Справа № 221/1106/2012
Провадження № 22-ц/801/1247/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дернова В. В.
Доповідач:Береговий О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2021 рокуСправа № 221/1106/2012м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Берегового О.Ю. (суддя-доповідач),

суддів: Панасюка О.С., Ковальчука О.В.,

за участю секретаря судового засідання Михайленко А.В.,

заявник (боржник): ОСОБА_1 ,

заінтересована особа (стягувач): товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал»,

суб`єкт оскарження: приватний виконавець виконавчого округу Вінницької області Собчук Валентин Васильович,

розглянув апеляційні скарги приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Собчука Валентина Васильовича та ТОВ «Вердикт капітал» на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 12 квітня 2021 року, постановлену місцевим судом під головуванням судді Дернової В.В. про зупинення передачі на реалізацію описаного і арештованого майна у виконавчому провадженні в цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Собчука Валентина Васильовича,

встановив:

01 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеною скаргою, у якій просила визнати дії приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Собчука В.В. щодо оцінки вартості житлового будинку з господарськими будівлями та земельної ділянки кадастровий номер :04:002:0045, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , що належать ОСОБА_1 , що проведена суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Оцінка Преміум Стандарт» станом на 02 лютого 2021 року у межах процедури виконавчого провадження ВП № 64308196; визнати недійсною оцінку майна, визначену у звіті про оцінку нерухомого майна - житлового будинку з господарськими будівлями та земельної ділянки кадастровий номер :04:002:0045, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , що належать ОСОБА_1 , вартістю 452055 грн., що проведена суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Оцінка Преміум Стандарт» станом на 02 лютого 2021 року у межах процедури виконавчого провадження ВП № 64308196, визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу щодо передачі на реалізацію арештованого майна - житлового будинку з господарськими будівлями та земельної ділянки кадастровий номер :04:002:0045, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , що належать ОСОБА_1 , із зазначенням вартості 452055 грн., на підставі звіту про оцінку нерухомого майна від 02 лютого 2021 року проведеного суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Оцінка Преміум Стандарт».

09 квітня 2021 року на адресу суду ОСОБА_1 було подано клопотання про зупинення передачі на реалізацію описаного і арештованого майна у виконавчому провадженні № 64308196, а саме: житлового будинку з господарськими будівлями та земельної ділянки (кадастровий номер :04:002:0045), розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , що належать їй на праві власності, оскільки за її позицією існує небезпека реалізації арештованого майна до завершення розгляду поданої скарги; у разі задоволення в подальшому вимог скарги, матиме місце порушення у виконавчому провадженні прав як стягувача, так і боржника; обраний нею захід передбачений чинним законодавством, відповідає вимогам скарги та не порушить прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного процесу.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12 квітня 2021 року клопотання ОСОБА_1 про зупинення передачі на реалізацію описаного і арештованого майна у виконавчому провадженні №64308196 задоволено. Зупинено передачу на реалізацію описаного і арештованого майна у виконавчому провадженні № 64308196, а саме: житлового будинку з господарськими будівлями та земельної ділянки (кадастровий номер :04:002:0045), розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , до розгляду по суті скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Собчука Валентина Васильовича, за участю стягувача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал».

Зупиняючи реалізацію описаного і арештованого майна, суд першої інстанції виходив з того, що ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» суду надано право зупинити передачу на реалізацію майна боржника.

Не погодившись з ухвалою суду, приватний виконавець виконавчого округу Вінницькій області Собчук В.В. та ТОВ «Вердикт Капітал» подали апеляційні скарги, в яких посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просили ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволені клопотання в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги слід задовольнити.

Так, відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до приписів ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб ст.6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у ст.6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Умови та порядок примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) визначено Законом України «Про виконавче провадження».

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає обов`язок суду розглянути у десятиденний строк скарги на рішення, дії або бездіяльність державного чи приватного виконавця (ст. 447-451 ЦПК України).

Питання забезпечення позову врегульовані ст.ст. 149-150 ЦПК України, які містять положення щодо підстав, способів і порядку вжиття заходів забезпечення позову. Зокрема, згідно з ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Водночас, ні Глава VІІ ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень», ні інші положення ЦПК України не містять правової норми, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому ст.149, 150 ЦПК України, вживати заходи забезпечення скарги на дії державного чи приватного виконавця шляхом зупинення реалізації описаного та арештованого майна чи зупинення стягнення на підставі виконавчого документу.

Таким чином, розглядаючи скаргу на дії державного чи приватного виконавця у порядку ст. 447, 450, 451 ЦПК України, суд не наділений повноваженнями вирішувати питання щодо вжиття заходів так би мовити «забезпечення скарги» шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документу та зупинення реалізації майна, адже за приписами ст.34 Закону України «Про виконавче провадження» вирішення питання про зупинення вчинення виконавчих дій відноситься виключно до компетенції державного виконавця.

Аналогічні роз`яснення містить п. 15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ№ 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії, або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», згідно якого при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду.

Отже, у суду першої інстанції не було повноважень задовольняти клопотання боржника і зупиняти передачу на реалізацію описаного і арештованого майна у виконавчому провадженні № 64308196, а вживши таких заходів, суд порушив як норми процесуального закону, так і норми Закону України «Про виконавче провадження».

Такі висновки відповідають правовій позиції Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеній в ухвалі від 29 жовтня 2018 року у справі № 766/10773/18-ц, де залишаючи без змін постанову апеляційного суду, якою скасовано ухвалу суду першої інстанції про вжиття заходів забезпечення скарги, суд вказав, що у ЦПК України відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження у порядку, передбаченому ст.ст. 149, 150 ЦПК України, вживати заходи забезпечення скарги на дії державного виконавця шляхом зупинення реалізації майна, а тому суд не наділений такими повноваженнями, а вирішення питання про зупинення вчинення виконавчих дій відноситься виключно до компетенції державного виконавця.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Касаційного цивільного суду від 12 листопада 2018 року у справі № 161/10648/18.

Враховуючи викладене, суд у порушення зазначених положень не врахував, що заявлені боржником заходи не можуть бути застосовані під час оскарження дій приватного виконавця. У зв`язку з чим, також є помилковими посилання суду на положення ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», якою зокрема передбачено, що оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія суддів приходить до висновку, що ухвала підлягає до скасування у зв`язку із порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що клопотання боржника ОСОБА_1 про зупинення передачі майна на реалізацію та зупинення стягнення не підлягає до задоволення, оскільки цивільний процесуальний закон не передбачає можливості вжиття таких заходів при розгляді скарги на дії виконавця.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційні скарги приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Собчука Валентина Васильовича та товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» задовольнити.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 12 квітня 2020 року скасувати.

У задоволені клопотання ОСОБА_1 про зупинення передачі на реалізацію описаного і арештованого майна відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий О.Ю. Береговий

Судді: О.В. Ковальчук

О.С. Панасюк