Суддя Попова В. О.
Справа № 644/868/21
Провадження № 2/644/1280/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2021 року м. Харків

Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Попової В.О.,

за участю секретаря судового засідання Репікової З.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Орджонікідзевського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Завод «Електроважмаш»,

про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку, моральної шкоди та судові витрати на професійну правничу допомогу, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач, звернулася до суду із позовом про стягнення на її користь з відповідача заборгованості по заробітній платі в сумі 41674,72 гривні, середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 33 952,83 гривні, моральної шкоди у розмірі 5 000,00 гривні та судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 грн.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що вона з 15.07.2008 року працювала на ДП «Завод «Електроважмаш», 19.10.2020 року була звільнена за власним бажанням на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України. На момент звільнення заборгованість по заробітній платі складала 41674,72 гривні, в день звільнення заборгованість виплачена не була. На момент звернення до суду 09.02.2021 року заборгованість також існувала. В подальшому, у зв`язку з повною виплатою відповідачем заборгованості по заробітній платі позивач остаточно просила задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на свою користь в повному обсязі середній заробіток за час затримки розрахунку виплати заробітної плати, моральну шкоду та судові витрати на професійну правничу допомогу.

Позивач та її представник - адвокат Феленко С.О. в судове засідання не з`явилися, надавши заяву про розгляд справи за відсутністю сторони позивача, просили задовольнити вимоги в частині стягнення з відповідача в повному обсязі середнього заробітку за час затримки розрахунку виплати заробітної плати, моральної шкоди та судових витрат на професійну правничу допомогу.

ДП «Завод «Електроважмаш» про час, дату та місце розгляду справи повідомлялося належним чином. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, клопотань про перенесення розгляду справи до суду не надходило.

Ухвалою суду від 12.02.2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд по суті за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України не здійснювалося.

Відповідачем подано відзив, в якому відповідач при нарахуванні середнього заробітку просив врахувати графік роботи підприємства та фактичну сплату заборгованості, при вирішенні питання про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку взяти до уваги вкрай скрутний матеріальний стан підприємства та розрахунок провести з врахуванням правової позиції Великої Палати ВС у справі №761/9584/15-ц ( провадження №14-623цс18) .

Ухвалою від 09.07.2021 року судом закрито провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Суд, дослідивши матеріали справи, надані докази, встановив наступне.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебувала трудових відносинах з відповідачем з 15.07.2018 року до 19.10.2020 року, була звільнений відповідно до Наказу № 502 від 19.10.2020 року з посади машиніста крана 5 розряду за власним бажанням на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України, зазначені обставини підтверджуються копією трудової книжки та не оспорюються сторонами.

Відповідно до вимог статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідачем у встановлений ухвалою суду строк подано довідку про розмір заборгованості по заробітній платі, а саме відповідно до довідки №245/1128 від 23.12.2020 року розмір заборгованості по заробітній платі звільненого працівника ОСОБА_1 , складав 41 674 гривні 72 копійок, дана сума заборгованості виплачена в повному обсязі 22.03.2021 року (день фактичного розрахунку), що не оспорюється позивачем.

Статтею 43 Конституції України передбачено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Статтею 47 КЗпП України передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно з статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні встановлена статтею 117 КЗпП України, згідно з приписами якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок).

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Пунктом 5 розділу IV Порядку встановлено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньої (годинної) заробітної плати.

Пунктом 8 розділу IV Порядку визначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (середньогодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.

Згідно з довідкою ДП «Завод «Електроважмаш» за вих. №245/1128 від 23.12.2020 середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 492 грн 07 коп., (а.с. 17).

24 липня 2020 року т.в.о. Генерального директора ДП «Завод «Електроважмаш» було підписано наказ № 309 «Про встановленні неповного робочого тижня», а саме, з 01 жовтня 2020 року на ДП «Завод «Електроважмаш» встановлено неповний робочий тиждень з робочими днями: понеділок, вівторок, середа, четвер.

Наказом ДП «Завод «Електроважмаш» від 21 жовтня 2020 року № 427 на ДП «Завод «Електроважмаш» встановлено режим неповного робочого часу з наступними робочими днями у грудні 2020 року - 1, 2, 3, 7, 8, 9, 10, 14, 15, 16, 17, 21, 22, 23, 24.

Наказами ДП «Завод «Електроважмаш» від 26 січня 2021 року №261-01/09 та 22 лютого 2021 року №261-01/61 на ДП «Завод «Електроважмаш» встановлено режим простою на лютий 2021 та березень 2021 відповідно.

Таким чином, кількість робочих днів повинна розраховуватись за графіком роботи підприємства:

за жовтень 2020 року - 7 робочих дні (за період з 20.10.2020р. по 31.10.2020р. без врахування п`ятниць - 23,30, відповідно до наказу ДП «Завод «Електроважмаш» №309 від 24.07.2020 р.);

за листопад 2020 року - 17 робочих днів (за період з 01.11.2020 р. по 30.11.2020 р. без врахування п`ятниць - 6,13,20,27, відповідно до наказу ДП «Завод «Електроважмаш» №309 від 24.07.2020 р.);

за грудень 2020 року - 15 робочих днів (за період з 01.12.2020 по 24.12.2020 р., відповідно до наказу ДП «Завод «Електроважмаш» №309 від 24.07.2020 р. без врахування п`ятниць - 4,11,18 та за період з 25.12.2020 по 31.12.2020 р., відповідно до наказу ДП «Завод «Електроважмаш» №427 від 21.10.2020 р. без врахування - 28,29,30,31);

за січень 2021 року - 8 робочих днів (за період з 01.01.2021 по 15.01.2021 р. відповідно до наказу №427 від 21.10.2020 р. без врахування - 4,5,6,8,11,12,13,14,15 та за період з 18.01.2021 р. по 31.01.2021 р., відповідно до наказу №309 від 24.07.2020 р. без врахування п`ятниць - 22,29);

за лютий 2021 року - 0 робочих днів (не нараховується у зв`язку з простоєм працівників згідно наказу №261-01/09 від 26.01.2021 р.);

за березень 2021 року - 0 робочих днів (не нараховується у зв`язку з простоєм працівників згідно наказу № 261-01/61 від 22.02.2021 р.).

22 березня 2021 року ДП «Завод «Електроважмаш» в повному обсязі здійснено виплату ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі в розмірі 41 674,72 грн.

Отже, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку, який підлягає стягненню з ДП «Завод «Електроважмаш» на користь ОСОБА_1 становить 23127 грн 29 коп, виходячи з такого розрахунку: 492 грн 07 коп.- середньоденна заробітна плата позивача * 47 робочих днів.

У своїй постанові Велика Палата Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц зазначила, що встановлений ст.117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця.

Працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

1. Розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором.

2. Період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

3. Ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.

4. Інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають значення та, зокрема, визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18)).

З огляду на викладене суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 20 000 грн. Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників.

Таким чином, вимоги позивача щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають частковому задоволенню в сумі 20 000 гривень

Згідно із частиною першою статті 237-1КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

В п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Фактично, вказаними положеннями постанови Пленуму Верховного Суду України та практикою Європейського суду з прав людини встановлено презумпцію спричинення моральної шкоди працівнику невиплатою належних йому грошових сум.

При відшкодуванні моральної шкоди, слід врахувати, що у результаті порушення майнових прав позивача йому було спричинено окрім майнового дисбалансу ще й негативне моральне пригнічення, яке перебуває у прямій залежності від вчинку відповідача, адже тривала співпраця відповідача та позивача створила для останнього ілюзію захищеності та впевненості у своїй соціальній значимості для роботодавця, що було грубо та безпідставно перекреслено відповідною поведінкою відповідача.

Такий стан речей призвів до виникнення у позивача невпевненості в собі в питаннях пошуку роботи, спілкування з колегами тощо, крім того, породив стан тривоги, що для захисту його прав знадобиться ще значний проміжок часу його життя.

Разом із тим, з урахуванням розумності, виваженості та справедливої сатисфакції, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди та стягнення її у розмірі 1000 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3000 грн, суд зазначає наступне.

Пунктом першим частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Велика Палата Верховного Суду в додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказала, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу в матеріалах справи наявний договір про надання правової допомоги № 09/12-20 від 09.12.2020 року, виконаних адвокатом(а.с.25-26); акт наданих послуг від 08.02.2021 року, відповідно до якого ОСОБА_1 сплатив адвокату Феленко С.О. - 3000 грн за правову допомогу, (а.с.29), копія квитанції про сплату 3000 грн.

Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат, тобто наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 3000 грн за правову допомогу.

Оскільки, суд не є податковим агентом, тому обов`язок відрахувати зазначені податки і збори закон покладає на роботодавця.

Відповідно до листа ДФС від 09.06.2016 року № 12817/6/99-99-13-02-03-15 оскільки виплата доходу у вигляді суми середньої заробітної плати, нарахованої на підставі рішення суду за час затримки розрахунку при звільненні працівника, здійснюється звільненому працівнику і не пов`язана з відносинами трудового найму, то такий дохід оподатковується податковим агентом як інші доходи податком на доходи фізичних осіб за ставкою 18 відс. та військовим збором - 1,5 відсотка у місяці його фактичного нарахування.

Крім того, особи, які мають статус податкових агентів, зобов`язані подавати у строки, встановлені Кодексом податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу (п.п. «б» п. 176.2 ст.176 Кодексу).

Суд роз`яснює, що у разі задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки та збори із суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зменшується на суму податків і зборів.

Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений ним за подачу позову з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 489 гривень 41 копійок (задоволено 53,9% від суми вказаних вимог). Питання щодо повернення надмірно сплаченого позивачем судового збору може бути вирішено в порядку передбаченому процесуальним законодавством.

Керуючись ст.ст. 12,76, 81, 133, 137, 141, 258, 259, 264-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Завод «Електроважмаш» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 19.10.2020 року по 22.03.2021 року в сумі 20 000 (двадцять тисяч ) гривень 00 копійок та моральну шкоду у розмірі 1000,00 грн. Вказані суми зазначені з урахуванням податків і зборів, передбачених чинним законодавством при їх виплаті.

Стягнути з Державного підприємства «Завод «Електроважмаш» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 3 489 (три тисячі тридцять чотириста вісімдесят девять гривень ) грн. 64 коп., з яких: 489 грн 41 коп. - сплачений судовий збір, 3000 грн - витрати на професійну правничу допомогу.

В задоволенні решти вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду або через Орджонікідзевський районний суд м. Харкова.

Вступну та резолютивну частини рішення складено 09.07.2021. повний текст рішення складено 12.07.2021.

Суддя Попова В.О.