Справа № 219/3491/21
Провадження № 2/219/1852/2021
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

06 липня 2021 року м. Бахмут Донецької області

Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Шевченко Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Брагіної М.В.,

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бахмут в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

08.04.2021 позивач ОСОБА_1 звернулася до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою, в якій просить суд визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовна заява обґрунтована тим, що позивач є співвласником будинку АДРЕСА_1 . В належному позивачу будинку зареєстрована її онука - відповідач ОСОБА_2 , але з 2014 року фактично за адресою реєстрації не проживає, у зв`язку з тим, що вона виїхала до Росії, там працює, має житло, та повертатися додому в м. Бахмут не має бажання. Вказано, що реєстрація відповідача у будинку створює позивачу перешкоди вільно володіти та користуватися майном, вона зобов`язана сплачувати комунальні послуги з урахування реєстрації ОСОБА_2 , є певні перешкоди у оформленні субсидію для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг. У зв`язку з чим позивач вимушена звернутися з даним позовом до суду.

Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 25.05.2021 по вказаній справі було відкрито провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву.

Позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Олицька Л.М. в судове засідання не з`явилися, представник позивача 05.07.2021 надала заяву про розгляд справи без її та позивача участі, позовні вимоги підтримує.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася. Разом з тим, 05.07.2021 на електронну адресу суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, вказує, що позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення.

На підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 13.05.1994, виданого радгосп-комбінатом «Углегірський» Бюро приватизації житла Артемівського району «Мансарда» на підставі розпорядження № 215, будинок АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 (а.с.6).

Відповідно до довідки № 372/01-34, виданої 05.04.2021 сільським головою Новолуганської сільської ради, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано 3 осіб: власник - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , її донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та онука - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

Факт реєстрації відповідачів за вищевказаною адресою підтверджується також інформацією Новолуганської сільської ради від 24.05.2021 № 503/02-32, наданої на запит суду 24.05.2021 (а.с.15).

Відповідно до акту про не проживання Новолуганської сільської ради від 05.04.2021, за адресою: АДРЕСА_1 фактично проживають ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , при цьому зареєстрована за даною адресою ОСОБА_2 фактично не проживає за цією адресою з липня 2014 року, комунальними послугами не користується, участі в утриманні житла не приймає (а.с.7).

Глава 23 ЦК України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено у ч. 3 ст. 13 Конституції України, власність зобов`язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому, право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону.

Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Та обставина, що ОСОБА_2 не знята з реєстрації із даного житлового приміщення, перешкоджає позивачу, як власнику будинку, володіти, користуватися та розпоряджатися приміщенням в повному обсязі, що є порушенням їх права власності.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 ст. 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї.

Вимогами ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Як зазначено в ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст.156 Житлового кодексу Української РСР з урахуванням положень ч.1 ст.405 Цивільного кодексу України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Частиною 2 ст.405 Цивільного кодексу України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути обмежений у здійсненні цього права.

Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Нарахування позивачу комунальних платежів з урахуванням реєстрації у спірному жилому приміщенні відповідача суд розцінює як порушення прав позивача, таке порушення підлягає захисту.

Вище приведені обставини та факти у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи позивачем були обґрунтовані обставини, на які він посилався як на підстави своїх вимог.

Судом достовірно встановлено, що відповідач не проживає у спірному будинку з липня 2014 року, ним не користується, витрати пов`язані з оплатою комунальних послуг не сплачує, а тому суд визнає ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Керуючись ст.ст. 5, 12, 81, 141, 142, 229, 263-265, 354 ЦПК України, ст.ст. 319, 321,386, 391 ЦК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони по справі:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя Л.В. Шевченко

06.07.2021