ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«06» липня 2021 року

м. Харків

справа № 635/1001/20

провадження № 22-з/818/255/21

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В., (суддя-доповідач),

суддів - Хорошевського О.М., Яцини В. Б.,

за участю секретаря Дмитренко А.Ю.

учасники справи:

позивачка ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 20 січня 2021 року в складі судді Пілюгіної О.М. та додаткове рішення Харківського районного суду Харківської області від 22 лютого 2021 року в складі судді Пілюгіної О.М.

в с т а н о в и в:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про встановлення факту шлюбних відносин, поділ майна як спільної сумісної власності.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 20 січня 2021 року повністю відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог.

Додатковим рішенням Харківського районного суду Харківської області від 22 лютого 2021 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 337,67 грн.

Не погоджуючись з рішенням та додатковим рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційні скарги.

Постановою Харківського апеляційного суду від 14 червня 2021 року апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 20 січня 2021 року та додаткове рішення Харківського районного суду Харківської області від 22 лютого 2021 року залишено без задоволення; рішення Харківського районного суду Харківської області від 20 січня 2021 року та додаткове рішення Харківського районного суду Харківської області від 22 лютого 2021 року залишено без змін.

23 червня 2021 року від представника ОСОБА_2 надійшла заява про ухвалення додаткової постанови в частині стягнення витрат на правову допомогу.

Заява мотивована тим, що протягом розгляду справи судом апеляційної інстанції відповідачем понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 3066,66 грн, які підлягають стягненню на його користь з позивачки, у зв`язку з тим, що її позов та апеляційні скарги залишено без задоволення. Вказав, що розмір витрат на оплату адвоката є співмірним із складністю справи та виконаних робіт, витраченим часом, обсягом послуг та робіт, ціною позову та значенням справи для сторони. Зазначив, що у відзиві на позовну заяву було вказано, що відповідачем очікується понести витрати на правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн, тому протягом п`яти днів з дня ухвалення постанови він надає відповідні докази.

Просив ухвалити додаткову постанову, якою стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені відповідачем судові витрати в розмірі 3 066,66 грн.

05 липня 2021 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_1 надійшли заперечення на заяву, в яких вона просила відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_2 , посилаючись на те, що заява подана з порушенням п`ятиденного строку для подання заяв. Крім того, вважала, що деякі послуги, вказані у квитанціях, відсутні. ОСОБА_2 має заборгованість зі сплати по аліментам в розмірі 12 249, 00 грн, тому враховуючи викладене та її майновий стан, вважала заяву необгрунтованою.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи заяви вважає, що заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового судового рішення необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Пунктом 3 частини 1 статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно вимог статті 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

За змістом статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).

За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.

За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 вказаного Закону).

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19).

Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Відповідно до частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Верховний Суд у постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268, від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§ 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§§ 34-36), від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§ 95).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Матеріали справи свідчать про те, що інтереси ОСОБА_2 під час перегляду справи апеляційним судом представляв адвокат Адвокатського об`єднання «Дмитра Ципліцького» - Малойван Є.І. на підставі договору про надання правової (правничої) допомоги № 14042020 від 14 квітня 2020 року та ордеру, серія ХВ № 1709 (а. с. 69 том 1, а. с. 24 том 2).

У пункті 4.1. зазначеного договору вказано, що вартість наданих правових (правничих) послуг адвокатське бюро розраховує після одержання від клієнта замовлення на надання правової допомоги, виходячи із розрахунку: 1 година роботи (надання правової/правничої допомоги тощо) 800,00 грн, участь у одному судовому засіданні 800,00 грн, мінімальна тарифікація 10 хвилин.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 20 січня 2021 року повністю відмовлено у задоволенні вимог ОСОБА_1 .

Постановою Харківського апеляційного суду від 14 червня 2021 року зазначене судове рішення залишено без змін.

Питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу під час прийняття постанови апеляційним судом не вирішувалось.

23 червня 2021 року представник відповідача подав до суду апеляційної інстанції заяву про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення витрат на правову допомогу, у якій просив стягнути з позивачки на користь відповідача судові витрати в розмірі 3066,66 грн. Разом із заявою представником відповідача надано докази щодо розміру витрат на правничу допомогу.

З акту виконаних робіт № 000299 від 26 квітня 2021 року вбачається, що адвокатським бюро надано ОСОБА_2 наступні послуги: 05 квітня 2021 року участь у судовому засіданні у Харківському апеляційному суді тривалістю 1 година вартістю 800,00 грн, 16 квітня 2021 року складання та відправлення заяви про ознайомлення з матеріалами справи протягом 10 хвилин вартістю 133,33 грн, 26 квітня 2021 року ознайомлення з матеріалами апеляційних скарг у Харківському апеляційному суді протягом 40 хвилин вартістю 533,33 грн. Загалом вартість робіт склала 1466,66 грн.

На підставі зазначеного акту складено рахунок № 000299 на суму 1466,66 грн.

З акту виконаних робіт № 000378 від 14 червня 2021 року вбачається, що адвокатським бюро надано ОСОБА_2 наступні послуги: 01 червня 2021 року участь у судовому засіданні у Харківському апеляційному суді (засідання не відбулося через відсутність складу суду) тривалістю 1 година вартістю 800,00 грн, 14 червня 2021 року - участь у судовому засіданні у Харківському апеляційному суді тривалістю 1 година вартістю 800,00 грн. Загалом вартість робіт склала 1600,00 грн.

На підставі цього акту складено рахунок № 000378 на суму 1600,00 грн.

Проте, судова колегія не вбачає підстав для ухвалення додаткового судового рішення про стягнення судових витрат, оскільки згідно з вимогами статей 141, 246 ЦПК України докази розміру судових витрат можуть бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача просив у разі відмови у задоволенні позову покласти судові витрати на правову допомогу на позивачку. Вказав, що орієнтовний розрахунок суми судових витрат на правничу допомогу, що очікує понести відповідач, - 20 000,00 грн.

Однак, цей відзив подано до суду першої інстанції. На стадії апеляційного перегляду справи представник відповідача не заявляв про те, що докази розміру витрат на правничу допомогу будуть надані протягом п`яти днів після прийняття постанови. Представник відповідача був присутній у судовому засіданні 14 червня 2021 року, проте відповідної заяви до закінчення судових дебатів у справі не зробив. Письмової заяви з цього приводу до суду апеляційної інстанції він також не подавав.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтримала свої заперечення та просила відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_2 .

Отже, враховуючи відсутність у матеріалах справи заяви відповідача до апеляційного суду про намір подати докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення апеляційним судом судового рішення, підстав для застосування правил частини 8 статті 141 ЦПК України у даному разі не вбачається.

У зв`язку з чим, відсутні підстави для ухвалення додаткового судового рішення щодо стягнення з ОСОБА_1 витрат ОСОБА_2 на професійну правничу допомогу під час розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст.141, 142, 270, 368, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

у х в а л и в:

Заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 20 січня 2021 року в складі судді Пілюгіної О.М. та додаткове рішення Харківського районного суду Харківської області від 22 лютого 2021 року в складі судді Пілюгіної О.М. по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про встановлення факту шлюбних відносин, поділ майна як спільної сумісної власності залишити без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді О.М. Хорошевський

В. Б. Яцина

Повний текст ухвали складено 08 липня 2021 року.