Справа № 756/7608/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2021 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва в складі судді Гребенюка В.В., секретаря судового засідання Жванко О.Є., представника позивача Стеценка М.В., представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

ПАТ «Укрсоцбанк» (надалі за текстом - позивач) звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 (надалі за текстом - відповідач), про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 02.04.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено договір кредиту, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 70 000 доларів США зі сплатою 12,85 відсотків річних та зі строком повернення до 01.04.2017 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що свої зобов`язання за вищевказаним договором виконав, проте, відповідач, всупереч умовам договору, свої зобов`язання належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 05.03.2018 року має заборгованість у розмірі 300 312,70 грн, у тому числі: 231 907,17 грн заборгованості за кредитом, 31 756,63 грн заборгованості за відсотками, 32 235,07 грн інфляційних втрат за тілом кредиту, 4 414 грн інфляційних втрат за відсотками. Оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків, позивач був змушений звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 20.06.2018 року вищевказану позовну заяву передано за територіальною підсудністю до Подільського районного суду міста Києва

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 13.08.2018 року відкрито провадження у справі.

В ході судового розгляду позивача замінено на правонаступника: акціонерне товариство "Альфа-Банк".

Сторони скористались правом на подання заяв по суті справи. Зокрема, від представника відповідача надійшли відзив на позовну заяву та заперечення. Представник позивача надав відповідь на відзив.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 09.12.2020 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі, з підстав наведених у заявах по суті справи та просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, зокрема, зазначив про недоведеність позовних вимог, що заборгованість за кредитним договором відсутня, оскільки погашена відповідачем. Крім того, представником відповідача заявлено клопотання про застосування позовної давності до вимог позивача.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності усі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 02.04.2007 року було укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 014-104-КП (надалі за текстом - кредитний договір), відповідно до умов якого позивач надає відповідачу кредит в розмірі 70 000 доларів США на строк до 01.04.2017 року зі сплатою 12,85 відсотків річних за користування кредитними коштами (а.с. 5-7).

До зазначеного кредитного договору сторони неодноразово вносили зміни. Зокрема, договором про внесення змін № 1 від 10.03.2009 року змінено передбачений пунктом 1.1.1. кредитного договору графік погашення основного боргу, який станом на 10 березня 2009 становить 57 631, 00 доларів США. Інші умови кредитного договору залишено без змін. (а.с. 8).

Договором про внесення змін № 2 від 05.06.2009 року перенесено строки погашення процентів за користування кредитом в період з 01.10.2008 по 31.05.2009 року. Інші умови кредитного договору залишено без змін (а.с.9).

26.10.2012 року укладено договір про внесення змін до кредитного договору, відповідно до якого кредитний договір викладено у новій редакції, зокрема, відповідно до пункту 1.1. кредитного договору, позивач надає відповідачу кредит в сумі 55 809, 00 доларів США, зі сплатою 6,91 процентів річних, з графіком погашення, визначеним підпунктом 1.1.1. кредитного договору, та з кінцевим поверненням заборгованості по кредиту до 01 квітня 2017 року. У відповідності до пунктів 1.1.1. та 2.3.1, та 2.3.2. кредитного договору, сплата кредиту та процентів за користування кредитом здійснюється відповідачем на поточний рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у позивача до 10 числа кожного місяця, шляхом договірного списання позивачем коштів із зазначеного рахунка на підставі меморіального ордера. Відповідно до п.п.3.3.6-3.3.9 кредитного договору, відповідач зобов`язався використовувати кредит лише на цілі, визначені п.1.2 цього Договору; забезпечувати сплату процентів за користування кредитом в порядку та розмірі, визначеному в п.1.1, 2.3, 2.6., 2.8. цього договору та комісії в розмірах та порядку, передбачених цим договором; забезпечувати своєчасне та в повному обсязі погашення кредиту із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному п.1.1, 2.3 цього Договору шляхом: забезпечення наявності на своєму поточному рахунку № НОМЕР_1 коштів у сумі, достатній для здійснення кредитором договірного списання згідно з п.1.1.1.; 2.3.2. цього Договору; внесення готівкових коштів в сумі чергового належного до погашення платежу за кредитом в касу установи кредитора для подальшого їх зарахування на рахунок (ки),за яким (і) обліковується заборгованість за кредитом (а.с. 127-133).

29.10.2012 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про внесення змін до кредитного договору, відповідно до якого змінено валюту кредиту та переведено залишок кредиту в розмірі 20 847 доларів США та нарахованих відсотків в розмірі 7 503,49 доларів США в гривню за курсом 8,18 гривень за 1 долар США, що склало в сумі 231 907 гривень. Зазначеним договором про внесення змін до кредитного договору, також, встановлено, що погашення заборгованості здійснюватиметься згідно з графіком, який є додатком 2 до цього договору про внесення змін у наступному порядку: до 10 числа кожного місяця, починаючи з листопада 2012 року, та з кінцевим терміном поверненням заборгованості за кредитом - до 28 жовтня 2019 року, на умовах, визначених Кредитним договором, з урахуванням положень цього договору про внесення змін. Встановлено процентну ставку за користування кредитом в розмірі 9,5 процентів річних. Інші умови кредитного договору залишено без змін (а.с.134-135).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 05.03.2018 року позивач обліковує за кредитним договором 231 907,17 грн. заборгованості за кредитом; 31 756,63 грн. заборгованості за процентами, нарахованими за користування кредитом за період з 29.10.2012 по 04.03.2018 року; 32 235,07 грн. інфляційних втрат за тілом кредиту та 4 414, 00 грн. інфляційних втрат за відсотками.

При цьому, з письмових доказів, наданих відповідачем слідує, що 29.10.2012 року останнім внесено на рахунок НОМЕР_1 , відкритий в ПАТ "Укрсоцбанк", з якого, згідно умов кредитного договору позивач списує кошти на погашення кредиту та процентів, грошові кошти на загальну суму 149 245, 60 доларів США, що підтверджується квитанцією №FJB420 від 29.10.2012 року (а.с.136).

Також, з наданих відповідачем заяв про купівлю іноземної валюти вбачається, що іноземна валюта в загальній сумі 28350, 49 доларів США була куплена та перерахована на рахунок № НОМЕР_1 для цілей погашення заборгованості за кредитним договором.

Так, згідно з заявою про купівлю іноземної валюти №1 від 29.10.2012 року відповідач за 170 528, 46 грн. придбав 20 847, 00 доларів США. В графі "підстава купівлі іноземної валюти" зазначено: "Для погашення заборгованості по тілу кредиту за договором кредиту №014-014-КП від 02.04.2007 року"(а.с.137).

Згідно з заявою про купівлю іноземної валюти №2 від 29.10.2012 року відповідач за 61 378, 54 грн. придбав 7 503, 49 доларів США. В графі "підстава купівлі іноземної валюти" зазначено: "Для погашення заборгованості по відсоткам за договором кредиту №014-014-КП від 02.04.2007 року" (а.с.138).

Судом встановлено, що договір про внесення змін до кредитного договору від 29 жовтня 2012 року не містить умов щодо рахунків, на які мали б здійснюватися платежі, з урахуванням зміненої валюти кредиту. Такі умови містяться у договорі про внесення змін до кредитного договору від 26.10.2012 року, пунктами 1.1.1; 2.3.1. та 2.3.2. Кредитного договору визначено, що повернення кредиту та сплата процентів здійснюється щомісячно, шляхом договірного списання позивачем коштів з поточного рахунку відповідача № НОМЕР_1 .

Тобто, незважаючи на зміну валюти кредиту з доларів США на гривню, погашення кредиту та процентів все одно мало здійснюватися в доларах США, оскільки рахунок № НОМЕР_1 визначено як рахунок в доларах США додатком №4 до кредитного договору (в редакції договору про внесення змін від 26.10.2012 року).

Таким чином, з огляду на те, що придбані відповідачем згідно заяв про купівлю іноземної валюти №1 та №2 від 29.10.2012 та внесені на рахунок № НОМЕР_1 грошові кошти повністю збігаються по сумах як в доларах США, так і в гривневому еквіваленті із сумою заборгованості, що зазначена у пп. 2.1.1. договору про внесення змін до кредитного договору від 29.10.2012 року, суд доходить висновку, що останнім повністю погашено заборгованість.

Зазначене свідчить про необґрунтованість позовних вимог до відповідача.

Крім того, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, наведені у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.10.2020 року по справі № 760/7792/14-ц. У даній Постанові Верховний Суд зазначає, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Також, належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором можуть бути виписки за рахунками, відповідно пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.

Оскільки в матеріалах справи відсутні виписки з позичкових рахунків відповідача, а розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який відповідно повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), зазначеному доказу не може бути надана перевага, по відношенню до інших доказів.

Суд погоджується з доводами відповідача про недоведеність розміру заборгованості за кредитним договором з огляду зазначені вище обставини та те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості складений, починаючи з 29.10.2012, та не відображає стану всіх взаєморозрахунків, зокрема, не містить інформації про суми погашення заборгованості.

Стосовно вимог позовної заяви про стягнення процентів за користування кредитом та пені, суд враховує положення пункту 4.4. кредитного договору (в редакції Договору про внесення змін до кредитного договору від 26.10.2012 року), відповідно до якого, у разі невиконання (неналежного виконання) відповідачем обов`язків, визначених п.п. 3.3.7. та 3.3.8. цього договору (порушення строків сплати процентів за користування кредитом та строків погашення кредиту), протягом більше ніж 90 днів, строк користування кредитом вважається таким, що настав, та, відповідно, відповідач зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит у повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час користування кредитом та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

За змістом частини 2 статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Тобто, оскільки п. 4.4. кредитного договору передбачає автоматичну зміну строку повернення кредиту у повному обсязі, з урахуванням положень договору щодо строків сплати чергових платежів, строк повернення Кредиту у повному обсязі настав 11 січня 2013 року.

Зазначене підтверджується висновками, зроблених Верховним Судом (Касаційний цивільний суд) у Постанові від 03.10.2018 року по справі № 362/1636/16-ц, за наслідком розгляду касаційної скарги Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні позову, з підстав пропуску строку позовної давності. Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій, що передбачений умовами договору обов`язок позичальника на 90-ий день прострочення виконання зобов`язань повернути кредит у повному обсязі свідчить про зміну строку повернення кредиту у повному обсязі.

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 28.03.2018 року по справі №444/9519/12 зробила висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється. Права та інтереси кредитора в охоронних правовідносинах забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України.

З огляду на те, що відповідно до умов кредитного договору право позивача достроково вимагати повернення кредиту настало з 11 січня 2013 року, позивач, починаючи з вказаної дати не мав правових підстав нараховувати проценти за кредитом, що свідчить про необґрунтованість позовних вимог в цій частині.

Стосовно заяви про застосування позовної давності, суд погоджується з аргументами відповідача, що право пред`явити позов до відповідача у позивача виникло, починаючи з 11 січня 2013 року, оскільки передбачений п. 4.4. кредитного договору (в редакції договору про внесення змін до кредитного договору від 26.10.2012 року) обов`язок відповідача на 90-ий день прострочення виконання зобов`язань повернути кредит у повному обсязі свідчить про зміну строку повернення кредиту у повному обсязі.

Частина 1 ст. 257 ЦК України передбачає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За змістом ч. 2, 4 ст. 267 ЦК України, заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Проте, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, оскільки право на пред`явлення до відповідача позову у позивача виникло, починаючи з 11 січня 2013 року, останній не був позбавлений можливості звернутися до суду з відповідним позовом протягом трьох років від зазначеної дати. Проте, до суду позивач звернувся лише у 2018 році, тобто з пропуском позовної давності.

Суд критично оцінює наявну в матеріалах довідку про сплату 24.11.2016 року суми 5 грн. в рахунок погашення заборгованості, оскільки зазначений документ не відповідає вимогам статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», зокрема, не містить підпису відповідача та не відображає зміст та обсяг господарської операції. Зокрема, з даного документу не вбачається, що дана сума зарахована на рахунок, відповідно до умов кредитного договору.

Крім того, представник відповідача в судовому засіданні та у відзиві на позовну заяву категорично заперечив факт здійснення відповідачем даного платежу та зазначив, що обставина сплати відповідачем вказаної суми може бути підтверджена виключно документами, передбаченими Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженою Постановою Національного Банку України від 21 січня 2004 року № 22 та чинною, станом на 24.11.2016 Інструкцією про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженою Постановою Національного Банку України від 01.06.2011 року № 174, зокрема, платіжним дорученням, розрахунковим чеком, заявою на переказ готівки, прибутковим касовим ордером тощо, які за формою мають відповідати вимогам вказаних нормативно-правових актів, у тому числі, дату валютування, номер рахунку одержувача та підпис платника, призначення платежу.

Верховний Суд України у Постанові від 09.11.2016 по справі № 6-2170цс16 висловив правову позицію, згідно з якою, за змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто, позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи.

Відповідно до частини першої ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу ч. 3 ст. 1 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому, якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Суди повинні дослідити графік погашення кредитної заборгованості та встановити чи передбачають умови кредитного договору виконання зобов`язання частинами або у вигляді періодичних платежів, і у випадку вчинення боржником оплати чергового платежу, чи не свідчить така дія про визнання лише певної частини боргу, а відтак така не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Крім того, у Постанові Верховного Суду України від 23.11.2016 року по справі № 6-2104цс16 зазначено, що вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності, лише за умови, якщо такі дії вчинено уповноваженою на це особою, яка представляє боржника у відносинах з кредитором у силу закону, на підставі установчих документів або довіреності. В даній Постанові Верховний Суд України зазначив, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про переривання строку позовної давності, керуючись лише наданим банком розрахунком, без підтвердження квитанціями, касовими ордерами та іншими документами, що засвідчують здійснення платежу від 28.09.2011 року особисто відповідачем та визнання ним боргу, оскільки відповідач заперечував вчинення цих дій.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених ст. 82 ЦПК України. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно з принципом диспозитивності, встановленим ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Оцінюючи надані докази, суд дійшов висновку про факт пропуску позивачем строку позовної давності за вимогами до відповідача. Разом з тим, оскільки вимоги позовної заяви не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог за необґрунтованістю та недоведеністю.

Керуючись ст. ст. 19, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354-356 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості - залишити без задоволення;

Повне найменування сторін:

позивач - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (адреса: 03150, м. Київ, вул. Ковпака, 29, );

відповідач - ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 );

Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи, а також особами, що не брали участі у справі (якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки) - повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду у письмовій формі з дотриманням вимог ст. 356 ЦПК України, - протягом тридцяти днів з дня його проголошення; учасником справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - з дня отримання копії повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі його пропуску й з інших поважних причин;

Законної сили рішення суду набирає після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано;

В разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. п. 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя В. В. Гребенюк