БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
провадження № 2/361/944/21, cправа № 361/5422/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«11» лютого 2021 року м.Бровари Київської області

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Василишина В.О.,

за участю секретаря судових засідань Площинської М.М.,

учасники справи:

позивач Житлово-експлуатаційна служба приватного акціонерного товариства «Броварський завод залізобетонних конструкцій»,

відповідач ОСОБА_1 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом Житлово-експлуатаційної служби приватного акціонерного товариства «Броварський завод залізобетонних конструкцій» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за надані житлово-комунальні послуги,

в с т а н о в и в:

У серпні 2020 року житлово-експлуатаційна служба приватного акціонерного товариства «Броварський завод залізобетонних конструкцій» (далі ЖЕС ПрАТ «БЗЗК») звернулася до суду із даним позовом, в якому просить стягнути із ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за надані житлово-комунальні послуги за період із січня 2016 року по липень 2020 року у розмірі 19 877 грн. 55 коп., 3 % річних у розмірі 2 733 грн. 00 коп. та інфляційні витрати у розмірі

9 705 грн. 25 коп., всього 32 315 грн. 80 коп., а також понесені судові витрати у розмірі

2 102 грн. 00 коп.

В обґрунтування вимог зазначається, що на підставі договору купівлі-продажу від

22 квітня 2005 року відповідачу належить квартира АДРЕСА_1 . Балансоутримувачем будинку й обслуговуючим підприємством, що надає комунальні послуги з утримання будинку та прибудинкової території є ЖЕС ПрАТ «БЗЗК».

Відповідач не виконує належним чином своїх зобов`язань з оплати наданих послуг, внаслідок чого за період з січня 2016 року по липень 2020 року утворилася заборгованість у розмірі 32 315 грн. 80 коп., що складається із основної заборгованості у розмірі 19 877 грн.

55 коп., 3 % річних у розмірі 2 733 грн. 00 коп. та інфляційні втрати у розмірі

9 705 грн. 25 коп. З підстав стягнення наявної заборгованості позивач звернувся до суду із даним позовом.

Ухвалою суду від 31 серпня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

12 листопада 2020 року ОСОБА_2 подала до суду відзив на позовну заяву.

У судове засідання позивач ЖЕС ПрАТ «БЗЗК» представника не направив. 22 вересня 2020 року представник позивача ОСОБА_3 подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність.

Представник відповідач ОСОБА_2 ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що договір про надання послуг між сторонами не укладався, у зв`язку із чим позивач не є виконавцем послуг, а відповідач не є їх споживачем. Жодних послуг із утримання будинку позивач не надає всі ремонті роботи у під`їзді виконуються за власні кошти мешканців. Крім того, представник відповідача просить застосувати до вимог про стягнення боргу за період, що передує 11 серпня 2017 року, 3 % річних та інфляційних втрат наслідки пропуску строку позовної давності. Просить відмовити у задоволенні позову в цілому через їх безпідставність.

Вислухавши заперечення представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти й відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 22 квітня 2005 року належить квартира АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 є споживачем послуг з утримання будинку і прибудинкової території, що надаються ЖЕС ПрАТ «БЗЗК», який є балансоутримувачем багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 , що підтверджується рішеннями виконкому Броварської міської ради Київської області про встановлення економічно обґрунтованих тарифів № 667 від 18 листопада 2014 року та № 477 від 17 липня 2018 року.

Тарифи за послуги з утримання будинку і прибудинкової території розраховуються позивачем відповідно до рішень виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області № 667 від 18 листопада 2014 року та № 477 від 17 липня 2018 року.

З матеріалів справи вбачається, що договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій між сторонами у встановленому законом порядку не укладався.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач систематично не проводить оплату за надані позивачем послуги по утриманню будинку і прибудинкової території внаслідок чого за період із січня 2016 року по липень 2020 року у неї виник борг в розмірі 19 877 грн. 55 коп. Поданий позивачем розрахунок вартості наданих послуг з утримання будинку і прибудинкової території, розрахований за кожен місяць є чітким, доступним та зрозумілим. Будь-яких доказів, які б спростовували зазначений розрахунок відповідач до суду не подала.

З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку, що ЖЕС ПрАТ «БЗЗК» надавало споживачу послуги з утримання будинку та прибудинкової території належної якості. Претензій з боку відповідача щодо неякісного надання послуг не надходило. Розрахунки за спожиті комунальні послуги проводилися відповідно до тарифів затверджених у визначеному законом порядку.

За визначеннями, які зазначені у статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV, чинного на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон України від 24 червня 2004 року № 1875-IV), житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Такі послуги надаються споживачу - фізичній чи юридичній особі, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Враховуючи наведене, обов`язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця.

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

У частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та підтверджена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18).

З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між сторонами з надання житлово-комунальних послуг, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право кредитора вимагати сплату грошей за надані послуги (частина перша статті 509 ЦК України).

Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

З аналізу положень статей 11, 319, 322, 509, 526, 610 ЦК України, статей 1, 13, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» в їх системному взаємозв`язку вбачається, що кожен власник квартири (нежитлового приміщення) в будівлі несе обов`язок з утримання власного майна, приміщень загального користування та прибудинкової території.

Витрати на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку та інші витрати, передбачені рішенням співвласників або законом, входять до складу витрат на управління багатоквартирним будинком та, за загальним правилом, розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, незалежно від факту використання ними належної їм квартири (нежитлового приміщення) та спільного майна.

Відсутність договору між позивачем та відповідачем щодо утримання житлового будинку і прибудинкової території не є підставою для звільнення відповідача від сплати відповідних внесків на утримання будинку та прибудинкової території тощо за наявності підтверджених витрат на управління, утримання та збереження будівлі.

З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку про задоволення даного позову у частині стягнення заборгованості за надані послуги з утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 19 877 грн. 55 коп.

Виходячи з юридичної природи спірних правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином стягненню із відповідача на користь позивача підлягає 3 % річних та інфляційні втрати.

Судом перевірено правильність нарахування сум відповідно до частини другої статті

625 ЦК України та дещо підкореговано. Так, розмір 3 % річних за період з січня 2016 року по липень 2020 року складає 2 683 грн. 40 коп., інфляційні втрати за вказаний період 8 978 грн. 44 коп.

При розгляді даної справи по суті представником відповідача подано заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності щодо вимог про стягнення боргу періоду, що передує 11 серпня 2017 року, 3 % річних та інфляційних втрат (спеціальний строк позовної давності 1 рік).

Згідно із статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 жовтня 2015 року, що набрало законної сили 30 липня 2018 року стягнуто із ОСОБА_2 на користь ЖЕС ПрАТ «БЗЗК» заборгованість за надані комунальні послуги за період з 01 травня 2012 року по 01 травня 2015 року у розмірі 5 140 грн. 14 коп.

Перевіркою автоматизованої системи документообігу суду «Д-3» встановлено, що у січні 2018 року ЖЕС ПрАТ «БЗЗК» зверталася до суду із заявою про видачу судового наказу.

Так, судовим наказом Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 січня 2018 року із ОСОБА_2 на користь ЖЕС ПрАТ «БЗЗК» стягнуто заборгованість за надані комунальні послуги у розмірі 6 858 грн. 24 коп.; інфляційні втрати у розмірі 2 124 грн. 50 коп.; 3 % річних у розмірі 516 грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 800 (вісімсот) грн. 00 коп.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 лютого 2018 року скасовано вищевказаний судовий наказ.

У липні 2019 року ЖЕС ПрАТ «БЗЗК» звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу.

Судовим наказом Броварського міськрайонного суду Київської області від 05 серпня

2019 року стягнуто із ОСОБА_2 на користь ЖЕС ПрАТ «БЗЗК» заборгованість по платі за житлово-комунальні послуги за період з 01 червня 2016 року по 31 червня 2019 року у сумі - 9236,16 грн., індекс інфляції в сумі 3591,36 грн., 3% річних в сумі 854 грн. та судові витрати 192,10 грн., всього стягнути 13 873,62 грн. 62 коп.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 вересня 2019 року вказаний судовий наказ скасовано.

Із даним позовом позивач звернувся до суду у серпні 2020 року.

З огляду на вчинені позивачем дії строк позовної давності не сплинув, а отже відсутні підстави для застосування наслідків пропуску строку позовної давності. Крім того, до вимог про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат не застосовується спеціальний строк позовної давності тривалістю один рік.

З урахуванням часткового задоволення позовних вимог, відповідно до вимог статті

141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 051 грн. 44 коп. пропорційному до задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 141, 263-265 ЦПК України, Броварський міськрайонний суд Київської області,

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути на користь Житлово-експлуатаційної служби приватного акціонерного товариства «Броварський завод залізобетонних конструкцій» із ОСОБА_2 заборгованість за надані житлово-комунальні послуги за період із січня 2016 року по липень 2020 року у розмірі 19 877 (дев`ятнадцять тисяч вісімсот сімдесят сім) грн. 55 коп., три відсотки річних у розмірі 2 683 (дві тисячі шістсот вісімдесят три) грн. 40 коп., інфляційні втрати у розмірі 8 978 (вісім тисяч дев`ятсот сімдесят вісім) грн. 44 коп., а також судовий збір у розмірі 2 051 (дві тисячі п`ятдесят один) грн. 34 коп.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, то зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.О.Василишин