КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №752/1839/19
Апеляційне провадження №22-ц/824/2306/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2021 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів - Гуля В.В., Суханової Є.М., із участю секретаря Ткаченко Ю.М., розглянувши матеріали цивільної справи у місті Києві за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» , правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 30 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», державного реєстратора Київської обласної філії комунального підприємства «Реєстрація бізнесу» Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області Гуцуляк Тетяни Віталіївни, про визнання рішення державної реєстрації протиправним та його скасування, поновлення запису про право власності,

В С Т А Н О В И В :

29 січня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», державного реєстратора Київської обласної філії Комунального підприємства «Реєстрація бізнесу» Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області Гуцуляк Т.В. про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності, скасування запису про державну реєстрацію права власності та поновлення запису про державну реєстрацію права власності.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що 09 листопада 2007 року між ним та АКБСР «Укрсоцбанк» укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №402/90/07-Пі, відповідно до умов якого йому надано кредит у розмірі 55 000 доларів США, зі сплатою 13,5 процентів річних за користування кредитними коштами на строк до 08 листопада 2022 року.

На забезпечення виконання зобов`язання, 09 листопада 2007 року між ним та АКБСР «Укрсоцбанк» укладено іпотечний договір №04/І-836, згідно з умовами якого він передав в іпотеку банку належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 .

22 січня 2019 року, отримавши витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, йому стало відомо, що право власності на квартиру, яка є предметом іпотеки, 04 грудня 2018 року зареєстровано за АТ «Укрсоцбанк».

Підставою для реєстрації права власності на квартиру стали іпотечний договір від 09 листопада 2007 року №04/1-836, договір про внесення змін та доповнень до іпотечного договору від 06 липня 2009 року №04/1-836, повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки від 07 вересня 2018 року №258/18.

На порушення вимог статті 35 Закону України «Про іпотеку», він не отримував вимоги про усунення порушення виконання зобов`язань за кредитним договором, а також повідомлення державного реєстратора про подання заяви на проведення реєстраційних дій на виконання вимог статті 20 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Ураховуючи, що кредит був наданий в іноземній валюті, площа переданої в іпотеку квартири, що є єдиним місцем його проживання, становить 65,70 кв.м, а тому, відповідно до статті 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» державний реєстратор не мав права реєструвати за іпотекодержателем право власності на предмет іпотеки.

Посилаючись на наведене, позивач просив визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Гуцуляк Т.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04 грудня 2018 року №44464744, скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис №29309367 про реєстрацію за АТ «Укрсоцбанк» права власності на предмет іпотеки, внесений 04 грудня 2018 року державним реєстратором Гуцуляк Т. В., поновити запис про його право власності на спірну квартиру.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 30 липня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04 грудня 2018 року №44464744, прийняте державним реєстратором Гуцуляк Т.В., що стало підставою для внесення запису про державну реєстрацію права власності за АТ «Укрсоцбанк» на квартиру АДРЕСА_1 .

Скасовано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис №29309367 про реєстрацію права власності за АТ «Укрсоцбанк» на квартиру АДРЕСА_1 , внесений 04 грудня 2018 року державним реєстратором Гуцуляк Т.В.

Поновлено запис про право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 .

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що всупереч положенням статті 35 Закону України «Про іпотеку» банк не надав доказів направлення іпотекодавцю вимоги про усунення порушення, яка згідно з Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 є обов`язковою при вирішенні питання про державну реєстрацію права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Крім того, у порушення частини першої статті 20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор не повідомив іпотекодавця про отримання ним заяви банку про проведення реєстраційних дій.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, АТ «Укрсоцбанк» подало апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права при його ухваленні.

Просить скасувати рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 30 липня 2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Суд, закінчивши з`ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вислухавши учасників процесу в судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 09 листопада 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», та ОСОБА_1 укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №402/90/07/Пі ( а.с. відповідно до умов якого позичальнику надано кредитні кошти в розмірі 55 000 доларів США, зі сплатою за користування кредитом 13,50 процентів річних, на строк до 08 листопада 2022 року.

На забезпечення виконання зобов`язання, 09 листопада 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір №04/І-836.

Відповідно до умов правочину іпотекодавець передав у якості забезпечення виконання зобов`язань перед іпотекодержателем квартиру АДРЕСА_1 .

Заставна вартість майна становить 378 750 грн, що станом на момент укладення договору еквівалентно 75 000 доларів США, яка належить йому на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 18 січня 2002 року ( а.с. 9-11, 28 т. 1 ).

Пунктом 4.1 іпотечного договору передбачено, що у разі порушення основного зобов`язання, а також в інших випадках, передбачених цим договором та/чи чинним законодавством України, іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

За положеннями пункту 4.5 правочину, іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів: на підставі рішення суду; на підставі виконавчого напису нотаріуса; шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому чинним законодавством України; шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому чинним законодавством України; шляхом організації іпотекодержателем продажу предмета іпотеки через укладення договору купівлі-продажу між іпотекодавцем та відповідним покупцем; в інший спосіб, визначений за домовленістю сторін.

Згідно з пунктом 4.9 іпотечного договору передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки ( його частину ) для задоволення його вимог, що випливають з основного зобов`язання, може здійснюватися шляхом надіслання ( надання ) іпотекодавцю повідомлення про передачу предмета іпотеки ( його частини ) у власність іпотекодержателя. При цьому право власності на предмет іпотеки ( його частину ) переходить до іпотекодержателя з моменту отримання такого повідомлення за останнім відомим іпотекодержателю місцем проживання іпотекодавця.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22 січня 2019 року №153480497, власником квартири є АТ «Укрсоцбанк», дата державної реєстрації - 04 грудня 2018 року.

Підставами виникнення права власності:є іпотечний договір від 09 листопада 2007 року №04/1-836; договір про внесення змін та доповнень до іпотечного договору від 06 липня 2009 року №04/1-836; повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки від 07 вересня 2018 року № 258/18.

Запис про реєстрацію права власності внесений державним реєстратором Гуцуляк Т.В. ( а.с. 7-8 т. 1 ).

Зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 є квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 65,7 кв. м. ( а.с. 14 т. 1 ).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 грудня 2019 року проведена заміна відповідача ПАТ «Укрсоцбанк» його правонаступником - ПАТ «Альфа-Банк» ( а.с. 220-222 т. 1 ).

При вирішенні заявленого між сторонами спору суд апеляційної інстанції вважає за необхідне керуватися наступними правовими нормами.

Так, частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Статтею 36 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Частиною третьою статті 37 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з частиною третьою статті 10 цього Закону визначено, що державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

За змістом статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових правна нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна ( якщо іпотечним договором передбачено її видачу ).

Відповідно до частини першої статті 20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» про подання/отримання заяви на проведення реєстраційних дій державний реєстратор невідкладно повідомляє власника об`єкта нерухомого майна, щодо якого подано заяву.

Частиною першою та другою статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваного рішення державного реєстратора, передбачено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Згідно зі статтею 31-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції, чинній на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій, державна судова адміністрація України у день набрання законної сили рішенням суду, яке передбачає набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора, забезпечує передачу до Державного реєстру прав примірника такого судового рішення.

З наведеного вбачається, що Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено вичерпний перелік рішень суду, на підставі яких здійснюється державна реєстрація прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а саме набуття, зміна або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяження таких прав, внесення змін до записів Державного реєстру речових прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора.

Запис про скасування державної реєстрації прав вноситься до Державного реєстру речових прав саме на підставі рішення суду про скасування рішення про державну реєстрацію прав.

Задовольняючи вимоги про скасування запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не надав суду жодних доказів дотримання ними вимог статті 35 Закону України «Про іпотеку» та статті 20 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

При цьому, ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 11 травня 2019 року відкрито провадження у зазначеній справі, призначено судове засідання на 27 травня 2019 року, викликано усіх сторін у судове засідання, роз`яснено відповідачам їх право надіслати відзив на позовну заяву і всі наявні докази, що підтверджують заперечення проти позову протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії ухвали про відкриття провадження, попереджено про те, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає обґрунтувала неможливість їх подання в строк з причин, що не залежали від неї ( а.с. 42 т. 1 ).

Представник ПАТ «Укрсоцбанк» був присутнім у судовому засіданні, заяв, клопотань про приєднання до матеріалів справи доказів чи про поважність причин не надання доказів до суду першої інстанції не заявляв.

Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом ( частина перша статті 126 ЦПК України ).

Відповідно до частин першої та третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

За змістом статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції.

До апеляційної скарги банк надав докази на підтвердження надсилання іпотекодавцю вимоги про усунення порушень умов кредитного договору від 07 вересня 2018 року №258/189 ( а.с. 132,133 т. 1 ), що, саме по собі, не свідчить про відсутність порушень вимог статті 35 Закону України «Про іпотеку».

Окрім цього, доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, не надав.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зауважити і про те, що матеріали справи не містять документу, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127.

Таким чином, на переконання суду апеляційної інстанції, місцевий суд, враховуючи наявні в матеріалах справи докази, дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що відповідачем не надано доказів підтвердження повідомлення банком та державним реєстратором боржника про початок процедури прийняття відповідачем у власність предмету іпотеки відповідно до положень чинного законодавства.

Окрім цього, судом встановлено, що спірна квартира АДРЕСА_1 , що є предметом іпотеки на забезпечення кредиту в доларах США, площею 65,70 кв.м., використовується позивачем як постійне місце проживання, що підпадає під дію статті 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Велика Палата Верхового Суду у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 802/1340/18-а (провадження № 11-474апп19) виклала правовий висновок про те, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону України «Про іпотеку», отже зазначений договір є одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки не залежно від наявності згоди іпотекодавця. Звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідного застереження в іпотечному договорі) є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог, а тому такий спосіб стягнення підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Щодо позовних вимог про поновлення запису про право власності на нерухоме майно суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно постанови Великої Палати Верховного суду від 05 травня 2020 року, за змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ( далі - Конвенція ) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці, зокрема, у рішеннях від 13 травня 1980 року у справі «Артіко проти Італії» ( пункт 35 ), рішенні від 30 травня 2013 року у справі «Наталія Михайленко проти України» ( пункт 32 ), визначає, що Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені статтею 16 ЦК України: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову у їх задоволенні.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 ( провадження

№14-144цс18 ), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 ( провадження № 12-187гс18 ), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18 ) та від 4 червня 2019 року у справі № 916/3156/17

( №12-304гс18 ).

Отже, право або інтерес позивача, який вважає себе власником чи постійним користувачем земельної ділянки, може бути порушено внесенням до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про наявність права власності ( користування ) іншої особи.

Відповідно до частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Поновлення запису про право власності за своєю правовою природою не є спором про відновлення майнових прав позивача, оскільки вчинення такої реєстраційної дії не пов`язане з виникненням або припиненням права на це майно, а є наслідком скасуванням запису/рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Зокрема, відповідно до пункту 51 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1141 ( з відповідними змінами ), внесення записів про скасування державної реєстрації прав здійснюється за заявою особи, заінтересованої у внесенні відповідних записів, а також у порядку, передбаченому статтею 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». У Державному реєстрі прав під час внесення записів про скасування державної реєстрації прав за допомогою програмних засобів його ведення автоматично поновлюються записи про речові права, їх обтяження, що існували до проведення державної реєстрації прав, що скасована, у разі їх наявності в Державному реєстрі прав.

З огляду на викладене, суд другої інстанції, враховуючи зміст права позивача, характер його ( права ) порушення та спричинені цими діяннями наслідки, положення ст. 13 ЦПК України щодо диспозитивності цивільного судочинства, згідно якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, обґрунтовано дійшов висновку про те, що обраний позивачем спосіб захисту не є ефективним.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку щодо задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про реєстрацію права власності.

При цьому, місцевий суд дійшов помилкового висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог в частині поновлення запису про право власності, оскільки, як зазначено вище, позивачем вибрано неефективний спосіб захисту свого права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги АТ «Укрсоцбанк», на переконання апеляційного суду, знайшли своє часткове підтвердження, унаслідок чого рішення місцевого суду в частині поновлення запису про право власності підлягає скасуванню із ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог у відповідності до положень ст. 376 ЦПК України та названих положень матеріального і процесуального права.

Також, суд апеляційної інстанції на підставі ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. 141 ЦПК України, пропорційно до задоволених вимог, вважає за необхідне здійснити перерозподіл судових витрат та стягнути з АТ «Альфа-Банк», державного реєстратора Київської обласної філії комунального підприємства «Реєстрація бізнесу» Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області Гуцуляк Т.В. на користь ОСОБА_1 сплачений судовий ним збір при подачі позову ( а.с. 2 т. 1 ) у розмірі по 384,20 ( 768,40 : 2 ) грн та на користь держави за ці ж вимоги - по 768,40 ( 1 921 х 0,4 х 2 : 2 ) грн, з кожного.

Апеляційний суд також вважає за необхідне відмітити, що Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року ).

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 5, 10-13, 76-81, 121, 263, 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», задовольнити частково. Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 30 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», державного реєстратора Київської обласної філії комунального підприємства «Реєстрація бізнесу» Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області, ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про реєстрацію права власності, поновлення запису про право власності, в частині поновлення запису про право власності, скасувати і ухвалити за названими вимогами нове судове рішення, яким залишити ці позовні вимоги без задоволення.

Рішення в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування запису про реєстрацію права власності залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства «Альфа-Банк», державного реєстратора Київської обласної філії комунального підприємства «Реєстрація бізнесу» Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області Гуцуляк Тетяни Віталіївни на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі по 384,20 грн. та на користь держави - по 768,40 грн, з кожного.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: В.В. Гуль

Є.М. Суханова