РІШЕННЯ

Іменем України

26 лютого 2021 року Новогродівський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Любчика О.В., за участю секретаря Рудакової Т.Ю., представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новогродівка Донецької області за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу,

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, в якому зазначив, що 04 червня 1988 року між ним та відповідачем зареєстрований шлюб, від шлюбу сторони мають повнолітню дочку ОСОБА_5 . Зазначає, що шлюб виявився невдалим, сумісне життя з відповідачем не склалося у зв`язку з втратою почуття любові, різними поглядами на життя, відсутність взаєморозуміння. Позивач вказує, що в зв`язку з хворобою він потребує стороннього догляду, але відповідач відмовилась доглядати за ним, через що позивач був вимушений переселитись проживати до своєї матері. З червня 2017 року між сторонами фактично припинені шлюбні відносини. Позивач переконаний, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. У зв`язку з чим, просить розірвати шлюб між ним та ОСОБА_4 .

Позивач, належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій, просив розглянути справу без його участі, на позовних вимогах наполягав.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги.

Відповідач належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, за участю її представника.

Представник відповідача в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 04 червня 1988 року Новогродівською міською радою м. Селидове, актовий запис № 42.

За положеннями ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Частиною першою статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

За частиною 2 статті 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Згідно з п. 10 Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в частині 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання».

Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

Збереження шлюбу можливе лише на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є морально-правовою основою шлюбу.

Враховуючи те, що подружжя остаточно припинили шлюбні відносини, суд вважає, що подальше сумісне життя та збереження сім`ї між ними неможливо, тому, шлюб має бути розірвано.

Керуючись ст. ст. 24, 104, 105, 110, 112 СК України, ст. ст. 247, 263-265, 273 ЦПК України, суд,

вирішив:

позов задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований 04 червня 1988 року Новогродівською міською радою м. Селидове, актовий запис № 42.

Стягнути з ОСОБА_4 , іпн НОМЕР_1 , судовий збір на користь держави у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Новогродівський міський суд Донецької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено 01 березня 2021 року.

Суддя О.В. Любчик