсацію працівникам втрати її частини у зв`язку із затримкою її виплати, суди мають враховувати, що 1) індексація заробітної плати провадиться в період між переглядами Верховною Радою України розміру мінімальної заробітної плати і здійснюється відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» і тих положень Порядку проведення індексації грошових доходів громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 травня 1998 р. № 663 (з внесеними змінами та доповненнями), котрі йому відповідають, підприємством, установою чи організацією, які виплачують заробітну плату, при її нарахуванні починаючи з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, який перевищив 105 відсотків (величину порога індексації). За наявності зазначених умов у тому ж порядку індексації підлягає присуджена за рішенням суду сума заробітної плати, якщо ці умови настали у зв`язку з несвоєчасним виконанням рішення. 2) Компенсація втрати частини заробітної плати провадиться згідно зі ст. 34 Закону і Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 (зі змінами, внесеними постановою від 23 квітня 1999 року 692, підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати (проіндексованої за наявності необхідних для цього умов) на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифи на послуги зріс більше ніж на один відсоток.

Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.

Частиною 5 та 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення вихідної допомоги при звільненні в сумі 8334,15 грн. підлягають до задоволення

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 908,00 грн.

Керуючись ст.ст.4-5,10,81,89,259,263-265,273, 352,354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Ізюмської районної ради Харківської області про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні задовольнити.

Стягнути з Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Ізюмської районної ради Харківської області () на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , вихідну допомогу в сумі 8334,15 грн. та судовий збір в сумі 908,00 грн., а всього 9242,15 грн. (дев`ять тисяч двісті сорок дві гривні 15 копійок).

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Ізюмський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі у 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Ізюмського міськрайонного суду

Харківської області Т. Д. Бєссонова