ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 676/7817/19
Провадження № 22-ц/4820/727/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О. І. (суддя-доповідач), Корніюк А. П., П`єнти І. В.,

секретар судового засідання Садік Н. Д.,

з участю представника ОСОБА_1 ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 676/7817/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 02 березня 2021 року (суддя Шевцова Л. М., повне судове рішення складено 12 березня 2021 року) у справі за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання частково недійсними свідоцтва про право на спадщину, договору дарування та визнання права власності на майно.

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідачки, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

У грудні 2019 року ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 і ОСОБА_3 , звертаючись до суду із вказаним позовом зазначали, що 14 грудня 1985 року ОСОБА_4 і ОСОБА_7 зареєстрували шлюб. У них народилися діти, а саме ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 31 грудня 1987 року на ім`я батька ОСОБА_7 . ОСОБА_6 як голови колгоспного двору було видано свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 . Вони є членами колгоспного двору. ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_6 . Спадщину прийняли його дружина ОСОБА_9 і син ОСОБА_7 , оскільки були зареєстровані та постійно проживали у вказаному домоволодінні. 19 вересня 2002 року шлюб між ОСОБА_7 і ОСОБА_4 був розірваний. ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_7 . Після його смерті спадщину прийняли мати ОСОБА_9 і діти - позивачі по справі, оскільки спільно проживали у зазначеному будинку.

Не дивлячись на те, що вони мали право на частину домоволодіння, а саме ОСОБА_4 - 1/5, ОСОБА_5 - 11/40, ОСОБА_6 - 3/40, ОСОБА_3 - 3/40, ОСОБА_9 16 січня 2002 року одноособово отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті чоловіка. 22 серпня 2003 року вона подарувала домоволодіння доньці ОСОБА_1 , внаслідок чого були порушені їхні права. Про вказані обставини їм стало відомо у листопаді 2019 року, коли відповідачка звернулася до суду з позовом про спадкування після смерті матері.

Тому позивачі просили: визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 16 січня 2002 року, видане на ім`я ОСОБА_9 на домоволодіння по АДРЕСА_2 ; визнати частково недійсним договір дарування від 22 серпня 2003 року, укладений між ОСОБА_9 і ОСОБА_1 ; визнати за ними право власності на частину спірного домоволодіння, а саме за ОСОБА_4 на 1/5 частину, за ОСОБА_5 - 11/40 частин, за ОСОБА_6 - 3/40 частини, за ОСОБА_8 - 3/40 частини.

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 02 березня 2021 року у позові відмовлено.

ОСОБА_3 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права. Вважає помилковим висновок суду, що позивачі станом на 15 квітня 1991 року не були членами колгоспного двору по АДРЕСА_2 , оскільки вибули до іншого колгоспного двору (особовий рахунок № НОМЕР_1 ). Вони постійно проживали та були зареєстровані у будинку АДРЕСА_2 . Суд безпідставно прийшов до висновку, що ОСОБА_9 є єдиним спадкоємцем після смерті чоловіка ОСОБА_6 . Сільська рада видала недостовірну довідку про прийняття лише нею спадщини, що дало можливість оформити спадщину. Суд безпідставно застосував позовну давність.

У засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 визнав апеляційну скаргу необґрунтованою у повному обсязі.

Інші учасники судового процесу не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином.

Позивачі подали заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції правильно установив, що 31 грудня 1987 року ОСОБА_6 як голові колгоспного двору було видано свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння АДРЕСА_2 (а.с. 34, т. 1).

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_6 помер (а.с. 146, т. 1).

16 січня 2002 року ОСОБА_9 видано свідоцтво про право на спадщину за законом серії АЕІ № 824838 після смерті ОСОБА_6 на житловий будинок з відповідними надвірними будівлями до нього по АДРЕСА_2 (а.с. 30, т. 1).

Право власності ОСОБА_9 на нерухоме майно було зареєстровано у встановленому законом порядку (а.с. 31, т. 1).

22 серпня 2003 року між ОСОБА_9 і ОСОБА_1 був укладений договір дарування житлового будинку з відповідними надвірними будівлями до нього по АДРЕСА_2 (а.с. 32, т. 1).

Право власності ОСОБА_1 на нерухоме майно зареєстровано Кам`янець-Подільським міжміським бюро технічної інвентаризації (а.с. 33, т.1).

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Відмову у позові суд мотивував недоведеністю і безпідставністю позовних вимог та пропуском позивачами строку позовної давності.

Такий висновок суду не у повній мірі відповідає вимогам закону.

За змістом статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частинами 1 і 2 статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з частинами 1, 5 і 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна

довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У силу статті 120 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності.

Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних (частина 2 статті 123 ЦК УРСР 1963 року).

Відповідно до пункту 6 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

У матеріалах справи відсутні належні, допустимі і достатні докази на підтвердження того, що ОСОБА_4 , ОСОБА_7 і ОСОБА_5 до 15 квітня 1991 року були членами колгоспного двору ( АДРЕСА_2 ).

Погосподарська книга № 3 Нігинської сільської Ради народних депутатів на 1986-1990 роки, особовий рахунок № НОМЕР_2 (а.с. 213-215, т. 1) містить відомості про вибуття ОСОБА_4 , ОСОБА_7 і ОСОБА_5 у погосподарський номер 1325. Дата вибуття не зазначена.

Відповідно до погосподарської книги № 3 Нігинської сільської ради Кам`янець-Подільського району на 1991-1995 роки, с. Нігин, особовий рахунок № НОМЕР_3 (а.с. 45-47, т. 2) ОСОБА_4 , ОСОБА_7 і ОСОБА_5 прибули у господарство ( АДРЕСА_3 ). Дата прибуття не зазначена.

У погосподарській книзі № 6 Нігинської сільської Ради народних депутатів на 1986-1990 роки (с. Думанів, с. Сахкамінь), особовий рахунок № НОМЕР_1 (а.с. 216-219, т. 1) зазначено, що ОСОБА_4 є головою колгоспного двору ст. Нігин, а ОСОБА_7 і ОСОБА_5 членами цього двору. Дата прибуття не зазначена.

Відповідно до погосподарської книги № 3 Нігинської сільської ради Кам`янець-Подільського району за 1991-1995 роки село Сахкамінь, особовий рахунок № НОМЕР_4 (а.с. 220-222, т. 1) ОСОБА_4 є головю робочого двору с. Сахкамінь, а ОСОБА_7 і ОСОБА_5 членами цього двору. Дата прибуття не зазначена.

У паспорті громадянина України ОСОБА_4 (а.с. 41, т. 1) зазначено, що місцем її прописки з 04 січня 1986 року є ст. Нігин.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що у заяві ОСОБА_4 про видачу паспорта громадянина України (Ф-1) від 28 грудня 2001 року (а.с. 158, т. 1) зазначено місце проживання с. Нігин Кам`янець-Подільського району не заслуговують на увагу, оскільки зазначення місця проживання станом на 28 грудня 2001 року не підтверджує обставини належності ОСОБА_4 до членів колгоспного двору станом на 15 квітня 1991 року.

За відсутності достатніх відомостей про прибуття і вибуття позивачів і померлого ОСОБА_7 з господарства у погосподарських книгах, як первинних документах ведення погосподарського обліку у сільських радах, не може бути визнаний належним доказом на підтвердження позовних вимог акт обстеження проживання (а.с. 42, т. 1), складений 28 листопада 2019 року комісією за участю депутата і сусідів.

Отже, суд дійшов обґрунтованого висновку, що позивачі не довели належність ОСОБА_4 , ОСОБА_7 і ОСОБА_5 до членів колгоспного двору ( АДРЕСА_3 ) та належність їм на праві власності частини майна цього двору.

Крім того, правильним є висновок суду першої інстанції, що позивачі не надали належних і достатніх доказів прийняття ОСОБА_7 спадщини після смерті свого батька ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

На підставі частини 1 статті 548 ЦК УРСР для придбання спадщини

необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (частини 1 і 2 статті 549 ЦК УРСР).

Відповідно до довідки Нігинської сільської ради № 960 від 17 грудня 2001 року після смерті ОСОБА_6 в управління спадковим майном вступила його дружина ОСОБА_9 , яка похоронила чоловіка за свій рахунок, прописана і проживала до дня смерті з ним та на час видачі довідки у будинку по АДРЕСА_3 (а.с. 149 зворот, т. 1).

Державний нотаріус Другої Кам`янець-Подільської державної нотаріальної контори 16 січня 2002 року видав ОСОБА_9 свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті чоловіка ОСОБА_6 (а.с. 30, т. 1).

Згідно із матеріалами спадкової справи № 25/2002 щодо майна померлого ОСОБА_6 (а.с. 144-152, т. 1) інші особи заяву про прийняття спадщини не подавали.

Довідка Гуменецької сільської ради від 14 січня 2020 року № 26/01-24, яка підтверджує реєстрацію ОСОБА_7 по АДРЕСА_2 на час смерті ОСОБА_6 (а.с. 91, т. 1), не є належним доказом факту прийняття спадщини ОСОБА_7 після смерті батька, оскільки відповідно до частини 1 статті 549 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо.

Доказів того, що ОСОБА_7 фактично вступив в управління або володіння спадковим майном після смерті батька ОСОБА_6 не надано.

Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

З урахуванням наведеного вище позивачі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 і ОСОБА_3 не набули права на домоволодіння по АДРЕСА_2 у порядку спадкування після смерті свого батька ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Крім того, відповідно до спадкової справи № 709-09 щодо майна померлого ОСОБА_7 (а.с. 69-87, т. 1) при оформленні спадщини ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в інтересах неповнолітніх ОСОБА_6 і ОСОБА_3 зазначали, що спадковим майном на день смерті спадкодавця є право на земельну частку (пай) і майновий пай. Саме на це майно державний нотаріус 20 серпня 2009 року видала їм свідоцтва про право на спадщину за законом.

За недоведеності наведених вище позовних вимог суд першої інстанції підставно згідно з частиною 1 статті 203, частиною 1 статті 215 і статтею 1301 ЦК України відмовив у задоволенні позовних вимог про визнання частково недійсним виданого 16 січня 2002 року ОСОБА_9 свідоцтва про право на спадщину за законом і договору дарування житлового будинку по АДРЕСА_3 , укладеного 22 серпня 2003 року між ОСОБА_9 і ОСОБА_1 .

У зв`язку з наведеним апеляційний суд відхиляє посилання в апеляційній скарзі на наявність правових підстав для задоволення позову.

Разом з тим, помилковим є посилання у рішенні суду на відмову у позові також з підстав пропуску позивачами строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги про безпідставність застосування судом позовної давності заслуговують на увагу.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

На підставі частини 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц і від 07 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц зазначала, що перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Зазначений висновок Верховного Суду щодо застосування відповідних норм права апеляційний суд враховує відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при застосуванні наведених норм права до спірних правовідносин.

Отже, недоведеність позовних вимог про визнання права на майно колгоспного двору та відсутність правових підстав для визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом і договору дарування будинку є самостійною підставою для відмови у позові.

З огляду на викладене рішення суду першої інстанції необхідно змінити і виключити з нього посилання на пропуск позивачами строку позовної давності як на підставу для відмови у позові.

У решті рішення суду потрібно залишити без змін.

Керуючись статтями 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 02 березня 2021 року змінити і виключити з рішення суду посилання на пропуск позивачами строку позовної давності.

У решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 липня 2021 року.

Суддя-доповідач О. І. Талалай

Судді А. П. Корніюк

І. В. П`єнта