КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2021 року

м. Київ

справа № 374/160/19

провадження № 22-ц/824/8255/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А.

суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.

за участю помічника судді, який за дорученням головуючого судді здійснює повноваження секретаря судового засідання - Виноградової А.І.

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1

зацікавлені особи - Виконавчий комітет Ржищівської міської ради Київської області, Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Виконавчого комітету Ржищівської міської ради Київської області та представника Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області Адамишина Антона Володимировича

на рішення Ржищівського міського суду Київської області від 06 червня 2019 року у складі судді Козіної С.М.

у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2019 року заявник подав до Ржищівського міського суду Київської області заяву, в якій просив встановити факт народження ОСОБА_2 на території України 09 березня 1929 року, а саме на території м. Одеса.

У мотивування вимог послався на те, що він має намір переїхати на постійне місце проживання до України та отримати громадянство України і для набуття громадянства України йому необхідно підтвердити факт народження рідної баби на території України.

Факт того, що ОСОБА_3 є рідною бабою заявника підтверджується свідоцтвом про народження заявника, свідоцтвом про народження його батька ОСОБА_4 , в якому ОСОБА_3 вказана його рідною матір`ю, що в сукупності підтверджує факт того, що ОСОБА_3 є рідною бабою заявника. Внаслідок обставин, що склалися після переїзду на постійне місце проживання ОСОБА_2 до Республіки Філіппіни свідоцтво про народження даної особи було втрачено.

Необхідність звернення до суду заявник обґрунтовує тим, що метричні книги про народження м. Одеси і книги реєстрації актових записів м. Одеса про народження за 1929 рік на державне зберігання не надходили (втрачені в роки Другої світової війни 1939-1945 років), у зв`язку з чим надати довідку про народження ОСОБА_2 неможливо.

Уважає, що факт народження ОСОБА_2 на території України 09 березня 1929 року, а саме в м. Одеса, може бути підтверджений показами свідка ОСОБА_5 .

У зв`язку з викладеним, заявник просив заяву задовольнити.

Рішенням Ржищівського міського суду Київської області від 06 червня 2019 року заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, задоволено у повному обсязі.

Встановлено факт народження ОСОБА_2 на території України 09 березня 1929 року, а саме: на території м. Одеса.

Не погоджуючись з рішенням суду, 01 березня 2021 року виконавчий комітет Ржищівської міської ради Київської області в особі міського голови Чорненької К.І. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви, посилаючись на те, що судом неповно встановлені обставини справи , неправильно застосовані норми матеріального права та порушено норми процесуального права, що призвело до ухвалення судом незаконного рішення в указаній частині.

Зазначає, що всупереч Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд не залучив до участі у справі, як зацікавлену особу, виконавчий комітет Ржищівської міської ради Київської області, оскільки реєстрація місця проживання/перебування осіб на території м. Ржищів здійснюєтьтся виконавчим комітетом Ржищівської міської ради Київської області.

Вказує на те, що суд першої інстанції, відкривши провадження та ухваливши рішення, прирівняв заявника до жителя м. Ржищів і наділив його правами, які мають тільки особи, які проживають на цій території. Проте, інформація про реєстрацію місця проживання/перебування ОСОБА_1 на території м. Ржищів відсутня.

А отже, на думку апелянта, суд першої інстанції відкрив провадження з порушенням територіальної підсудності та дійшов хибного висновку про задоволення заяви.

Також, не погоджуючись з рішенням суду, 27 квітня 2021 року представник Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області Адамишин А.В. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви, посилаючись на те, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Звертає увагу апеляційного суду на те, що Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві має заінтересованість в участі у справі, оскільки рішення про встановлення юридичного факту пов`язує належність особи до громадянства України та є одним з документів, наявність якого безпосередньо впливає на прийняття рішення в межах наданих Управлінню повноважень, про встановлення або оформлення належності до громадянства.

Проте, Управління не було залучено до участі у справі як зацікавлену особу, що є порушенням ч. 2 ст. 234 ЦПК України.

Зазначає, що заявнику достовірно відоме місце народження його баби ОСОБА_2 , оскільки при зверненні 16 липня 2019 року до ЦМУ ДМС із заявою про надання дозволу на іміграцію в Україну у зв`язку з тим, що бабуся народилася на території України, ОСОБА_1 надав копію нотаріально засвідченого перекладу медичного свідоцтва про народження ОСОБА_4 (батька заявника), його батьками є: батько - ОСОБА_6 , мати - ОСОБА_3 , місце народження: НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Зауважує, що інформація щодо народження баби заявника або його батьків чи родичів до 24 серпня 1991 року на території України відсутня.

11 травня 2021 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив представника ОСОБА_1 - ОСОБА_9 на апеляційну скаргу Виконавчого комітету Ржищівської міської ради Київської області, в якому остання зазначає, що апеляційна скарга не може бути задоволена, а апеляційне провадження підлягає закриттю.

Вказує, що оскаржуваним рішенням не вирішувалося питання про права, свободи, інтереси скаржника та не встановлювались жодні обов`язки щодо нього.

Разом з тим, в обґрунтування підстав для звернення з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції Ржищівська міська рада Київської області посилалась на те, що суд першої інстанції, відкривши провадження та ухваливши оскаржуване рішення, прирівняв заявника до жителя м. Ржищів і наділив його правами, які мають тільки особи, які проживають на території м. Ржищів, чим порушив права та інтереси кожного жителя міста та Виконавчого комітету Ржищівської міської ради.

Такі підстави визнані апеляційним судом обґрунтованими, оскільки з матеріалів справи вбачається порушення інтересів Ржищівської міської ради Київської області, як органу, наділеного правом представляти інтереси громадян, що проживають на території міста Ржищів.

На підставі викладеного, колегією дійдено висновку, що заява про закриття апеляційного провадження задоволенню не підлягає.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

06 липня 2021 року на електронну адресу суду надійшла заява представника ОСОБА_1 - ОСОБА_9 , в якій остання просить визнати причини її неявки поважними та відкласти розгляд апеляційної скарги, посилаючись на те, що перебуває у відпустці.

Проте, до вказаної заяви на підтвердження неможливості прибути у судове засідання представник ОСОБА_1 - ОСОБА_9 не долучає жодних доказів. При цьому, у минуле судове засідання, призначене на 15 червня 2021 року, представник заявника також не з`явилася, посилаючись на хворобу, доказів своєї хвороби (лікарняного листка, доказів перебування на стаціонарному лікуванні або звернення до лікаря тощо) суду також не надала.

На підставі викладеного та зважаючи на відсутність будь-яких доказів неможливості представника заявника прибути у судове засідання, колегія суддів доходить висновку про необґрунтованість такої заяви та відмову в її задоволенні, оскільки дії представника ОСОБА_1 мають ознаки затягування розгляду справи.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено здійснювати розгляд справи за відсутності всіх учасників справи, оскільки останні обізнані про розгляд даної справи та їх явка є необов`язковою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевірившизаконність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційні скарги підлягаютьзадоволенню з наступних підстав.

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеного цим Кодексом. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Проте, рішення суду не відповідає вказаним нормам, що згідно статті 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що заявник просив встановити факт народження ОСОБА_2 на території України 09 березня 1929 року, а саме на території м. Одеса, вказавши, що він має намір переїхати на постійне місце проживання до України та отримати громадянство України і для набуття громадянства України йому необхідно підтвердити факт народження рідної баби на території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частиною 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, крім тих, які передбачені ч. 1 ст. 315 ЦПК України, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Встановлення факту народження ОСОБА_2 на території України необхідно заявнику ОСОБА_1 для отримання громадянства України.

Так, питання громадянства України регулюється Конституцією України, законами України, указами Президента України, міжнародними договорами України. Основними нормативно-правовими актами з питань громадянства України є Закон України «Про громадянство України» та Указ Президента України від 27.03.2001 року № 215 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України».

Підстави набуття особою громадянства України визначаються індивідуально, залежно від її місця народження, походження, проживання, родинних зв`язків тощо.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є, зокрема усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України постійно проживали на території України, а також особи, які проживали в Україні і не були громадянами інших держав станом на 24 серпня 1991 року або прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року, що має підтверджуватись документами про прописку.

Зокрема, за ч. 1, 7 ст. 8 ЗУ «Про громадянство України» на набуття громадянства України за територіальним походженням має право особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов`язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов`язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства. Датою набуття громадянства України у випадках, передбачених цією статтею, є дата реєстрації набуття особою громадянства України.

Відповідно до п. 28 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України і виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 року № 215, в редакції Указу Президента України від 27.06.2006 року № 588/2006 зі змінами, для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, дід чи баба якої народилися до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент їх народження до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами "а" - "в" пункту 24 цього Порядку, а також: а) документ, що підтверджує факт народження діда чи баби заявника на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту; б) документи, що засвідчують родинні стосунки заявника відповідно з дідом чи бабою, які народилися на територіях, зазначених у абзаці першому цього пункту.

У пункті 44 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до положень статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як убачається з матеріалів справи, у заяві, поданій до суду ОСОБА_1 , останній зазначив адресу: АДРЕСА_1 .

Проте, підтвердження реєстрації місця проживання або місця перебування заявника у справі відсутні, також суд не залучив до участі у справі, як зацікавлену особу,виконавчий комітет Ржищівської міської ради Київської області, порушивши вимоги ч. 1 ст. 316 ЦПК України щодо підсудності справи, що вплинуло на права останньої.

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, сторона заявника, як на підтвердження обставин, що мають значення для справи, посилалася на покази свідка ОСОБА_5 , який пояснив, що зі слів його рідного діда ОСОБА_10 , що проживав у м. Одеса з 1929 року до 1948 року, ОСОБА_3 народилася на території України 09 березня 1929 року, а саме в м. Одеса.

Наразі, колегія уважає, що такий доказ не може вважатися достатнім для встановлення факту народження баби заявника на території України 09 березня 1929 року, а саме в м. Одеса, оскільки достовірність такого доказу викликає сумнів з огляду на те, що обставини є дев`яносторічної давнини, і особисто свідкові відомі бути не могли.

Окрім того, як убачається з матеріалів справи, місцем народження баби ОСОБА_1 є: ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7, ОСОБА_8 , про що зазначено у копії нотаріально засвідченого перекладу медичного свідоцтва про народження ОСОБА_4 (батька заявника), яке було надано особисто ОСОБА_1 при зверненні до ЦМУ ДМС.

При цьому, інформація щодо народження баби заявника або його батьків чи родичів до 24 серпня 1991 року на території України відсутня.

Отже, ураховуючи вищевикладене, колегія доходить висновку, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, не надав належної оцінки доказам по справі, не залучив до участі у справі зацікавлених осіб та ухвалив рішення без дотримання норм матеріального та процесуального права.

Статтею 6 Конвенції встановлено, що справедливість судового рішення вимагає аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючі докази, мають обов`язок обґрунтовувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.

Відповідно до статті 374 ЦК України суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, колегія суддів доходить висновку про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заяви.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Виконавчого комітету Ржищівської міської ради Київської області та представника Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області Адамишина Антона Володимировича - задовольнити.

Рішення Ржищівського міського суду Київської області від 06 червня 2019 року - скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено «06» липня 2021 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.В. Желепа

О.Ф. Мазурик