Справа № 367/2960/21
Провадження № 2-з/367/288/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2021 року суддя Ірпінського міського суду Київської області Мерзлий Л.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

встановив:

До Ірпінського міського суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення коштів.

До суду ОСОБА_1 було подано заяву про забезпечення позову, в якій позивач просить до набрання рішенням у справі законної сили накласти арешт на: грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках (всі банківські рахунки, поточні, карткові, кредитні, депозитні, гривневі, валютні та інші види рахунків, крім коштів, що містяться на рахунках накладення та/або звернення стягнення на які заборонено законом) в АТ КБ «ПриватБанк», АТ «Ощадбанк», ПАТ КБ «Правекс-Банк», АТ «Райффайзен Банк Аваль», ПАТ «ПУМБ», АТ «Укрсиббанк», АТ «Альфа-Банк», АТ «Універсал Банк», АТ «Таскомбанк», АТ «Оксі Банк», АТ «Прокредит Банк», та належать ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , у межах суми звернення стягнення 281863,4 грн.

В обґрунтування заяви позивач вказує про те, що 23.12.2020 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна. 23.12.2020 від ОСОБА_2 було відібрано розписку про одержання ним грошових коштів по цьому договору. Предметом договору є об`єкти нерухомого майна: належна продавцю Ѕ частка житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , та належна продавцю Ѕ частки земельної ділянки з кадастровим номером :01:068:0140 за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_2 отримав від позивача 138480 грн. Сторони домовились про те, що отриманий 23.12.2020 завдаток буде частиною оплати вартості об`єктів нерухомого майна. Відповідач ОСОБА_2 обов`язків по виконанню умов договору не виконав.

Відповідно до ч.2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно п.1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, а також забороною вчиняти певні дії.

Частиною 1 ст. 151 ЦПК України встановлено, що заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, ціну позову, про забезпечення якого просить заявник.

Як зазначено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року N 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Крім того, суд звертає увагу, що позивач звертався із заявою про забезпечення позову, за результатами розгляду якої заяву було задоволено частково, а саме у задоволенні вимоги щодо накладення арешту на грошові кошти відповідача відмовлено.

Ч. 3 ст. 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Аналіз вказаних правових норм свідчить, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Також слід звернути увагу, що забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Тому достатнім обґрунтуванням для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

До аналогічних висновків прийшов і Верховний Суд в своїй Постанові від 17.10.2018 р. № 183/5864/17-ц|61-38692св18.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких може бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 150 Цивільного процесуального кодексу України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Тобто підставами для забезпечення позову накладенням арешту на грошові кошти є належність цих коштів відповідачеві, їх знаходження в нього чи в інших осіб. Як вбачається із позову та заяви про забезпечення позову, спір існує стосовно коштів отриманих від позивача відповідачем, тому вимоги про накладення арешту на грошові кошти відповідача нічим не обґрунтовуються.

Між тим, позивач не подав доказів, які б вказували, що у ОСОБА_2 на рахунках в зазначених банках України містяться грошові кошти. Щодо накладення арешту на рахунки відповідача судом вже дано оцінку та винесено рішення.

Згідно ч.3 ст.13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Подаючи заяву з аналогічними вимогами та підтверджуючи тими ж доказами, суд вбачає зловживання позивачами своїми процесуальними правами.

Крім того, не зазначення конкретних рахунків, суми грошових коштів на рахунках робить неможливим виконання ухвали про забезпечення позову накладенням арешту на грошові кошти, які знаходяться на цих рахунках та установах (у разі їхнього там знаходження).

Також Суд вважає за необхідне зазначити, що частиною третьою статті 150 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Позивач просить накласти арешт на усі грошові кошти відповідача, що може бути не співмірно з ціною позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, суд може накласти арешт лише на грошові кошти, що належать відповідачеві, тому вирішуючи заяву про забезпечення позову, слід перевірити, які саме грошові кошти належать відповідачеві і де вони знаходяться.

Встановлені судом фактичні обставини у справі, свідчать про те, що доводи заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням заявлених позовних вимог є необґрунтованими.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову необхідно відмовити.

Керуючись статями 149, 150, 258 - 261 Цивільного процесуального кодексу України,

ухвалив:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя Л.В. Мерзлий