ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5607/21 Справа № 191/1524/19 Суддя у 1-й інстанції - Бондаренко Г. В. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2021 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.

за участю секретаря судового засідання Бондаренка В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2021 року у справі за позовом Селянського (фермерського) господарства «Надія» до ОСОБА_1 про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди земельної ділянки.

В обґрунтування свого позову вказав, що 01 січня 2009 року між С(Ф)Г «НАДІЯ» та ОСОБА_2 був укладений договір оренди земельної ділянки, загальною площею 6,63 га, кадастровий номер :01:003:0137 державний акт на право приватної власності на землю ІІІ-ДП № 003600. Договір оренди був зареєстрований у Синельниківському відділі ДРФ Центру ДЗК 10 березня 2009 року за №35, строком на 10 років, починаючи з дати його реєстрації по 31.12.2018 року .

У день укладення Договору оренди спірна земельна ділянка була передана згідно акту про передачу та прийом. Договір оренди було укладено строком на 10 років та відповідно до п.3.1. договору оренди термін дії договору закінчився 31 грудня 2018 року. Відповідно до закону договір набирає чинності після його державної реєстрації. Отже, вказаний договір оренди набрав чинності в дату державної реєстрації, а саме 10 березня 2009 року, що підтверджується відповідними відмітками на договорі оренди.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла.

28.01.2011 року ОСОБА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.01.2011 року № 2-124, успадкував земельну ділянку та 04.05.2012 року і отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯК №329019.

Договір оренди не втратив чинність після смерті ОСОБА_2 та продовжував діяти в повному обсязі для нового власника земельної ділянки. З 2010 по 2018 роки відповідач отримував орендну плату від С(Ф)Г «НАДІЯ» за користування земельною ділянкою в повному обсязі та не заперечував проти дії договору оренди.

З пункту 3.2 договору оренди вбачається, що після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Сторона, яка отримала таке повідомлення повинна не пізніше ніж за 10 днів з моменту його отримання надати зацікавленій стороні письмову згоду або незгоду щодо продовження дії цього договору на новий термін.

15 листопада 2018 року позивач звернувся до відповідача з листом-повідомленням №25 про намір поновити дію правочину та долучив примірник проекту додаткової угоди про поновлення договору (на 5 аркушах), що підтверджується описом вкладення до цінного листа з рекомендованим повідомленням на ім`я ОСОБА_1 (відбиток календарного штемпеля 15.11.18) та квитанцією від 15.11.2018 року.

Згідно вищезазначеного листа-повідомлення позивач просив надіслати йому відповідні письмові пропозиції з метою завчасного узгодження всіх істотних умов, а у разі відмови у поновленні договору оренди землі обґрунтувати причини та повідомити письмово у строки вставлені чинним законодавством.

22 листопада 2018 року відповідачу було особисто вручено вищезазначене поштове відправлення, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (форма №119).

Всупереч вимогам закону відповідач ОСОБА_1 після отримання листа-повідомлення із проектом додаткової угоди не вчинив жодних дій для повідомлення позивача щодо прийнятого ним рішення.

На підставі передбаченої ч. 6 ст. 33 ЗУ «Про оренду землі» просив суд визнати укладеною додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки, від 01 січня 2009 року між ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) та селянським (фермерським) господарством «Надія» (код ЄДРОПУ - 30897355), зареєстрованого 10 березня 2009 року у книзі реєстрації договорів оренди в Синельниківському відділі ДРФ Центру ДЗК за №35, щодо земельної ділянки кадастровий номер :01:003:0137, загальною площею 6,63 га, в редакції, яка викладена в позовній заяві та стягнути з відповідача на користь позивача витрати у справі (а.с.2-5).

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2021 року позовні вимоги Селянського (фермерського) господарства «Надія» до ОСОБА_1 про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди земельної ділянки задоволено.

Визнано укладеною додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки, від 01 січня 2009 року між ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) та селянським (фермерським) господарством «Надія» (код ЄДРОПУ - 30897355), зареєстрованого 10 березня 2009 року у книзі реєстрації договорів оренди в Синельниківському відділі ДРФ Центру ДЗК за №35, щодо земельної ділянки кадастровий номер :01:003:0137, загальною площею 6,63 га, в наступній редакції:

Додаткова угода

до договору оренди земельної ділянки від 01 січня 2009 року

с. Гірки

ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ), що іменується в подальшому - Орендодавець, з однієї сторони та Селянське (фермерське) господарство «Надія» (код ЄДРПОУ - 30897355) в особі голови Риженка Геннадія Володимировича, що діє на підставі Статуту, що іменується в подальшому Орендар, з іншої сторони, а разом іменуються як Сторони, уклали цю додаткову угоду про наступне:

1. В силу частини 3 статті 631 Цивільного кодексу України Договір оренди земельної ділянки від 01 січня 2009 року, зареєстрований 10 березня 2009 року у книзі реєстрації договорів оренди в Синельниківському відділі ДРФ Центру ДЗК за №35, щодо земельної ділянки кадастровий номер :01:003:0137, загальною площею 6,63 га, поновити з 31 грудня 2018 року на 10 років до 31 грудня 2028 року на тих самих умовах.

2. Викласти пункт 3.1. Договору оренди земельної ділянки від 01 січня 2009 року, зареєстрованого 10 березня 2009 року у книзі реєстрації договорів оренди в Синельниківському відділі ДРФ Центру ДЗК за №35, щодо земельної ділянки кадастровий номер :01:003:0137, загальною площею 6,63 га, у наступній редакції:

«Договір укладається строком на 10 років, починаючи з дня його державної реєстрації та діє з 31.12.2018 року до 31.12.2028 року. Договір не може бути розірваний в односторонньому порядку до закінчення строку оренди, при умові виконання сторонами умов цього Договору».

3. Всі інші умови Договору оренди земельної ділянки від 01 січня 2009 року, зареєстрований 10 березня 2009 року у книзі реєстрації договорів оренди в Синельниківському відділі ДРФ Центру ДЗК за №35 залишаються без змін.

1.Реквізити сторін

ОСОБА_1 Селянське ( Фермерське )

Місце проживання: 52562, господарство « Надія»

Дніпропетровська область, Місце знаходження

Синельниківський район, Юридичної особи:

АДРЕСА_1 ,

Паспортні дані: серія НОМЕР_2 , Синельниківський район,

виданий Синельниківським МРВ УМВС село Гірки,

України в Дніпропетровській області вулиця Квітнева, б.48-а

03 червня 1997 року Розрахунковий рахунок

Ідентифікаційний номер : НОМЕР_1 , № НОМЕР_3

ПАТ КБ « Приватбанк»

МФО 305299

Код

___________________ / С.П. Кушнір Голова ______/ ОСОБА_3 /»

Вирішено питання щодо судового збору (а.с.201-205).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Також, апелянт зазначає, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 01 січня 2009 року між С(Ф)Г «НАДІЯ» та ОСОБА_2 був укладений договір оренди земельної ділянки, загальною площею 6,63 га, кадастровий номер :01:003:0137, державний акт на право приватної власності на землю ІІІ-ДП № 003600.

Договір оренди був зареєстрований у Синельниківському відділі ДРФ Центру ДЗК 10 березня 2009 року за №35, строком на 10 років, починаючи з дати його реєстрації по 31.12.2018 року .

Спірна земельна ділянка була передана позивачу в той же день, що підтверджується актом про передачу та прийом.

Договір оренди було укладено строком на 10 років.

Відповідно до закону договір набирає чинності після його державної реєстрації.

Вказаний договір оренди набрав чинності в дату державної реєстрації, а саме 10 березня 2009 року, що підтверджується відповідними відмітками на договорі оренди, та відповідно до п.3.1. договору оренди термін дії договору закінчився 31 грудня 2018 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла.

28.01.2011 року ОСОБА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.01.2011 року № 2-124, успадкував земельну ділянку та 04.05.2012 року і отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯК №329019.

Договір оренди не втратив чинність після смерті ОСОБА_2 та продовжував діяти в повному обсязі для нового власника земельної ділянки.

З 2010 по 2018 роки відповідач отримував орендну плату від С(Ф)Г «НАДІЯ» за користування земельною ділянкою та не заперечував проти дії договору оренди.

Відповідно до пункту 4 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, що діяла на дату підписання договору оренди), перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

Пунктом 3.4 договору оренди передбачено, що при переході права власності на земельну ділянку або її частину, від орендодавця до іншої особи або осіб, цей договір зберігає свою чинність для нового власника або власників.

З пункту 3.2 договору оренди вбачається, що після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Сторона, яка отримала таке повідомлення повинна не пізніше ніж за 10 днів з моменту його отримання надати зацікавленій стороні письмову згоду або незгоду щодо продовження дії цього договору на новий термін.

15 листопада 2018 року позивач звернувся до відповідача з листом-повідомленням №25 про намір поновити дію правочину та долучив примірник проекту додаткової угоди про поновлення договору (на 5 аркушах), що підтверджується описом вкладення до цінного листа з рекомендованим повідомленням на ім`я ОСОБА_1 ( відбиток календарного штемпеля 15.11.18) та квитанцією від 15.11.2018 року.

Згідно вищезазначеного листа-повідомлення позивач просив надіслати йому відповідні письмові пропозиції з метою завчасного узгодження всіх істотних умов, а у разі відмови у поновленні договору оренди землі обґрунтувати причини та повідомити письмово у строки вставлені чинним законодавством.

22 листопада 2018 року відповідачу було особисто вручено вищезазначене поштове відправлення, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (форма №119), яке досліджено судом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості, оскільки позивач виконав умови, передбачені ч.6 ст.33 Закону України «Про оренду землі», а відповідач в жодний спосіб не відреагував на лист повідомлення, не направив своїх заперечень щодо продовження строку договору; не надав пропозицій щодо зміни умов договору оренди; не повідомив про наявність інших претендентів на укладення договору оренди на інших умовах, то відповідач в такий спосіб виразив свою мовчазну згоду.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 2 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі (статті 1, 2 Закону України «Про оренду землі»).

Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

За договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату (ст. 792 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 777 ЦК України наймач, який належно виконує свої обов`язки за договором найму, після спливу строку договору має переважне право перед іншими особами на укладення договору найму на новий строк.

Наймач, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору найму на новий строк, зобов`язаний повідомити про це наймодавця до спливу строку договору найму у строк, встановлений договором, а якщо він не встановлений договором, - в розумний строк.

Умови договору найму при його поновлені на новий строк встановлюються за домовленістю сторін. У разі недосягнення домовленості щодо плати та інших умов договору переважне право наймача на укладення договору припиняється.

Правові підстави поновлення договору оренди землі, крім положень статті 777 ЦК України, визначаються також статтею 33 Закону України «Про оренду землі», яка об`єднує два випадки поновлення договору оренди землі: укладання договору на новий строк з застосуванням переважного права орендаря перед іншими особами (частина перша - п`ята статті 33) та продовження договору за мовчазною згодою сторін на тих самих умовах та на той самий строк (частина шоста статті 33).

Так, відповідно до частини першої - п`ятої статті 33 цього Закону, по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, установлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на невідповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Отже, для застосування частини першої статті 33 Закону України «Про оренду землі» та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди згідно з частинами другої - п`ятої цього Закону необхідно встановити такі юридичні факти: орендар належно виконує свої обов`язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця у встановлені строки про свій намір скористатись переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив орендаря про наявність заперечень та своє рішення.

Друга самостійна підстава для поновлення орендних відносин передбачена частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі».

Згідно з частинами шостою, восьмою статті 33 Закону України «Про оренду землі» в разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця із запереченням у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку.

Отже, реалізація переважного права на поновлення договору оренди, яка передбачена частиною першою статті 33 Закону України «Про оренду землі», можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін. А поновлення договору передбачає іншу ситуацію між сторонами договору, коли проти фактичного подальшого користування орендованою земельною ділянкою орендарем після закінчення строку дії договору не заперечує орендодавець, земля продовжує перебувати в користуванні орендаря та сторони уклали додаткову угоду про подальші орендні відносини, яка укладається на той же строк і на тих же самих умовах.

У зв`язку з цим відмінностями у застосуванні положень частин другої - п`ятої та положення частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі» є умови додаткової угоди (відмінні від попередніх - частини другої - п`ятої) або ті самі (частина шоста) та строк, у який орендодавець повинен повідомити орендаря про відсутність наміру продовжувати орендні відносини (в місячний строк після повідомлення орендаря про намір продовжувати договір оренди земельної ділянки - частини другої - п`ятої) чи у місячний строк після закінчення строку дії договору (частина шоста).

Частиною 4 цієї норми також врегульовано, що при поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Отже, зміна умов договору у будь-якій частини виключає продовження договору з підстав частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі», а за положеннями частини четвертої статті 33 Закону України «Про оренду землі» відсутність досягнення домовленостей щодо умов договору при їх зміні також виключає продовження договору оренди землі з підстав переважного права.

Як вбачається з матеріалів справи, лист-повідомлення містить пропозицію укласти додаткову угоду до договору оренди землі від 01 січня 2009 року на інших умовах договору, а тому отримані від позивача пропозиції стосуються внесення змін до договору оренди землі, а не його поновлення.

Так, запропонована позивачем редакція договору оренди в додатковій угоді (яка фактично є договором в іншій редакції) суттєво відрізняється від умов договору оренди в первісній редакції від 01 січня 2009 року.

Доказів досягнення між сторонами домовленості щодо зміни умов договору матеріали справи не містять.

З огляду на наведений аналіз правових норм, якими врегульовані відносини оренди землі, пропонуючи орендодавцю ОСОБА_1 укласти договір на нових умовах, СФГ «Надія» повинно було дотриматись процедури, визначеної положеннями частин другої - п`ятої статті 33 Закону України «Про оренду землі».

Частина шоста статті 33 Закону України «Про оренду землі» до цих правовідносин не може і не могла бути застосована, оскільки унеможливлювалося продовження договору на той самий строк та на тих самих умовах.

Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.

Згідно із положеннями, викладеними у абзаці 1 частини першої статті 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено.

Тому, якщо одна із сторін договору не має наміру досягнути домовленості щодо змін щодо істотних умов договору, переважне право припиняється як це унормовано частиною четвертою статті 33 спеціального закону. Отже, зі спливом строку дії договору припиняються і правовідносини сторін, обумовлені ним.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 312/344/17 (провадження № 61-41452св18), 16 січня 2019 року у справі № 312/337/17 (провадження № 61-44899св18), 23 січня 2019 року у справі № 312/265/17 (провадження № 61-43640св18), 06 березня 2019 року у справі № 312/333/17 (провадження № 61-41192св18), 06 березня 2019 року у справі № 312/246/17 (провадження № 61-43639св18).

Таким чином, у цій справі право СФГ «Надія» на користування земельною ділянкою ОСОБА_1 припинилось у зв`язку зі спливом строку дії договору та у зв`язку з відсутністю домовленості про його продовження на змінених умовах (частина перша статті 31 Закону України «Про оренду землі»), а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

На підставі ст.141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги, з позивача на користь відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі 2 881,5 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 березня 2021 року скасувати.

У задоволенні позову Селянського (фермерського) господарства «Надія» до ОСОБА_1 про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди земельної ділянки відмовити.

Стягнути з Селянського (фермерського) господарства «Надія» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 881,5 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: