Справа № 489/3926/20
Номер провадження 2/489/416/21
РІШЕННЯ

Іменем України

06 липня 2021 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Губницького Д. Г.

при секретарі Савченко С. О.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні справу за позовом позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, -

встановив:

Позивач та позивач за зустрічним позовом звернулись до Ленінського районного суду м. Миколаєва з позовними заявами в яких просять: поділити майно, що є спільною сумісною власністю та визнати право власності на 1/2 частку квартири в будинку АДРЕСА_1 та на 1/2 частку гаражу № НОМЕР_1 в автогаражному кооперативі «Південний - 2», розташованому у м. Миколаєві, Миколаївській області, а також автомобіль ВАЗ, що зареєстрований за ОСОБА_1 та визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину автомобіля ВАЗ.

01.09.2020 провадження у справі відкрито ухвалою судді Ленінського районного суду м. Миколаєва в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

05.10.2020 р. була винесена ухвала суду про прийняття до розгляду зустрічний позов та призначено підготовче судове засідання.

17.02.2021 р. представники сторін надали заяви до суду про закриття підготовчого судового засідання та призначення справи до судового розгляду.

В обґрунтування позову послався на те, що сторони з 24 жовтня 1992 року по листопад 2020 року перебували у шлюбі. В період шлюбу придбали за договором купівлі-продажу від 25.07.1996 року, реєстровий №2934, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ігнатенко В. С., придбали в спільну сумісну власність двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 та гараж № НОМЕР_1 в автогаражному кооперативі «Південний - 2», розташованому у м. Миколаєві, Миколаївській області. За рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 05.11.2020 року шлюб між сторонами було розірвано. Позивач вважає, що вказаний житловий будинок є спільною сумісною власності і бажає зареєструвати право на належну йому частку.

Відповідач подала відзив на вказану позовну заяву, в якому не заперечувала проти задоволення позовних вимог.

За зустрічним позовом Позивач просила визнати право власності на Ѕ частку автомобіля ВАЗ- 24061 державний номер НОМЕР_2 , обґрунтовуючи, що вказаний транспортний засіб є спільною сумісною власності.

Відповідач заперечував щодо задоволення позовних вимог за зустрічним позовом обґрунтовуючи що вказаний автомобіль придбаний не за спільні кошти, а отриманий від ТОВ фірми «Децис» в рахунок погашення заборгованості за надану зворотню фінансову допомогу.

Позивачем до відзиву на зустрічну позовну заяву додано Протокол №4 від 20.11.2000 року засідання ліквідаційної комісії з банкрутства ТОВ фірми «Децис» в якому зазначається, що заборгованість ТОВ фірми «Децис» перед ОСОБА_1 складається з заборгованості по заробітній платі.

Таким чином, судом вжиті належні заходи для реалізації сторонами судового захисту своїх прав та інтересів.

Сторони у судове засідання не з`явились. Представники сторін надали письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності та свої позови підтримують в повному обсязі.

В статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи і встановивши фактичні обставини, дійшов наступного.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що сторони у період з 24.10.1992 року по 05.11.2020 року перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 05.11.2020 року.

В період шлюбу, під час дії КпШС УРСС, сторони придбали за договором за договором купівлі-продажу від 25.07.1996 року, реєстровий №2934, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ігнатенко В. С., придбали в спільну сумісну власність двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , гараж № НОМЕР_1 в автогаражному кооперативі «Південний - 2», розташованому у м. Миколаєві, Миколаївській області та автомобіля ВАЗ- 24061.

Спірне майно придбано за час перебування у сторін шлюбі до 2004 року, тобто до набрання чинності СК України. Тому при вирішенні справи судам необхідно було застосовувати не норми глави 7 та глави 8 СК України, а положення Кодексу про шлюб та сім`ю України 1969 року (далі - КпШС України), який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до положень статті 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована.

Зазначене узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17.

Таким чином, з урахуванням діючого на момент набуття спірної машини у власність законодавства, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. У такому випадку, обґрунтування позивача щодо набуття машини за рахунок погашення заборгованості підприємства перед ним, як підставу визнання її особистою приватною власністю того з подружжя, кому вона була передана в рахунок погашення заборгованості, правового значення не мають. До того ж суд зауважує, що з письмових доказів вбачається що автомобіль передався позивачу в рахунок погашення заборгованності із заробітної плати.

За статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно частини першої, другої статті 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Тобто, майно, набуде подружжям під час шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя навіть у разі здійснення державної реєстрації на ім`я лише одного з них.

Відповідно до частини першої статті 69, частини першої статті 70 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, то належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу; у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Враховуючи зазначені норми, суд робить висновок, що квартира АДРЕСА_2 , гараж № НОМЕР_1 в автогаражному кооперативі «Південний - 2», розташованому у м. Миколаєві, Миколаївській області та автомобіль ВАЗ- 24061, придбані в період шлюбу сторін, та є об`єктом права їх спільної сумісної власності.

Статтею 370 ЦК України визначено, що співвласники мають право на виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Згідно статтею 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Домовленості між співвласниками щодо розміру часток вказаної нерухомості не існувало, отже ці частки є рівними.

Отже суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_2 підлягають задоволенню, враховуючи, що спірна квартира, гараж та автомобіль були придбані сторонами під час перебування у шлюбі, спірне майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, між сторонами відсутній шлюбний договір або домовленість про розподіл майна, презумпція рівності часток сторонами не оспорена, обраний спосіб захисту не суперечить закону.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

На підставі ст. 141 ЦПК України , судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 та на 1/2 частку гаражу № НОМЕР_1 в автогаражному кооперативі «Південний - 2», розташованому у м. Миколаєві, Миколаївській області.

Решту 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 та 1/2 частку гаражу № НОМЕР_1 в автогаражному кооперативі «Південний - 2», розташованому у м. Миколаєві, Миколаївській області залишити у власності ОСОБА_2 .

Визнати за ОСОБА_2 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частку автомобіля ВАЗ- 24061 державний номер НОМЕР_2 .

Решту 1/2 частку автомобіля ВАЗ- 24061 державний номер НОМЕР_2 залишити у власності ОСОБА_1 .

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1716,10 грн.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Ленінський районний суд м. Миколаєва або безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до частини п`ятої статті 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 06.07.2021 року.

Інформація про сторони:

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_3 ;

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , місце проживання: АДРЕСА_4 .

Суддя Д. Г. Губницький