ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 538/322/21 Номер провадження 22-ц/814/1563/21Головуючий у 1-й інстанції Зуб Т. О. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя : Триголов В.М.,

судді: Лобов О.А., Дорош А.І.,

секретар: Коротун І.В.,

за участю представників: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 22 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сенча" про усунення перешкод,-

В С Т А Н О В И В :

У березні 2021 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Сенча" про усунення перешкод.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що їй належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,95 га кадастровий номер :00:007:0002, яка розташована на території Сенчанської сільської ради Лохвицького району Полтавської області. Між позивачем ОСОБА_3 та орендарем ТОВ «Сенча» було укладено договір оренди землі від 29 серпня 2012 року, та підписано Акт приймання-передачі в оренду земельної ділянки від 29 серпня 2012 року. Договір укладено на 15 (п`ятнадцять) років.

Зазначений договір оренди землі не зареєстровано у встановленому законом поряку, державна реєстрація речового права не є державною реєстрацією договору оренди землі, а тому не може впливати на момент набрання чинності.

Оскільки ТОВ «Сенча не здійснювало державну реєстрацію Договору оренди землі від 29.08.2012 року, то чинності він не набрав та вищезазначене сільськогосподарське товариство не отримало прав орендаря за спірним договором оренди землі.

З метою вирішення спору в досудовому порядку, позивачем 30.01.2021 року направлено відповідачу заяву про підтвердження правових підстав користування ТОВ «Сенча» спірною земельною ділянкою, в якому було зазначено, що з метою вирішення спору в досудовому порядку необхідно надати докази правомірного використання земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,95 га, кадастровий номер :00:007:0002, яка розташована на території Сенчанської сільської ради Лохвицького району Полтавської області, або направити додаткову угоду про розірвання договору оренди землі від 29 серпня 2012 року між орендодавцем ОСОБА_3 і орендарем ТОВ «Сенча» у додатковій угоді про розірвання договору, де зазначити: дату підписання; про розірвання договору за взаємною згодою, а також зазначити інформацію, як про договір, так і про об`єкт оренди. Відповідач жодної відповіді не надав.

У зв`язку з неможливістю врегулювати даний спір в досудовому порядку, позивач вимушена звернутися з даним позовом до суду.

Просить суд зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Сенча» усунути перешкоди в користуванні майном, шляхом повернення належної їй на праві власності земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,95 га кадастровий номер :00:007:0002, яка розташована на території Сенчанської сільської ради Лохвицького району Полтавської області.

Рішенням Лохвицького районного суду Полтавської області від 22 квітня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Сенча» про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою- відмовлено.

Не погодившись з рішенням районного суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи.

Зокрема вказує на те, що місцевий суд залишив поза увагою, що ні позивач ні ТОВ «Сенча» не здійснили державну реєстрацію Договору оренди землі від 29.08.2012 року, а отже він не набув чинності, а отже відповідач не набув права користування земельною ділянкою позивача. При цьому апелянт посилається на правову позицію, висловлену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 року у справі №696/1693/15.

Відповідачем надано відзиви на апеляційну скаргу, в доводах якого вважає рішення місцевого суду законними та обґрунтованими, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Зокрема вказує, що місцевий суд дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки у договорі не визначено термін, протягом якого повинна була здійснення державна реєстрація або реєстрація права оренди та хто зі сторін повинен був її здійснити. Вважає, що сторони досягли всіх істотних умов договору під час його укладення. При цьому зауважує, що орендарем з 29.08.2012 року по 31.12.2020 року сплачувалась орендна плата за вказаним договором.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Місцевим судом встановлено, що позивачу ОСОБА_3 належить земельна ділянка з кадастровим номером :00:007:0002 площею 2,95 га, яка розташована на території Сенчанської сільської ради Лохвицького району Полтавської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 642729.

29.08.2012 року між ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сенча» в особі директора Брегеда Івана Івановича, укладено договір оренди земельної ділянки загальною площею 2,95 га, розташованої на території Сенчанської сільської ради Лохвицького району Полтавської області, терміном на п`ятнадцять років.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.01.2021 та 26.02.2021 року договір оренди землі, серія та номер б/н, виданий 29.08.2012 року зареєстровано державним реєстратором реєстраційної служби Лохвицького районного управління юстиції Полтавської області 16.12.2013 року, номер запису про інше речове право 3934351 (а.с. 6-10 ) строк дії договору 15 (п`ятнадцять) років.

Відповідно до акту прийомки-передачі земельної ділянки від 29 серпня 2012 року, орендодавець - власник землі ОСОБА_3 передає, а орендар ТОВ «Сенча» приймає в оренду земельну ділянку загальною площею 2,95 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва кадастровий номер :00:007:0002 (а.с. 9).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог місцевий суд виходив з того, що позивач сам договір оренди землі не оспорює, позовних вимог про його розірвання не заявляла. При цьому позивачем не доведено як саме відсутність державної реєстрації договору порушує її права як орендодавця.

Суд дійшов висновку, що сторонами підписано договір оренди землі, отже між ними було досягнуто згоди про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні і є необхідними для договорів даного виду, договір було зареєстровано у встановленому законом порядку.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Так, згідно із ч.2 ст. 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають поновленню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до частин 1, 2 статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовамидоговору орендиземлі є: об`єкторенди (кадастровийномер,місце розташуваннята розмірземельної ділянки); датаукладення тастрок діїдоговору оренди; оренднаплата іззазначенням їїрозміру,індексації,способу таумов розрахунків,строків,порядку їївнесення іперегляду тавідповідальності заїї несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.

Як вбачається зі змісту договору оренди землі від 29.08.2012 п.43 визначено, що він набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

Відповідно до ст.ст.18, 20 Закону (в редакції, чинній на час укладення договору оренди) договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Як вірно встановлено місцевим судом, сторони не обумовили строк, протягом якого договір підлягає державній реєстрації.

Із 01 січня 2013 року набрали чинності зміни, внесені Законом України від 11 лютого 2010 року №1878-VI «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якими з тексту статей 182, 640, 657, 732, 745 ЦК України виключено посилання щодо державної реєстрації правочинів, а із Закону України «Про оренду землі» виключені статті 18 та 20 про обов`язковість державної реєстрації договорів оренди землі.

Спірний договір оренди землі від 29.08.2012 року зареєстровано державним реєстратором реєстраційної служби Лохвицького районного управління юстиції Полтавської області 16.12.2013 року, номер запису про інше речове право 3934351 (а.с. 6-10 ) строк дії договору 15 років.

З наведеного слідує, що безпідставними є доводи апеляційної скарги, що у відповідача відсутнє право оренди землі, оскільки договір оренди, не пройшов державну реєстрацію, а проведення 16.12.2013 державної реєстрації речового права на підставі договору оренди землі від 29.08.2012 не може підмінити державну реєстрацію самого правочину.

При цьому колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо необхідності застосування до спірних правовідносин правових висновків Верховного Суду від 23.06.2020 у справі №696/1693/15-ц, оскільки обставини, встановлені у вказаній справі, не є подібними до обставин справи, яка є предметом апеляційного перегляду. Зокрема, у справі №696/1693/15-ц основний договір оренди землі не був зареєстрований, хоча договором визначений місячний строк для реєстрації, а отже не набув чинності, у зв`язку з чим не могла набрати чинності і додаткова угода. Тоді як у даній справі сторонами при укладенні договору строк проведення його державної реєстрації обумовлений не був, а договір не пройшов державну реєстрацію внаслідок змін законодавства, які виключили таку можливість, а відбулася державна реєстрація речового права на нерухоме майно.

Чинність договірних відносин позивачем не спростована, а тому колегія суддів визнає безпідставними доводи апеляційної скарги, що спірна земельна ділянка знаходиться у фактичному користуванні відповідача без установлених законом підстав.

Отже, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що заявлені позивачем вимоги є безпідставними. Позивачем не доведено, що відповідач користується його земельною ділянкою без правових підстав та порушує його право законного володільця.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення районного суду без змін.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Отже, висновки місцевого суду ґрунтуються на законі та встановлених у справі фактичних обставинах, на підставі наданих учасниками справи доказів, яким судом дана відповідна правова оцінка згідно ст. 89 ЦПК України.

У суді апеляційної інстанції представник відповідача адвокат Кузьмич Н.О. заявила про стягнення із позивача витрат на правову допомогу в розмірі 24500,00 грн. за участь в суді першої та апеляційної інстанцій.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частин 2, 3 статті 137ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини четвертої наведеної норми, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг за виконання робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом справи.

Як вбачається із матеріалів справи, при вирішенні заявленого спору по суті судові витрати, пов`язані з розглядом справи, включно із правничими витратами відповідача в розмірі 12500,00 грн., суд першої інстанції залишив за сторонами.

Відповідач рішення в частині розподілу судових витрат не оскаржував, що виключає підстави їх стягнення в суді апеляційної інстанції.

До відзиву на апеляційну скаргу відповідач додав попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу адвоката Кузьмич Н.О. відповідно до договору про надання правничої допомоги №17 від 15.03.2021 та додаткової угоди до договору від 22.06.2021 (представництво інтересів у цивільній справі №538/322/21 у Полтавському апеляційному суді) на суму 12000,00 грн., до яких включено: зустріч, консультація, узгодження правової позиції 1000,00 грн.; підготовка та подання відзиву на апеляційну скаргу 5000,00 грн.; участь у судовому засіданні 4000,00 грн.; транспортні, поштові витрати 2000,00 грн.

Згідно п. 3.1 додаткової угоди від 22.06.2021 року до договору № 17 про надання правничої допомоги сторонами обумовлений гонорар адвоката в розмір 12000 грн. за надання правничої допомоги у Полтавському апеляційному суді.

Враховуючи фактичні обставини справи, колегія суддів вважає наявними підстави для стягнення з позивача на користь товариства 12000,00 грн. у відшкодування судових витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С ТА Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Лохвицького районного суду Полтавської області від 22 квітня 2021 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Сенча" судові витрати на правничу допомогу в розмірі 12 000 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: В.М.Триголов

Судді : А.І. Дорош

О.А. Лобов