ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2021 року

м.Суми

Справа №583/1194/21

Номер провадження 22-ц/816/956/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Левченко Т. А.

з участю секретаря судового засідання Назарової О.М.,

сторони справи:

стягувач ОСОБА_1 ,

боржник ОСОБА_2 ,

Дарницький районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 13 квітня 2021 року в складі судді Сидоренко Р.В., ухваленої в м. Охтирка,

в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду зі скаргою, ОСОБА_1 просив суд визнати протиправними дії старшого державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Єрмакової О.А. по внесенню повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 26.02.2021 ВП № 64636607. Скасувати повідомлення старшого державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Єрмакової О.А. про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 26.02.2021 ВП № 64636607.

Свою скаргу обґрунтував тим, що 19.02.2021 року ним було направлено на примусове виконання до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) виконавчий лист та копію ухвали від 26.01.2021 року по справі № 583/2211/20. Вказаним виконавчим листом йому було визначено спосіб його участі як батька у вихованні малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 шляхом встановлення систематичних зустрічей з ними. Вказує, що 26.03.2021 року на його електронну пошту надійшло повідомлення старшого державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 26.02.2021 ВП № 64636607. Підставою для прийняття вказаного повідомлення є відсутність застосування заходів примусового виконання рішення, відповідно до п. 7 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження». Вважає, що вказане повідомлення прийнято всупереч положень чинного законодавства, оскільки державний виконавець при розгляді його заяви про примусове виконання рішення суду застосував формальний підхід, а посилання висловлене в повідомленні про відсутність заходів примусового виконання рішення є помилковим.

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 13.04.2021 року скаргу задоволено.

Визнано протиправними дії старшого державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Єрмакової Олени Анатоліївни щодо винесення повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 26.02.2021 у виконавчому провадженні № 64636607 та скасовано повідомлення старшого державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Єрмакової Олени Анатоліївни по винесенню повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 26.02.2021 у виконавчому провадженні № 64636607.

Ухвалюючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що за рішенням суду боржника зобов`язано не чинити перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні та участі у вихованні з малолітніми дітьми, та визначено ОСОБА_1 спосіб участі у вихованні малолітніх: дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з огляду на що, резолютивна частина рішення суду передбачає застосування заходів примусового виконання рішень, а тому висновок державного виконавця про відсутність у виконавчому документі таких заходів є помилковим.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, Дарницький районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нову про відмову в задоволенні скарги.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що резолютивна частина рішення, яка зазначена у виконавчому документі виконавчому листі № 583/2211/20 від 16.02.2021 року не передбачає заходів примусового виконання рішення (майнового чи немайнового характеру, не містить зобов`язання вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення), визначених Законом України, що в свою чергу свідчить про невідповідність останнього вимогам статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» та є підставою для його повернення стягувачу без прийняття до виконання.

Від ОСОБА_1 до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому останній заперечує проти її задоволення та просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Від ОСОБА_2 відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Представник Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та ОСОБА_2 до суду не прибули, про місце, дату та час його проведення повідомлені належним чином.

ОСОБА_1 в суді підтримав свої заперечення на апеляційну скаргу і пояснив, що на даний час вже відкрито виконавче провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 14.01.2021 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні та участі у вихованні з малолітніми дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Визначено ОСОБА_1 спосіб участі батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вихованні малолітніх: дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом систематичних зустрічей з ними: кожного першого та третього тижня щомісяця з 10:00 год. суботи до 15:00 год. неділі без виїзду з населеного пункту де проживають діти з матір`ю; кожні перші чи останні три дні осінніх, зимових, весняних шкільних канікул за домовленістю батьків; чотири тижні безперервно в літній період (під час канікул за домовленістю батьків) для спільного відпочинку та оздоровлення дитини з правом виїзду за межі м. Охтирка в межах України в тому числі за місцем проживання батька за адресою: АДРЕСА_1 . Надано батькам право змінювати порядок та час спілкування з дитиною лише за їх взаємною згодою. В іншій частині позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю.

На виконання вказаного судового рішення 16.02.2021 Охтирським міськрайонним судом був виданий виконавчий лист.

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 26.01.2021 в задоволенні заяви ОСОБА_1 про виправлення описки у судовому рішенні Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 14.01.2021 року відмовлено. В мотивувальній частині ухвали вказано, що академічний тлумачний словник української мови містить тлумачення слів «визначити» як «встановити», тобто установити що-небудь для виконання. Отже, з наведеного слідує, що по суті визначити, значить як встановити, про що і зазначено в судовому рішенні.

26.02.2021 старшим державним виконавцем Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Єрмаковою О.А. на підставі п. 7 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повернуто без прийняття до виконання у зв`язку з відсутністю застосування заходів примусового виконання рішення.

Постановою державного виконавця від 26.05.2021 ВП №64636607 відкрито виконавче провадження.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що відповідно до цього Закону примусовому виконанню підлягають рішення, зокрема на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Частиною 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання. У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Пунктом 7 частини 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень.

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено наступні заходи примусового виконання рішень: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

З аналізу вказаних правових норм, колегія суддів приходить до висновку, що виконавчий документ з підстав визначених п.7 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» може бути повернутий державним виконавцем лише в тому разі, якщо для його виконання відсутня необхідність для вчинення виконавчих дій з боку державного виконавця для його фактичного виконання. Тобто, фактично таке рішення виконується без участі державного виконавця з огляду на що, не потребує вжиття заходів примусового виконання.

Разом з цим, з аналізу змісту виконавчого листа вбачається, що скаржнику встановлено спосіб участі у вихованні його малолітніх дітей шляхом систематичних зустрічей з ними. При цьому ухвалюючи рішення про повернення виконавчого документу стягувачу державний виконавець не пересвідчився в тому, що для виконання вказаного виконавчого документу відсутня необхідність для вжиття заходів примусового виконання з його боку та чи існують у стягувача перешкоди з боку боржника в його участі у вихованні дітей, чи має можливість стягувач для спілкування зі своїми дітьми в тому порядку, що визначено за судовим рішенням.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладається на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження здійснюється, зокрема, з дотриманням засад верховенства права та обов`язковості виконання рішень.

Частиною 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Рішення про встановлення побачення з дитиною, а також рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною відносяться до рішень немайнового характеру, порядок виконання яких визначено розділом VIII Закону України «Про виконавче провадження»

Статтею 641 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням. Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених частиною десятою статті 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом. У разі виконання рішення боржником виконавець складає акт та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Якщо боржник у подальшому перешкоджає побаченням стягувача з дитиною, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. Після відновлення виконавчого провадження державний виконавець повторно здійснює заходи, передбачені цією статтею. Рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною виконується у порядку, встановленому статтею 63 цього Закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи, що Дарницьким районним відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не було надано до суду доказів, які б беззаперечно свідчили про відсутність необхідності для здійснення виконавчих дій з боку державного виконавця для фактичного виконання судового рішення, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про помилковість висновків державного виконавця про наявність підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) залишити без задоволення.

Ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 13 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 08 липня 2021 року.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: В.І. Криворотенко

Т.А. Левченко