Справа № 130/242/20
Провадження № 22-ц/801/424/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Порощук П. П.
Доповідач:Береговий О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2021 рокуСправа № 130/242/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Берегового О.Ю. (суддя-доповідач),

суддів: Панасюка О.С., Шемети Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Куленко О.В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: Держава Україна в особі Державної казначейської служби України, Жмеринська місцева прокуратура, Прокуратура Вінницької області,

розглянув цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Жмеринської місцевої прокуратури, Прокуратури Вінницької області про відшкодування моральної шкоди за невиконання ч.2 ст.308 КПК України за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 08 грудня 2020 року, ухвалене місцевим судом під головуванням судді Порощука П.П., дата складення повного тексту рішення невідома,

встановив:

В січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Жмеринської місцевої прокуратури, прокуратури Вінницької області про відшкодування моральної шкоди за невиконання ч. 2 ст. 308 КПК України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на його звернення до відповідачів про порушення строків досудового слідства та прийняття відповідних мір згідно ч. 2 ст. 308 КПК України відповідачі подають відписки. Зазначив, що розрахунок шкоди проведено з врахуванням: його старечого віку, невиконаннями вимог КПК України відповідачами.

З огляду на викладені обставини, просив стягнути з відповідачів через Державу Україна в особі Державної казначейської служби України на його користь моральну шкоду в розмірі 200000 грн.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 08 грудня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 08 грудня 2020 року мотивоване тим, що позивачем зазначено підстави для стягнення моральної шкоди, дії та бездіяльність відповідачів, однак останній не зазначив чи розглядалося в порядку КПК оскарження дій, бездіяльності та рішень цих органів в рамках кримінальних проваджень та не підтверджено таких незаконних дій в наданих відповідях позивачу. Крім того, позивачем не надано будь-яких рішень, що набрали законної сили, про визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності відповідачів по справі.

Не погоджуючись з таким рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилався на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на його думку надані до суду докази спростовують висновки суду попередньої інстанції про відсутність бездіяльності відповідачів по справі. Крім того, зазначає, що він позбавлений можливості отримати будь яке рішення про визнання дій чи бездіяльності відповідачів до спрямування кримінальної справи до суду, в якій він є заявником.

Відповідачі не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не направили, що за положеннями ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що у провадженні слідчого відділення Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області перебувають наступні кримінальні провадження: № 0000023 від 10.05.2018 року за ч. 1 ст. 384 КК України; № 0000022 від 10.05.2018 року за ч. 1 ст. 382 КК України; 0000041 від 12.06.2017 року за ч. 1 ст. 358 КК України; № 0000047 від 29.06.2017 року за ч. 1 ст. 296 КК України; № 0000045 від 16.06.2017 року за ч. 1 ст. 367 КК України; №0000059 від 19.11.2018 року за ч. 1 ст. 384 КК України; №0000060 від 19.11.2018 року за ч. 1 ст. 356 КК України; № 0000053 від 12.06.2017 року за ч. 1 ст. 358 КК України. У провадженні барського ВП Жмеринського ВП ГУНП у Вінницькій області перебуває криміналшьне провадження №0000022 від 21.03.2017 року за ч. 1 ст. 384 КК України.

В матеріалах справи містяться листи першого заступника прокурора Вінницької області ОСОБА_2 № 04/2/2-55-19 від 26.04.2019 року та від 23.10.2019 року (а.с. 10, 14), надіслані позивачу ОСОБА_1 у відповідь на його скарги щодо неналежного досудового розслідування, процесуального керівництва у вказаних вище кримінальних провадженнях (а.с. 3, 4), як і відповідь в.о. начальника відділу прокуратури області Ніколаєнко І. про направлення за належністю звернення ОСОБА_1 від 08 серпня 2019 року (а.с.17).

Листами заступника керівника Жмеринської місцевої прокуратури ОСОБА_3 та першого заступника керівника Жмеринської місцевої прокуратури Трачука О.В. позивачу ОСОБА_1 на його скарги (а.с. 3, 5-6) та заяви (а.с. 2) з приводу недотримання розумних строків досудового слідства, також надані відповіді за № 74-72-16 від 08.04, 06.05, 11.05, 17.05, 13.08, 11.05.2019 року (а.с. 7-9,15,16,18,), які містять дані про заходи, вжиті з метою дотримання розумних строків слідства у згаданих вище кримінальних провадженнях та роз`яснено порядок оскарження дій чи бездіяльності слідчого або прокурора.

На спростування доводів апеляційної скарги слід зазначити про таке.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За нормами ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1 ст.1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди (статті 1173,1174 ЦК України).

Статтею 1173 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі №920/715/17, статті 1173 та 1174ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Наявність цих умов в межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі ст. ст. 1173, 1174 ЦК України.

Відповідно до пункту 15 частини 1 ст. 3 КПК України, прокурор - це особа, яка обіймає посаду, передбачену статтею 17 Закону України «Про прокуратуру», та діє у межах її повноважень.

Згідно із частиною 1 ст. 36 КПК України прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього кодексу, є самостійним у його процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові та інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення прокурора.

На підставі частини 3 ст. 17 Закону України «Про прокуратуру» під час здійснення повноважень, пов`язаних з реалізацією функцій прокуратури, прокурори є незалежними, самостійно приймають рішення про порядок здійснення таких повноважень, керуючись при цьому положеннями закону, а також зобов`язані виконувати лише такі вказівки прокурора вищого рівня, що були надані з дотриманням вимог цієї статті.

Частиною 1 статті 2 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що на прокуратуру покладається, зокрема, функція нагляду за додержанням законів органами, що провадять оперативно-розшукову діяльність, дізнання та досудове слідство.

Коло повноважень прокурора у процесі здійснення нагляду за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням передбачене частиною 2 статті 36 КПК України.

Відповідно до абзацу 2 частини 1 ст. 45 Закону України «Про прокуратуру» рішення, дії чи бездіяльність прокурора в межах кримінального процесу можуть бути оскаржені виключно в порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України. Якщо за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність прокурора в межах кримінального процесу встановлено факти порушення прокурором прав осіб або вимог закону, таке рішення може бути підставою для дисциплінарного провадження.

Право на звернення до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії прокурорів із дисциплінарною скаргою про вчинення прокурором дисциплінарного проступку має кожен, кому відомі такі факти (частина 2 статті 45 Закону України «Про прокуратуру»).

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого та прокурора, що можуть бути оскаржені слідчому судді на етапі досудового провадження, визначений у частині 1 статті 303 КПК України, серед яких в пункті 9-1 зазначено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування - особою, якій відмовлено у задоволенні скарги, її представником, законним представником чи захисником.

Відповідно до частини 1 ст. 308 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, потерпілий, інші особи, права чи законні інтереси яких обмежуються під час досудового розслідування, мають право оскаржити прокурору вищого рівня недотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування.

Тобто, під час досудового розслідування прокурор виконує процесуальні функції, які не можна охарактеризувати як управлінські, і для оскарження його рішень, дій чи бездіяльності визначений спеціальний порядок.

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У матеріалах справи відсутні докази про те, що посадовими особами вчинено будь-які протиправні дії стосовно позивача під час досудового розслідування у вказаних ним кримінальних провадженнях.

Окрім цього, матеріали справи не містять як висновків компетентних органів прокуратури вищого рівня відповідно до вимог ст. 308 КПК України так і судових рішень щодо недотримання слідчим, прокурором розумних строків, і якими б встановлено факт невиконання або неналежного виконання ними службових обов`язків під час досудового розслідування у зазначених позивачем кримінальних провадженнях та притягнення цих осіб до відповідальності, передбаченої чинним законодавством.

За своїм змістом усі доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з наданою судом першої інстанції оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, необхідності їх переоцінки, зокрема, у тому контексті, який на думку позивача свідчить про завдання йому моральної шкоди, тобто стосуються переоцінки доказів.

Отже, при розгляді справи ОСОБА_1 не довів протиправність дій як прокуратури Вінницької області так і Жмеринської місцевої прокуратури, внаслідок яких йому була заподіяна моральна шкода. Належних і допустимих доказів з цього приводу він до суду не надав.

За таких обставин апеляційний суд відповідно до ст. 375 ЦПК України приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 08 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий О.Ю. Береговий

Судді О.С. Панасюк

Т.М. Шемета