Справа № 703/3389/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2021 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Ігнатенко Т.В.

секретар судових засідань Бондаренко А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла Черкаської області подання приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Бурмаги Євгенія Анатолійовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа

ВСТАНОВИВ:

29 червня 2021 року приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Бурмага Є.А. звернувся до суду з вищевказаним поданням, в якому просить тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , до виконання зобов`язань, покладених на нього за виконавчим листом №703/3389/20 від 20 травня 2021 року.

Подання обґрунтовує тим, що в нього на виконанні знаходиться виконавче провадження №65562724 з виконання виконавчого листа №703/3389/20 від 20 травня 2021 року про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , як батьків неповнолітнього ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_4 коштів у загальній сумі 273481 гривня 28 копійок.

За вказаним виконавчим документом боржником є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Виконавцем 25 травня 2021 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Копія даної постанови направлено сторонам виконавчого провадження. Рішення до даного часу боржником не виконано, декларацію не подано, будь-яких дій, спрямованих на його виконання не здійснено, що суперечить вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Вжитими виконавцем заходами встановлено, що боржнику не належить майно на праві власності, ОСОБА_1 рішення не виконує. Крім того, боржник не одержує доходи, кошти по рішенню суду не сплачує, має паспорт громадянина України для виїзду за кордон, однак державний кордон України не перетинала.

Враховуючи викладене, рішення до даного часу не виконано, а боржник ухиляється від виконання його, не вживає заходів щодо виконання рішення за рахунок належного йому майна і доходів, в зв`язку з чим приватний виконавець звернувся до суду з даним поданням.

Приватний виконавець виконавчого округу Черкаської області Бурмага Є.А. у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про дату, час та місце розгляду подання був повідомлений належним чином.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали подання, приходить до наступного висновку.

Згідно ч.1 ст.441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Судом встановлено, що 20 травня 2021 року Смілянським міськрайонним судом Черкаської області видано виконавчий лист №703/3389/20 про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , як батьків неповнолітнього ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_4 коштів у загальній сумі 273481 гривня 28 копійок (а.с.187-188).

За вказаним виконавчим документом боржником є ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Згідно ч.5 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

25 травня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Черкаської області Бурмаго. Є.А., за результатами розгляду заяви про примусове виконання вищевказаного виконавчого листа, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №65562724 (а.с.185-186).

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження», боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 31 липня 2019 року, винесеної за результатами розгляду цивільної справи №554/13475/15-ц, зазначив, що державний виконавець повинен не лише направити боржнику копію постанови про відкриття виконавчого провадження, але й встановити факт отримання боржником копії цієї постанови, якою встановлено строк для добровільного виконання рішення суду.

Так, до матеріалів подання додано копія супровідного листа №1206 від 25 травня 2021 року, відповідно до якого, приватним виконавцем Бурмагою Є.А. на адресу ОСОБА_1 направляється для виконання та до відома постанова про відкриття виконавчого провадження від 25 травня 2021 року, винесена при примусовому виконанні виконавчого листа №703/3389/20 від 20 травня 2021 року, що видав Смілянський міськрайонний суд Черкаської області (а.с.182).

Разом з тим, будь-яких доказів направлення та вручення вищевказаної постанови боржнику ОСОБА_1 за адресою, зазначеною у виконавчому листі, чи вручення її особисто боржнику, матеріали подання не містять.

Крім того, у розумінні п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», ухиленням, є навмисне чи інше свідоме невиконання боржником обов`язків за рішенням суду, у зв`язку з чим і здійснюється примусове виконання та є підставою про застосування до боржника тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

В силу ст.13 Загальної Декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Також ст.12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Згідно ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордоном у випадках, передбачених п.1-9 ч.1 цієї статті.

Приймаючи до уваги узагальнення судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України Верховного Суду від 01 лютого 2013 року ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак, воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Наявність у боржника невиконаних зобов`язань за рішенням суду саме по собі, не є підставою для обмеження його права на виїзд за межі України, оскільки необхідною умовою для застосування такого обмеження, є навмисне та свідоме невиконання боржником рішення суду.

Згідно ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

За змістом п.5 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзду в Україну громадян України», підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду громадянина України за кордон є не тільки наявність невиконаних зобов`язань, але і ухилення від їх виконання.

Ухиленням від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням суду, є будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини. Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення ч.3 ст.12 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання».

Статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання.

Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Права, викладені у пункті 1 Протоколу Конвенції, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Зокрема, у справі «Гочев проти Болгарії» Європейський Суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином:

У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку із неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78-82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії» (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 121).

У пункті 50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості - виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (див. вказане вище рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», §124 і вказане вище рішення Європейського Суду «Фельдеши Фельдешне Хайлик против Венгрии», §35). Така перевірка має, як правило, проводитися судами, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості й законності процедури (див. Рішення Європейського Суду від 25 січня 2007 г. за справою «Сіссаніс проти Румунії»), скарга № 23468/02, § 70).

Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу (див. з необхідним змінами Рішення Європейського Суду від 23 червня 1981 р. за справою «Ле Конт, Ван Лейвен і Де Мейере проти Бельгії» (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), Series A, N 43, §60)...».

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Як вбачається з матеріалів подання, приватним виконавцем здійснено ряд здійснював ряд необхідних та передбачених чинним законодавством дій для належного забезпечення виконання рішення суду, зокрема, направлення запитів до: Державної міграційної служби України щодо отримання боржником паспорту громадянина України для виїзду за кордон; Пенсійного фонду України щодо отримання боржником пенсії та працевлаштування за трудовим та цивільно-правовими договорами та щодо останнього місця роботи; Міністерства внутрішніх справ України щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів; Державної фіскальної служби України щодо джерел отримання боржником доходів та відкрити рахунків на ім`я боржник; Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області щодо реєстрації за боржником земельних ділянок, та отримано відповіді на них про відсутність такої інформації (а.с.169-175).

Крім того, приватним виконавцем 25 травня 2021 року сформовано Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта за №258136877, відповідно до якої, право власності на нерухоме майно за ОСОБА_1 не зареєстроване (а.с.176-77).

Також, 25 травня 2021 року приватним виконавцем винесено постанови про накладення арешту на майно боржника, а також арешт коштів боржника, яка направлена на виконанні до банківських установ (а.с.179, 180-181, 183-184).

Таким чином, приватним виконавцем до подання додано виключно документи, які підтверджують здійснення ним своїх прав та обов`язків, та жодним чином не підтверджують умисне ухилення боржником від виконання зобов`язань, покладених на неї рішенням суду.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що доводи приватного виконавця про ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов`язань, покладених на неї рішенням суду не ґрунтуються на належних та допустимих доказах, та є припущеннями.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Позиція щодо неправомірності заборони виїзду за кордон без оцінки індивідуальних обставин боржника на підставі лише факту наявності невиконаного грошового зобов`язання, викладена у рішенні ЄСПЛ у справі «Хлюстов проти Росії».

Отже, право на звернення до суду із поданням про обмеження боржника у праві виїзду за межі України виникає у державного виконавця лише у випадку доведення і обґрунтування факту умисного ухилення останнього від виконання своїх зобов`язань.

Однак, матеріали подання не містять належних та допустимих доказів, які підтверджують факт умисного ухилення боржника, від виконання зобов`язань, покладених на неї рішенням суду.

Сам по собі факт відкриття виконавчого провадження та невиконання боржником зобов`язання самостійно не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на неї судовим рішенням обов`язків.

Відповідно до ч.1-3 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що подання приватного виконавця Бурмаги Є.А. є необґрунтованим, в зв`язку з чим задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.33 Конституції України, ст.12, 76-81, 83, 89, 247, 260-261, 353, 354, 441 ЦПК України, ст.18, 26, 28 Закону України «Про виконавче провадження», -

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Черкаської області Бурмаги Євгенія Анатолійовича про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її отримання шляхом подання апеляційної скарги.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий Т.В. Ігнатенко