Справа № 149/2228/20
Провадження №2/149/35/21
Номер рядка звіту 70
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05.07.2021 р. м. Хмільник

Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді Павлюк О. О.,

при секретарі Зоріній О. Г.,

за участю

позивача ОСОБА_1 , її представника - адвоката Поворознюка Б. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору: Хмільницький міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про встановлення батьківства та стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору: Хмільницький міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про встановлення батьківства та стягнення аліментів.

Позов мотивовано тим, що з відповідачем позивач познайомилась влітку 2012 чи 2013 в м Хмільник Вінницької області, коли він відпочивав у Медичному центрі реабілітації залізничників. З того часу вони почали спілкуватись та підтримувати відносини, відповідач приїжджав до неї в м. Хмільник Вінницької області, а вона до нього в м. Коростень Житомирської області та до його матері в с. Журбовичі Олевського району Житомирської області. В період з 2014 по 2015 вони з відповідачем періодично співмешкали та підтримували з ним близькі стосунки. Орієнтовно 30.09.2015 ОСОБА_1 завагітніла від відповідача та ІНФОРМАЦІЯ_1 у неї народився син. Спочатку ОСОБА_2 визнавав своє батьківство та давав матеріальну допомогу на утримання сина, однак коли дитині виповнився 1 рік відповідач перестав надавати матеріальну допомогу. Добровільно визнати своє батьківство в органах ДРАЦС відповідач відмовляється, запис про батька дитини здійснено у відповідності до приписів ч. 1 ст. 135 СК України. За таких обставин позивач просить визнати відповідача батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути з нього аліменти на користь позивача на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою суду від 01.12.2020 в справі було відкрито загальне позовне провадження та відповідачу надано строк для подачі відзиву на позовну заяву.

Ухвалю суду від 28.12.2020 у справі призначено судову молекулярно-генетичну експертизу та провадження у справі зупинено.

Ухвалою суду від 19.03.2021 провадження у справі відновлено, оскільки 13.03.2021 на адресу суду від експертної установи надійшло повідомлення про неможливість проведення експертизи.

Ухвалою суду від 29.04.2021 у справі закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання неодноразово не з`являвся, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відзиву на позовну заяву не подав.

Від представника третьої особи надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності, заперечень щодо встановлення батьківства та стягнення аліментів не мають, якщо за результатами проведеної молекулярно-генетичної експертизи ОСОБА_2 є батьком дитини.

Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З матеріалів справи судом встановлено, що згідно довідки КНП "Хмільницька ЦРЛ" № 01-11-208/1164 від 20.08.2020 (а.с.10), ОСОБА_1 09.03.2016 взята на облік з діагнозом: вагітність 23 тижні. 18.03.2016 проведено УЗД для уточнення терміну вагітності. Діагноз: вагітність 24 тижні + 4 дні. Орієнтовний час зачаття 30.09.2015 + 3 дні.

Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (копія на а.с. 7) та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а.с. 8) підтвержено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , мати - ОСОБА_1 , батько - ОСОБА_4 . Позивач визнає, що відомості про батька записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України.

Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/ будинку осіб № 17-36/ 1053 (а.с.11) та довідки голови вуличного комітету № 07-21/655 від 22.07.2020 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований з ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 та перебуває на її утриманні.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Аналогічні положення містяться у статтях 15, 16 ЦК України, за якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст.125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду.

Згідно зі ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Законодавством визначено перелік осіб, які вправі звернутися з позовом про визнання батьківства. Зокрема, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері

Відповідно до роз`яснень п. 9 Постанови, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі ст.128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути результат судово-генетичної експертизи.

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

Ухвалю суду від 28.12.2020 у справі призначено судову молекулярно-генетичну експертизу та провадження у справі зупинено.

19.03.2021 від експертної установи надійшло повідомлення про неможливість виконання аказної експертизи, оскільки відповідач ОСОБА_2 для відбору експериментальних зразків до експертної установи не з`явився.

Суд відхиляє посилання представника позивача - адвоката Поворознюка Б. М. на ст. 109 ЦПК України, відповідно до якої у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. За змістом вищевказаних норм чинного законодавства, визнання такого факту є правом суду, а не його обов`язком, а застосування вказаних наслідків ухилення від проведення експертизи належить оцінювати у взаємозв`язку з іншими доказами в їх сукупності та встановленими судом обставинами.

Суд зауважує, що в ході судового розгляду позивачем, всупереч вимогам ч. 3 ст. 12 ЦПК України, не доведено обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Зокрема, позивачем не доведено факт її знайомства, спілкування та підтримання відносин, співмешкання з відповідачем, відвідування один одного за місцем проживання, утримання відповідачем ОСОБА_3 до досягнення ним 1-річного віку. Неподання відповідачем відзиву на позовну заяву та нез`явлення на виклик експерта для проведення молекулярно-генетичної експертизи вказаних висновків суду не спростосує і не може безумовно свідчити про доведеність посилань позивача в цій частині.

Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису.

За положеннями ст. 134 СК України на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126, 127 СК України або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове свідоцтво про народження.

Вирішуючи справу в межах наданих до суду доказів та матеріалів, враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для встановлення батьківства ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 .

Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.2 ст. 181 СК України, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Оскільки судом не встановлено батьківства ОСОБА_2 , суд вважає, що відсутні підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання ОСОБА_3 .

Керуючись ст. ст. 125, 128, 135 СК України, ст.ст. 264, 265, 273, 280, 288, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 09.07.2021

Суддя Павлюк О. О.