ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 4-с/753/193/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" липня 2021 р. суддя Дарницького районного суду м. Києва Каліушко Ф.А., розглянувши матеріали скарги ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , на дії та рішення старшого державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Товтин Ярослава Ярославовича,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії та рішення старшого державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Товтин Ярослава Ярославовича.

Зі змісту скарги вбачається, що на виконанні у старшого державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Товтина Ярослава Ярославовича знаходиться виданий Дарницьким районним судом м. Києва виконавчий лист №2-1786/09 від 16.12.2020 року про виселення ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення, який постановою від 21.01.2021 року відкрив виконавче провадження.

Вважаючи, що зазначений виконавчий лист про виселення ОСОБА_1 з вказаної квартири був поданий стягувачем до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві з пропуском строку пред`явлення його до виконання, державний виконавець мав би винести постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у відповідності до п. 2 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», натомість державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за зазначеним виконавчим листом, яку і просить скаржник визнати протиправною та скасувати.

Окрім того, скаржником подано заяву про поновлення строку на звернення до суду з вищезазначеною скаргою.

Дослідивши скаргу, додані до неї документи, суд вважає, що скарга підлягає залишенню без розгляду з наступних підстав.

Спори щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця під час виконання судового рішення врегульовано Розділом VII Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) та Законом України «Про виконавче провадження».

Так, відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. А частиною 1 ст. 449 цього Кодексу встановлено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Згідно з ч. 2 ст. 449 ЦПК України пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Як вбачається зі скарги та доданих до неї матеріалів, оскаржена постанова винесена державним виконавцем 21.01.2021 року, в свою чергу скарга подана до Дарницького районного суду м. Києва лише 23.06.2021 року, тобто з пропуском встановленого ст. 449 ЦПК України строку на подання скарги.

ОСОБА_1 у клопотанні про поновлення строків на звернення до суду вказує, що він попередньо звертався до суду з заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а оскільки розгляд даної справи №753/2905/21 тривав більш як п`ять місяців, він повинен був дочекатися відповідного рішення в якому було роз`яснено про звернення до суду у порядку ст. 447 ЦПК України. Після отримання ухвали Дарницького районного суду м. Києва у справі №753/2905/21 від 10.06.2021 року лише 17.06.2021 року, він одразу звернувся з даною скаргою до суду.

Водночас, за змістом ч. 1 ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. А частиною 2 цієї статті встановлено, що документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення або продовження строку.

При цьому, чинне законодавство встановленими строками обмежує звернення до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку цивільного судочинства, а запровадження таких строків має на меті досягнення юридичної визначеності у цивільно-правових відносинах, а також стимулює їх учасників добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їхнього завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Звернення до суду з пропуском цього строку за відсутності поважних причин позбавляє таку особу права захисту в судовому порядку.

Відповідно до ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.

У рішенні від 21.02.1975 року у справі «Голдер проти Великої Британії» Європейський суд з прав людини закріпив правило, що пункт 1 статті 6 Конвенції стосується невід`ємного права особи на доступ до суду. Прямим порушенням права на доступ до суду є необхідність отримання спеціальних дозволів на звернення до суду.

Як зазначив Конституційний Суд України у рішенні від 13.12.2011 року № 17-рп/2011 у практиці Європейського суду з прав людини право на звернення до суду також пов`язується лише з волевиявленням особи.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25.01.2000 року, пункт 33).

За підсумовуючим аналізом наведеного, суддя звертає увагу на те, що причина пропуску строку звернення до суду зі скаргою може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась зі скаргою, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

З матеріалів скарги, а також з заяви про поновлення пропущеного строку вбачається, що заявник, як на підставу поважності причин його пропуску, вказує на те, що попередньо він звертався до суду з заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, а оскільки розгляд зазначеної справи тривав більш ніж п`ять місяців та лише в ухвалі про відмову у задоволенні заяви йому було роз`яснено право звернення до суду у порядку ст. 447 ЦПК України, ним і було пропущено відповідний строк.

При цьому, суд вважає, що зазначені у клопотанні про поновлення строку на звернення до суду з даною скаргою обставини не можуть свідчити про обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась зі скаргою, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, відтак суд вважає, що відсутні підстави для визнання їх поважними, а тому відмовляє у поновленні пропущеного строку на подання скарги, що відповідно до положень ст. 126 ЦПК України є підставою для залишення скарги ОСОБА_1 без розгляду.

На підставі викладеного та керуючись стст. 126, 259, 260, 447, 449 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку на подання скарги.

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , на дії та рішення старшого державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Товтин Ярослава Ярославовича - залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня її отримання.

СУДДЯ: КАЛІУШКО Ф.А.