"01" березня 2021 р.
Ленінський районний суд м.Харкова
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

01 березня 2021р.Справа №642/4546/20 Провадження №2/642/1417/20
Суд у складі: Головуючого судді Секретаря Євтіфієв В.М.; Водолажко В.О.;

За відсутності позивача ОСОБА_1 , відповідача Держава України в особі Державної казначейської служби України;

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного провадження, справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, про відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звертаючись до суду заявляє позовні вимоги, а саме:

- стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України (01014 м.Київ, вул.Бастіонна,6, ) на користь позивача моральну шкоду у розмірі 367501 (триста шістдесят сім тисяч пя`тсот одну) грн., завданої позивачки неправомірними діями Апеляційного суду Харківської області.

В мотивування позовних вимог позивачка вказала: Ленінський районний суд м.Харкова своїм рішенням від 14 березня 2016 року по цивільній справі №642/3202/15-ц з підстав, передбачених частиною першою статті 225 ЦК України, визнав недійсним кредитний договір № HAXRRX55460272 від 09.03.2007 року, укладений між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «Приват-Банк» (правонаступник - ПАТ КБ «ПриватБАНК»), посилаючись на висновок стаціонарної судово-психіатричної експертизи №127 від 10.02.2016 року, проведеної КЗОЗ «Харківська обласна клінічна психіатрична лікарня №3» про те що ОСОБА_1 в період часу, який відноситься до підписання кредитного договору 9 березня 2007 року, виявляла ознаки стійкого хронічного психічного розладу в формі шизофренії параноїдної, за своїм психічним станом не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся з апеляційною скаргою для скасування рішення суду першої інстанції.

Апеляційний суд Харківської області, головуюча Кругова С.С., повно і всебічно не з`ясував обставин справи, та прийняв необґрунтоване рішення про скасування рішення Ленінського районного суду від 14 березня 2016 року, а в задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним - відмовити.

Ці дії Апеляційного суду завдали позивачки моральної втрати, призвели до порушення моїх нормальних життєвих зв`язків, та зажадали від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

На рішення Апеляційного суду Харківської області у складі колегії судів: головуюча Кругова С.С., суддів: Зазулинської Т.П., Міненкової Н.О. від 17 жовтня 2016 року, позивачкою була направлена касаційна скарга до Верховного Суду, який своєю Постановою від 11 квітня 2018 року Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив, рішення Апеляційного суду Харківської області від 10 серпня 2016 року скасував, а рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 14 березня 2016 року залишив в силі.

Але до того, позивачки ОСОБА_1 , були спричинені моральні страждання, які полягали у зміні нормального життєвого ритму, у зв`язку з необхідністю неодноразово звертатись до судових органів за захистом своїх прав , гарантованих законом. Психічне напруження, яке переслідувало позивачку весь час після незаконного рішення Апеляційного суду Харківської області значно погіршало стан мого здоров`я. У серпні 2016 року вона знаходилась на лікуванні у сьомому відділенні Харківської обласної клінічної психіатричної лікарні №3. Замість одужання, вона вимушена була збільшити дози прийому психотропних ліків, погіршились відносини з оточуючими, у зв`язку з неадекватною агресивною її поведінкою.

Її нормальний спосіб життя було порушено, оскільки вона була змушена докладати додаткові зусилля для захисту своїх прав і для лікування у закладі охорони здоров`я «Харківська обласна клінічна психіатрична лікарня №3».

Згідно довідки №458078 від 18.08.2016 р., до акту МСЕК позивачки була призначена друга група інвалідності, яка підтверджується кожні два роки, згідно з довідкою до Акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 29.08.2018 року. На черговому огляді МСЕК 19.08.2020 року позивачки встановлена 2 група інвалідності строком до 04.08.2022 р.

Ч.1, ч.2 ст.23 ЦК України передбачають, що особа має право на відшкодування моральної шкоди заданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Частиною 3 вказаної статті передбачено відшкодування моральної шкоди грішми.

За відсутності підстав для застосування ч.І, ст.1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди органами досудового слідства, прокуратури або суду, діє правило ч.6, ст.1176 ЦК України, що така шкода компенсується на загальній основі, передбачених ст.1174 ЦК України, згідно якої, шкода заподіяна людині незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадовими особами органів державної влади при здійсненні своїх повноважень, повертається Державою незалежно від його провини, в зв`язку з чим позивач звільнений від доказування вини відповідача по цій категорії справ.

Тому позивачка заявляє позовні вимоги.

Відповідач в наданому відзиві вказав: Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, учасником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як участник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Держава бере участь у справі як відповідач через органи державної влади, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Казначейства не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки Казначейство не є тим суб`єктом, який порушив права чи інтереси позивача. Зазначене підтверджується постановою Верховного Суду від 11.2019 по справі №242/4741/16-ц.

Відповідно до Положення про Державну казначейську службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 № 215, здійснює рахунково-касове обслуговування, веде бухгалтерський облік, складає звітність про виконання державного та місцевого бюджетів в розрізі розпорядників, одержувачів бюджетних коштів, кодів програмної та економічної класифікації видатків бюджету, виде базу даних про мережу розпорядників і одержувачів бюджетних коштів, складає та виде єдиний реєстр розпорядників та одержувачів бюджетних коштів.

Казначейство здійснює через систему електронних платежів Національного банку України розрахунково-касове обслуговування розпорядників, одержувачів бюджетних коштів та інших клієнтів, що знаходяться у них на обслуговуванні.

Відповідно до ст. 25 Бюджетного кодексу України, Казначейство здійснює зспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду, відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників», який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845.

Отже для Казначейства передбачені певні повноваження та завдання, які жодним чином не зобов`язують представляти Державу України у судах. В той же час, такі повноваження має Міністерство юстиції України відповідно до Положення про Міністерство юстиції України, яке затверджене постановою КМ України від 02.07.2015 228.

Також, зазначаємо, що стягнення шкоди з Казначейства є неприпустимим, кільки це змінює встановлений законодавством порядок виплати відповідних коштів, що підтверджується постановою Касаційного цивільного суду від 06.02.2019 по справі №199/6713/14-ц, ухвалою ВССУ від 05.07.2017 по справі №210/327/15-ц.

Разом з цим, згідно довідки МСЕК № 650461 від 30.07.2014 Позивачу була призначена друга група інвалідності, ще за два року до ухвалення 10.08.2016 рішення АСХО по справі №642/3202/15-ц, тому стан здоров`я Позивача не пов`язаний з ухваленим рішенням суду.

Тому відповідач вимагає про відмову в задоволенні позовних вимог.

Дослідив та оцінив в сукупності докази матеріалів справи, судом встановленні наступні факти та обставини:

Вимогами статті 12 ч.3 ЦПК України визначено: Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вимоги статті 13 ЦПК України: Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Ленінський районний суд м.Харкова своїм рішенням від 14 березня 2016 року по цивільній справі №642/3202/15-ц з підстав, передбачених частиною першою статті 225 ЦК України, визнав недійсним кредитний договір № HAXRRX55460272 від 09.03.2007 року, укладений між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «Приват-Банк» (правонаступник - ПАТ КБ «ПриватБАНК», посилаючись на висновок стаціонарної судово-психіатричної експертизи №127 від 10.02.2016 року, проведеної КЗОЗ «Харківська обласна клінічна психіатрична лікарня №3» про те що ОСОБА_1 в період часу, який відноситься до підписання кредитного договору 9 березня 2007 року, виявляла ознаки стійкого хронічного психічного розладу в формі шизофренії параноїдної, за своїм психічним станом не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся з апеляційною скаргою для скасування рішення суду першої інстанції.

Апеляційний суд Харківської області, головуюча Кругова С.С., повно і всебічно не з`ясував обставин справи, та прийняв необґрунтоване рішення про скасування рішення Ленінського районного суду від 14 березня 2016 року, а в задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним - відмовити.

Ці дії Апеляційного суду завдали позивачки моральної втрати, призвели до порушення моїх нормальних життєвих зв`язків, та зажадали від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

На рішення Апеляційного суду Харківської області у складі колегії судів: головуюча Кругова С.С., суддів: Зазулинської Т.П., Міненкової Н.О. від 17 жовтня 2016 року, позивачкою була направлена касаційна скарга до Верховного Суду, який своєю Постановою від 11 квітня 2018 року Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив, рішення Апеляційного суду Харківської області від 10 серпня 2016 року скасував, а рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 14 березня 2016 року залишив в силі.

На думку позивачки, їй були спричинені моральні страждання, які полягали у зміні нормального життєвого ритму, у зв`язку з необхідністю неодноразово звертатись до судових органів за захистом своїх прав, гарантованих законом. Психічне напруження, яке переслідувало позивачку весь час після рішення Апеляційного суду Харківської області значно погіршало стан її здоров`я. У серпні 2016 року вона знаходилась на лікуванні у сьомому відділенні Харківської обласної клінічної психіатричної лікарні №3. Замість одужання, вона вимушена була збільшити дози прийому психотропних ліків, погіршились відносини з оточуючими, у зв`язку з неадекватною агресивною її поведінкою.

Її нормальний спосіб життя було порушено, оскільки вона була змушена докладати додаткові зусилля для захисту своїх прав і для лікування у закладі охорони здоров`я «Харківська обласна клінічна психіатрична лікарня №3».

Згідно довідки №458078 від 18.08.2016 р., до акту МСЕК позивачки була призначена друга група інвалідності, яка підтверджується кожні два роки, згідно з довідкою до Акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 29.08.2018 року. На черговому огляді МСЕК 19.08.2020 року позивачки встановлена 2 група інвалідності строком до 04.08.2022 р.

Позивачкою в зазначені твердження про заподіяння моральної шкоди суду відповідно до вимог ст.12,13 ЦПК України не надано доказів які свідчать, що саме рішення Апеляційного суду Харківської області від 10 серпня 2016р. заподіяв моральну шкоду. Крім того, як свідчить докази надані позивачкою на час розгляду справи вказаним судом у неї вже було встановлено друга группа інвалідності.

Відповідно до п. 14 Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду", затвердженого наказами Міністерства юстиції України N 6/5 ( Z0106-96), Генеральної прокуратури України N 3 (z0106-96 ), Міністерства фінансів України N 41 (z0106-96 ) від 04.03.1996 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 6 березня 1996 р. за N 106/1131) у випадку, якщо вимога про повернення майна або відшкодування його вартості у безспірному порядку не задоволена або громадянин не згодний з прийнятим рішенням, він має право звернутися до суду в порядку позовного провадження.

Статтею 1176 ЦК України встановлені особливі умови відповідальності за шкоду, що заподіяна фізичній особі незаконними діями правоохоронних органами. Ця шкода відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових осіб цих правоохоронних органів.

При цьому законодавцем визначено чіткий перелік незаконних дій: незаконне засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

В той же час пунктом 6 вказаної статті встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом - п.7 ст. 1176 ЦК України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (надалі Закон N 266/94-ВР) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, учасником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин згідно частини другої статті 2 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Держава бере участь у справі як відповідач через органи державної влади, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Казначейства не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки Казначейство не є тим суб`єктом, який порушив права чи інтереси позивача. Зазначене підтверджується постановою Верховного Суду від 11.2019 по справі №242/4741/16-ц.

Відповідно до Положення про Державну казначейську службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 № 215, здійснює рахунково-касове обслуговування, веде бухгалтерський облік, складає звітність про виконання державного та місцевого бюджетів в розрізі розпорядників, одержувачів бюджетних коштів, кодів програмної та економічної класифікації видатків бюджету, виде базу даних про мережу розпорядників і одержувачів бюджетних коштів, складає та виде єдиний реєстр розпорядників та одержувачів бюджетних коштів.

Казначейство здійснює через систему електронних платежів Національного банку України розрахунково-касове обслуговування розпорядників, одержувачів бюджетних коштів та інших клієнтів, що знаходяться у них на обслуговуванні.

Відповідно до ст. 25 Бюджетного кодексу України, Казначейство здійснює спірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду, відповідно до Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників», який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845.

Отже для Казначейства передбачені певні повноваження та завдання, які жодним чином не зобов`язують представляти Державу України у судах. В той же час, такі повноваження має Міністерство юстиції України відповідно до Положення про Міністерство юстиції України, яке затверджене постановою КМ України від 02.07.2015 228.

Таким чином, стягнення шкоди з Казначейства є неприпустимим, оскільки це змінює встановлений законодавством порядок виплати відповідних коштів, що підтверджується постановою Касаційного цивільного суду від 06.02.2019 по справі №199/6713/14-ц, ухвалою ВССУ від 05.07.2017 по справі №210/327/15-ц.

Проте, відповідно до вимог стаття 5, 14 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» Правосуддя в Україні здійснюється виключно судами та відповідно до визначених законом процедур судочинства.

Учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Також, відповідно до вимог ст.27 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», Апеляційний суд здійснює правосуддя у порядку, встановленому процесуальним законом.

Таким чином, апеляційний суд ухвалив рішення в порядку і спосіб встновленим законом, що спростовує вимоги позивачки в частині заподіяннґя моральної шкоди.

Отже, з аналізу встановлених обставин, у відповідача відсутній обов`язок про відшкодування моральної шкоди позивачки, т.я. відповідач неяких противоправних дій щодо позивачки не вчинював, які свідчили про заподіяння моральної шкоди позивачки.

Керуючись ст.11, 15, 62, 81, 169, 203, 213, 215, 223. 226, 263, 265, 282-284, 289, ЦПК України

У Х В А Л И В:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, про відшкодування шкоди, відмовити.

Судові витрати зі сплати судового збору віднести за рахунок держави.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі Апеляційна скарга на рішення суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Харківського Апеляційного суду, або через Ленінський районний суд м.Харкова.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя: В.М.Євтіфієв