Провадження № 2/522/5168/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2021 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: судді - Бондар В.Я.,

за участю секретаря судового засідання - Бойко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, як органу опіки та піклування в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи Служби у справах дітей Одеської міської ради про невідкладне відібрання дитини без позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси 19.10.2020 року звернулася Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , за участю третьої особи Служби у справах дітей Одеської міської ради та просить: відібрати малолітнього ОСОБА_1 без позбавлення батьківських прав матері ОСОБА_2 . Тимчасово влаштувати ОСОБА_1 до дитячого державного закладу на повене державне забезпечення.

В обґрунтування позову відзначено, що мати дитини ОСОБА_2 офіційно не працює, зловживає алкогольними напоями. За результатами комісійного виїзду за місцем проживання дітей, було з`ясовано, що в квартирі значно порушені санітарно-гігієнічні умови, квартира потребує капітального ремонту , малолітній син спить на брудній білизні, дитячі речі не в достатній кількості, низький рівень гігієни дитини у зв`язку з недоглядом та занедбаністю. ОСОБА_3 не розмовляє на рівні відповідному його віку. В квартирі стійкий, затхлий сморід, сирість, пліснява, матір має низький вихований потенціал, не займається вихованням та розвитком дітей. Дитина не відвідує жодний дошкільний навчальний заклад. З метою забезпечення безпеки дитини його було доставлено до дитячої лікарні.

Ухвалою суду від 21.10.2020 року провадження у справі було відкрите, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 19.11.2020 року.

У підготовчому засіданні 19.11.2020 року було задоволено клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, з метою ознайомлення з матеріалами справи, наступне засідання призначене на 26.01.2021 року.

З метою повторного сповіщення адвоката представника відповідача, розгляд справи у підготовчому засіданні 26.01.2021 року було відкладено на 25.03.2021 року.

У підготовчому засіданні 25.03.2021 року було поновлено строк представнику позивача та долучено до матеріалів справи докази подані разом з клопотанням від 17.03.2021 року. В результаті проведених підготовчих дій, було закрите підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 25.05.2021 року.

До суду 14.05.2021 року надійшов відзив від представника відповідача ОСОБА_4 , згідно якого просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Відзив мотивований тим, що перелік підстав для негайного відібрання дитини є вичерпним і таких підстав (передбачених ст. 164, 170 СК України) не існує. Друга вимога незаконна, адже якщо існують підстави для відібрання дитини, то дитина передається другому з батьків, діду, бабі.

До суду 24.05.2021 року надійшли додаткові пояснення Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, як органу опіки та піклування, у яких відзначили деякі законодавчі норми, які, на думку позивача, є підставою для задоволення позову.

У судовому засіданні 25.05.2021 року було долучено до справи відзив та додаткові пояснення, які по сутті є відповіддю на відзив, з метою підготовки заперечень розгляд справи відкладено на 01.07.2021 року.

До суду 11.06.2021 року надійшли заперечення представника відповідача ОСОБА_5 , в яких зазначив, що закон, який встановлює вичерпний перелік підстав для відібрання дитини має пріоритетне зазначення перед підзаконними актами на які посилається представник позивача.

У судовому засіданні 01.07.2021 року було долучено заперечення, повернуто без розгляду клопотання про долучення доказів до матеріалів справи від 01.07.2021 року.

Представник позивача ОСОБА_6 підтримала позовні вимоги та просила задовольнити.

ОСОБА_2 та її представники ОСОБА_7 та ОСОБА_4 заперечували проти позову.

Представник третьої особи ОСОБА_8 повністю підтримала позовні вимоги.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, оцінивши наявні докази, дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що Служба у справах дітей Одеської міської ради 12.10.2020 року звернулася до голови Приморської районної адміністрації Одеської міської ради з клопотанням про невідкладене відібрання малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від матері ОСОБА_2 , адже мати офіційно не працює, зловживає алкогольними напоями. В клопотанні вказано, що за результатами комісійного виїзду за місцем проживання дитини, було з`ясовано, що в квартирі значно порушені санітарно-гігієнічні умови, квартира потребує капітального ремонту, ОСОБА_3 спить на брудній білизні, дитячі речі не в достатній кількості, низький рівень гігієни дитини у зв`язку з недоглядом та занедбаністю. ОСОБА_3 не розмовляє на рівні відповідному його віку. В квартирі стійкий, затхлий сморід, сирість, пліснява, матір має низький вихований потенціал, не займається вихованням та розвитком сина. ОСОБА_3 не відвідує жодний дошкільний навчальний заклад (а.с.6-7).

Приморська районна адміністрація Одеської міської ради 13.10.2020 року видала розпорядження №431, яким ОСОБА_1 невідкладно відібрано від матері ОСОБА_2 та влаштовано дитину до дитячого навчального закладу на повене державне забезпечення (а.с.5).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у матері ОСОБА_2 народився син ОСОБА_1 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане 18.08.2014 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції (а.с.8).

Відомості про батька ОСОБА_1 внесенні за заявою матері на підстав ст. 135 СК України, що вбачається з повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження (а.с.54-55).

Комісією 09.10.2020 року було складено акт проведення оцінки рівня безпеки дитини відносно ОСОБА_1 , яким зафіксовано, що дитина має зовнішні ознаки недогляду та занедбаності, дитина виявлена під наглядом осіб з наявними ознаками алкогольного сп`яніння, наявні ознаки незабезпечення дитини, помешкання в якому проживає дитини не пристосоване до її проживання. Комісією зроблено висновок «дуже небезпечно» та відібрано дитину (а.с.11-15).

Акт підписаний трьома особами, посади та фах, яких не відзначені. В спеціальній графі прізвище, ініціали та посада відзначені лише прізвища та ініціали членів комісії. Від руки дописаний інспектор патрульної поліції підпис якого не відзначений.

Також у місцях для зазначення коментарів в акті власне коментарі відсутні. Акт не містять конкретизації та деталізації стану та оточення дитини.

З огляду на вищевикладене суд критично відноситься до вищевказаного акту проведення оцінки рівня безпеки дитини.

Надані довідки (а.с.31-35) з лікарні не приймаються судом до уваги, адже щодо ОСОБА_2 одна довідка, в якій зазначено, що на момент огляду даних про гостру хірургічну патологію немає. Інші довідки не стосуються учасників справи.

ОСОБА_7 , який діяв як представник відповідача та є батьком відповідачки ОСОБА_9 подав до суду листи Приморської районної адміністрації, яким повідомлено про здійснення ремонтних робіт щодо усунення протікання покрівлі та неможливість здійснення ремонту міжповерхового перекриття, у зв`язку з відсутністю коштів. Також листи щодо звернення ОСОБА_7 про заміну труби водопостачання, надання матеріальної допомоги на оплату рахунку ОАГВ (а.с.36-44).

З висновку лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про наявність у батька, матері дитини тривалої хвороби, яка перешкоджає виконанню батьківських обов`язків №49 вбачається, що ОСОБА_2 має високий ступінь втрати здоров`я внаслідок тривалої хвороби, що спричиняє повну нездатність до самообслуговування та залежність від інших осіб і перешкоджає виконанню батьківських обов`язків (а.с.64).

Даний висновок не деталізований конкретною підставою втрати здоров`я вичерпав свою дію, адже містить відомості про дійсність висновку до 25.05.2021 року.

З акту обстеження умов проживання (без дати) дітей вбачається, що умови проживання знаходяться в незадовільному стані, квартира потребує капітального ремонту, сморід, брудно, присутні собаки та кіт. Для дітей виділені окремі кімнати, спальні місця, присутні одяг та взуття по сезону у достатній кількості. Кімната потребує капітального ремонту (а.с.65).

ОСОБА_1 з 04.11.2020 року знаходиться в комунальному закладі «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Одеської обласної державної адміністрації». Члени родини (мати, тітка, бабуся, дідусь) відвідували дітей ( ОСОБА_10 та ОСОБА_3 ), приносили солодощі та фрукти, цікавилися станом здоров`я (а.с.70).

Згідно з ст. ст. 150, 157 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов`язаний брати участь у її вихованні та утриманні.

Відповідно до статті 11 Закону України "Про охорону дитинства" сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Відповідно ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно ст. 150 СК України, встановлено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, до яких, серед інших, належить і обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ч. 1 ст.170 СК України, закріплено загальні положення про відібрання дітей від батьків без позбавлення їх батьківських прав. Так, суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-6 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

У відповідності до вказаного положення відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав можливе лише за наявності підстав, передбачених пунктами 2-6 частини першої статті 164 СК України, а саме: батьки ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. А також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання.

Пунктом 8 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 р. № 866 встановлено що, якщо виникла безпосередня загроза життю або здоров`ю дитини, орган опіки та піклування, якому стало відомо про це, приймає рішення про негайне відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють.

Цією ж постановою визначено, що про відібрання дитини у батьків або осіб, які їх замінюють, орган опіки та піклування того ж дня письмово інформує органи прокуратури за місцем проживання дитини та у семиденний строк після прийняття рішення звертається до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав, про відібрання дитини в матері, батька без позбавлення батьківських прав.

Вказуючи на небезпеку життю та здоров`ю дитини позивач подав лише акт у відношенні сина відповідача, який не приймаються судом до уваги з підстав зазначених вище.

Належних, достатніх, достовірних та допустимих доказів наявності загрози для життя та здоров`я ОСОБА_3 позивач не надав.

Відібрання дитини від батьків тягне за собою припинення таких особистих немайнових прав батьків як право на виховання, право на захист дитини, право на спілкування з нею.

Відповідно до частини другої статті 155 СК містить спеціальне застереження про те, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Небезпека спілкування дитини з батьками являє собою крайній вид такої суперечності.

У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію.

Відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав є тимчасовим заходом на відміну від позбавлення цих осіб батьківських прав, яке має безстроковий характер. Тому якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини, при цьому суд керується інтересами дитини.

Оскільки підставою для відібрання дитини є випадки, при яких залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання, то повернення дитини можливе лише при усуненні зазначених обставин (батько, мати вилікувались, змінили поведінку, змінили ставлення до дитини тощо). Довести це слід позивачу, оскільки кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (див., mutatis mutandis, справу "Хазе проти Німеччини", N 11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004-III (витяги)). При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я (див. справи "Валлова і Валла проти Чеської Республіки", N 23848/04, п. 72, від 26 жовтня 2006 року; і "Гавелка та інші проти Чеської Республіки", N 23499/06, N 57, від 21 червня 2007 року). З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків (див., наприклад, справу "К. А. проти Фінляндії", N 27751 /95, п. 92, ЄСПЛ 2003-I). Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї.( Рішення ЄСПЛ у справі «Савіни проти України», 2008 рік ).

Для відібрання дитини, зокрема від матері, суд в своєму рішенні повинен навести конкретну та підтверджену належними та допустимими доказами по справі підставу для такого відібрання, за усунення якої мати мала б в подальшому змогу повернути дітей та продовжити їх виховання в безпечному для них середовищі.

Умови за яких дитина може бути повернута в сім`ю органом опіки та піклування ніде не зазначені, що по суті унеможливлює матір`ю здійснення дій необхідних для повернення сина в сім`ю.

Суд звертає увагу, що в актах відзначено про незадовільний стан житлового приміщення, але в листі №00-М-180п від 04.06.2008 року (а.с.36) Приморська районна адміністрація Одеської міської ради взяла на себе обов`язок щодо проведення ремонту міжповерхового перекриття, але інформація про виконання таких ремонтних робіт не міститься в матеріалах справи.

Отже, суд дійшов висновку про недоведеність факту неналежного піклування про дитину, що створює загрозу для його життя і здоров`я, ухилення від виконання матір`ю своїх обов`язків з виховання сина.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов переконливого висновку, що позов Приморської районної адміністрації Одеської міської ради як органу опіки та піклування задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 5, 12, 30, 43, 76, 81, 84, 89, 95, 223, 235, 241, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, як органу опіки та піклування (код , м. Одеса, вул. Канатна, 134) в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Портофранківським ВМ Приморського РВОМУГУ МВС України в Одеській області 15.04.2011 року, АДРЕСА_1 ), за участю третьої особи Служби у справах дітей Одеської міської ради (код , м. Одеса, вул. Косовська, 2-Д) про невідкладне відібрання дитини без позбавлення батьківських прав залишити без задоволення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

До утворення апеляційних судів в апеляційних округах, апеляційна скарга подається шляхом подання апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Одеси до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 08.07.2021 року.

Суддя: В.Я.Бондар