КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
___________________________________
Справа №759/7650/21
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/8881/2021
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Баллі Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Такташова Олександра Яковича на ухвалу судді Святошинського районного суду міста Києва від 14 квітня 2021 року (суддя Твердохліб Ю.О.) про відмову у забезпеченні позову до подання позовної заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чібісова Геннадія Олександровича про визнання дій протиправними, визнання недійсним договору дарування, скасування запису про право власності,

встановив:

у квітні 2021р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в особі свого представника - адвоката Такташова О.Я. звернулися до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви шляхом накладення заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, в тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав, зокрема: Міністерству юстиції України та його територіальним органам, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції реєстрації, вчиняти дії щодо внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відносно об`єктів нерухомості: квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000) до вирішення спору по суті, а саме прийняття судом остаточного рішення у справі.

Обґрунтовуючи заяву, заявники посилалися на те, що ОСОБА_1 є дочкою, а ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - онуками ОСОБА_4 , яка була зареєстрована та проживала у АДРЕСА_2 .

Заявники зазначали, що протягом останніх чотирьох років ОСОБА_4 перенесла декілька разів інсульт та за станом свого здоров`я з травня 2020 р. (після виписки з лікарні) була лежачою і фактично (через стан свого здоров`я) не могла писати та говорити. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 тимчасово проживають за межами України, у свою чергу ОСОБА_1 мала намір (збирала необхідні документи) забрати ОСОБА_4 на лікування до Польщі. Крім того, ОСОБА_1 організувала догляд за ОСОБА_4 . Однак, у січні 2021 року ОСОБА_3 разом з доглядальницею перемістили ОСОБА_4 до «будинку пристарілих», який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , а вже 2 лютого 2021 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 був

укладений договір дарування квартири АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла.

Заявники стверджували, що ОСОБА_4 у період укладання правочину перебувала у безпорадному стані, так як на неї був сторонній вплив на її волевиявлення, оскільки її перемістили до «будинку пристарілих» проти її волі.

Також заявники зазначали, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чібісовим Г.О. під час посвідчення договору дарування від 2 лютого 2021р. порушено вимоги законодавства, а саме: не зазначено місця вчинення нотаріальної дії та причин, з яких нотаріальна дія була вчинена поза робочим місцем приватного нотаріуса; не встановлено дійсних намірів кожної із сторін до вчинення правочину (укладення договору дарування), який він посвідчував, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину; не перевірено обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, а саме не отримано жодної довідки про те, що за станом здоров`я ОСОБА_4 мала можливість усвідомлювати свої дії та (або) керувати ними; не дивлячись на те, що ОСОБА_4 через фізичні вади не мала можливості особисто підписувати документи, а також за станом здоров`я взагалі не мала можливості висловлювати свою волю, не залучено інших осіб під час посвідчення договору дарування.

Заявники зазначали, що договір дарування від 2 лютого 2021р. та подальша його державна реєстрація порушує їх права та законні інтереси як спадкоємців за законом, крім того 30 січня 2020р. ОСОБА_4 склала заповіт на ОСОБА_2 .

Заявники повідомляли про те, що вони мають намір звернутися у строк, передбачений Цивільним процесуальним кодексом України, до Святошинського районного суду міста Києва з позовною заявою до ОСОБА_3 та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чібісова Г.О. про визнання дій протиправними, визнання недійсним договору дарування від 2 лютого 2021р. та скасування запису про право власності за номером 40364525 від 2 лютого 2021р., однак не накладення заборони вчиняти дії щодо внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стосовно квартири може у подальшому призвести до внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно або здійснення подальшого відчуження нерухомого майна, що істотно ускладнить чи унеможливить подальше виконання рішення суду в даній справі.

Ухвалою судді Святошинського районного суду міста Києва від 14 квітня 2021 року у задоволенні заяви відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Такташов О.Я. просить ухвалу судді скасувати та постановити нову ухвалу про задоволення заяви.

Представник заявника посилається на порушення судом норм процесуального права, оскільки судом першої інстанції не надано належної оцінки доводам заявників з приводу того, що дії ОСОБА_3 по внесенню змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та у подальшому здійснення відчуження спірного майна, можуть істотно ускладнити чи унеможливити подальше виконання рішення суду у даній справі, оскільки зміняться обставини справи.

Крім того, судом першої інстанції не враховано, що обране забезпечення позову спрямоване насамперед проти несумлінних дій інших осіб ( ОСОБА_3 , органів державної реєстрації прав на нерухоме майно, в тому числі особи, які виконують функції державного реєстратора), які за час розгляду справи можуть продати, знищити чи знецінити майно тощо.

Представник заявника стверджує, що судом першої інстанції не надано належної оцінки доводам, які викладені у заяві про забезпечення позову, а саме, що заборона

органам державної реєстрації права на нерухоме майно вчиняти дії щодо внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відносно квартири є тимчасовими заходами на час розгляду цієї справи, яка обмежує лише відчуження вказаної квартири і не перешкоджає ОСОБА_3 у реалізації його права володіння і користування

квартирою.

Представник заявника зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що обраний спосіб забезпечення позову є співмірним із вимогами, з якими ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають намір звернутися до суду, а саме з позовом про визнання дій приватного нотаріуса протиправними, визнання недійсним договору дарування та скасування запису про право власності.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

ОСОБА_3 про день та час розгляду апеляційної скарги повідомлявся за наявною в матеріалах справи адресою його місця реєстрації, однак судова повістка-повідомлення повернулася до суду без вручення з відміткою листоноші «адресат відсутній за вказаною адресою» (с.с.54-55).

Згідно ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Виходячи з викладеного, вважається, що ОСОБА_3 належним чином повідомлений про день та час розгляду апеляційної скарги.

Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чібісов Г.О., будучи повідомленим про день та час розгляду апеляційної скарги шляхом направлення судового повідомлення на електронну адресу (с.с.49-50), зазначену в апеляційній скарзі, у судове засідання не з`явився, клопотання про його перенесення не подав.

Виходячи з викладеного, та на підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у відсутність зазначених учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвоката Такташова О.Я., який підтримав апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення майбутнього позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання дій протиправними, визнання недійсним договору дарування, скасування запису про право власності, суд першої інстанції виходив з того, що обставини, на які посилаються заявники як підставу для забезпечення позову ніяким чином не підтверджені.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони

матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У пунктах 1-4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів до забезпечення позову з урахуванням адекватності вимог заявника, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, ймовірності утруднення виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

До заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не додані документи у підтвердження родинних стосунків між заявниками та ОСОБА_4 , що заявники є спадкоємцями ОСОБА_4 , на що вони посилаються у заяві, а відтак не надано доказів, що заявники мають правові підстави стверджувати, що спірний договір порушує їх права та інтереси та між учасниками може виникнути спір.

Враховуючи, що безпідставне вжиття заходів забезпечення майбутнього позову та обмеження прав власника майна на розпорядження своєю власністю може спричинити порушення його прав та законних інтересів, ненадання заявниками доказів у підтвердження свого правового статусу до сторони спірного договору, суд першої інстанції правомірно відмовив заявникам у задоволенні їх заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції оскаржувана ухвала постановлена з дотриманням норм процесуального права, тому підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги не встановлено.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Такташова Олександра Яковича залишити без задоволення, ухвалу судді Святошинського районного суду міста Києва від 14 квітня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 6 липня 2021 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк