Справа № 643/6289/20
Провадження № 2/643/720/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.07.2021 Московський районний суд міста Харкова в складі:

головуючого - судді Довготько Т.М.

за участю секретаря судового засідання - Хотян К.В.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки без шлюбу та поділ спільного майна,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить встановити факт, що він, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю, як чоловік та жінка без шлюбу у період з серпня 2009 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ; визнати за ним, право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів, конструктивних елементів та обладнання, що були використані в незавершеному будівництві на земельній ділянці АДРЕСА_2 ; судові витрати покласти на нього та на відповідача в рівних частинах.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що він з 1992 року по 1997 рік перебував у цивільному шлюбі з ОСОБА_2 05.04.1997 року він та ОСОБА_2 одружились в Московському відділі РАГС та з 1997 року по 2005 рік вони з відповідачем перебували у шлюбі. 01.07.1998 року, він за згодою ОСОБА_2 був зареєстрований разом з нею за її адресою: АДРЕСА_3 . 29.11.2005 року шлюб було розірвано відділом реєстрації актів цивільного стану Московського районного управління юстиції міста Харкова. В період з 2005 року по 2006 рік вони проживали окремо, але з 2006 року вони знову відновили свої почуття та почали проживати разом. З 2006 року вони постійно проживали у цивільному шлюбі однією сім`єю десять років - до ІНФОРМАЦІЯ_1 , що є достатньо тривалим періодом. За час спільного проживання однією сім`єю, в даний період вони проживали як чоловік і дружина з почуттям любові, турбувалися один про одного, допомагали один одному та доглядали один за одним, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, сплачували комунальні витрати, разом готували їжу, купували продукти харчування, посуд, одяг, взуття, інші предмети та матеріали необхідні для проживання. Всі свята вони завжди святкували в колі сім`ї, та з друзями. 23.08.2009 року він, був зареєстрований членом Садового Товариства « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що знаходиться за адресою: Харківська область, Харківський район, селище Черкаськи Тишки. В даному Товаристві йому було надано в користування земельну ділянку № НОМЕР_1 площею 0.06 га. Членом Садового Товариства « ІНФОРМАЦІЯ_2 » він був до 05.11.2017 року. В період з 23.08.2009 року по жовтень 2015 року на земельній ділянці АДРЕСА_2 ним було побудовано житловий будинок, виконано огорожу території ділянки, викопано криницю та збудовано господарчі будівлі. При цьому житловий будинок має загальну площу 44 м.кв.; прибудова розміром 16*5,6 м.; сарай розміром 6*2.5 м. складається з душової кімнати та з приміщення для зберігання господарського інвентарю з погребом. Криниця має глибину 14,5 метрів, а огорожа з оцинкованої сітки має довжину 180 метрів. На території даної ділянки мається сад з фруктовими деревами. На будівництво та благоустрій даної ділянки ними було витрачено близько 10 000 доларів США. Однак всі вищевказані побудови не введено в експлуатацію та на все побудоване майно на даний час не визнано право власності. Таким чином всі вищевказані побудови без введення їх в експлуатацію слід вважати будівельними матеріалами, конструктивними елементами та обладнанням, що були використані в незавершеному будівництві за вказаною адресою. 22.03.2013 року він та ОСОБА_2 , знаходячись у цивільному шлюбі, за сумісні кошти (32 000 доларів США) разом купили однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Документи на право власності на вищевказану квартиру приватним нотаріусом Руденко О.Є. було зареєстровано на ім`я ОСОБА_2 . Відразу після реєстрації права власності на спірну квартиру, ОСОБА_2 надала дану квартиру в користування своїй дочці, яка там постійно мешкає по даний час. Відповідач не надає йому доступу в цю квартиру, внаслідок чого він фактично не має можливості користуватися квартирою, яка належить йому та Відповідачу на праві сумісної власності. 20.02.2016 року він, та ОСОБА_2 за обоюдною згодою вдруге одружились та перебували у шлюбі з 20.02.2016 року по 19.04.2017 рік. 19.04.2017 року шлюб було розірвано Московським районним в місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного -територіального управління юстиції у Харківській області. 19.04.2017 року на прохання ОСОБА_2 , з метою можливого примирення, сподіваючись на поновлення сімейних взаємовідносин з нею, він переоформив членство в Садовому Товаристві «Співдружність» з себе на ОСОБА_2 10.08.2017 року він був знятий з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_3 та одночасно того ж дня був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 в кімнаті АДРЕСА_5 , а з 19.12.2017 року в кімнаті № 427 цього ж будинку. 21.03.2020 року він надіслав листа на адресу ОСОБА_2 з пропозицією вирішити питання розділу майна без звернення до суду, однак отримав відмову. Тому вважає, що розділ майна нажитого в період шлюбу та в період проживання однією сім`єю без оформлення шлюбу не можливо вирішити шляхом домовленості між ними в позасудовому порядку, в зв`язку з чим він вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

Відповідачем ОСОБА_2 було подано відзив на позовну заяву, в якому остання просить відмовити у задоволенні позову та зазначає, що 22 березня 2013 р. дійсно була здійснена купівля однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , однак зазначена квартира була придбана безпосередньо нею без участі та допомоги позивача. Оскільки кількості власних грошових заощаджень не вистачало для здійснення купівлі вищезазначеної квартири, 22 березня 2012 р. вона звернулась із заявою до директора ТОВ «НВП «ТУРБОЕНЕРГОСЕРВІС» про надання безпроцентної позики для придбання житла, у зв`язку з чим між ТВО «НВП «ТУРБОЕНЕРГОСЕРВІС» та нею був підписаний Договір про надання безпроцентної позики від 22 березня 2013 р. Оскільки вона була працівником ТОВ «НВП «ТУРБОЕНЕРГОСЕРВІС», повернення позичених коштів відбувалось шляхом щомісячного утримання рівними частками з її заробітної плати, у зв`язку з чим вона просила щомісячно починаючи з квітня 2013 р. протягом п`яти років утримувати 2 250 грн. 00 коп. з її заробітної плати. Більш того, вартість квартири на момент підписання договору купівлі- продажу складала 186 500 грн. 00 коп. (що еквівалентно станом на 22.03.2013 р. - 23 340доларів США, а не 32 000 доларів США як зазначив позивач, що опосередковано підтверджує факт відсутності будь-якого відношення ОСОБА_1 до придбання наведеної квартири, оскільки позивач не знає дійсну вартість цієї квартири. Таким чином, квартира АДРЕСА_1 є її особистою приватною власністю, оскільки була придбана за її власні кошти, частина з яких була отримана у позику від ТОВ «НВП «ТУРБОЕНЕРГОСЕРВІС» цілеспрямовано на придбання зазначеної квартири. З урахуванням наведеного реєстрація права власності здійснювалась за нею, оскільки позивач жодного відношення не має а ні до придбання квартири, а ні до погашення заборгованості за договором про надання безпроцентної позики від 22 березня 2020 р. Твердження позивача про те, що на будівництво та благоустрій земельної ділянки АДРЕСА_2 було витрачено близько 10 000 доларів США не містить під собою змістовного обґрунтування та не підтверджується ніякими належними доказами. Крім того, вимога позивача про визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину будівельних матеріалів, конструктивних елементів та обладнання, що були використані в незавершеному будівництві на земельній ділянці АДРЕСА_2 є також безпідставною, оскільки Позивачем вже після розірвання шлюбу була подана заява на ім`я ОСОБА_4 Товариства «Співдружність» з проханням здійснити переоформлення членства в кооперативі на неї.

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 28.04.2020 року позовну заяву було залишено без руху.

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 28.05.2020 року було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 23.06.2020 року, відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_3 про залучення СТ «Співдружність» у якості третьої особи.

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 26.01.2021 року, у задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_5 про роз`єднання позовних вимог та виділення їх у окреме провадження відмовлено.

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 26.01.2021року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позовних вимог заперечували та просили відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, з підстав викладених у відзиві.

Суд, заслухавши позивача, відповідача, представника відповідача, свідків з боку позивача ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , свідків з боку відповідача ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи приходить до наступного.

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами у судовому засіданні, що сторони двічі перебували у зареєстрованому шлюбі. Перший раз шлюб був зареєстрований 05.04.1997 року та розірваний 29.11.2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Московського районного управління юстиції м. Харкова.

20.02.2016 року сторони, знов зареєстрували шлюб, який був розірвано 19.04.2017року Московським районним у м. Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управлянні юстиції у Харківській області.

Як вбачається з довідок СТ «Співдружність» від 11.03.2020року, ОСОБА_1 з 23.08.2009 року по 05.11.2017рок був членом СТ «Співдружність» і займав ділянку № НОМЕР_1 (0,06 га). За цей період на відведеній ділянці №63 були виконані роботи до 08.2015р.: 1) збудовано житловий будинок, 2) виконана огорожа території ділянки; 3) викопана криниця; 4) збудовано господарчі будівлі.

Як вбачається із заяв від 05.11.2017року до голови СТ «Співдружнісь» ОСОБА_2 прохала прийняти її в члени садового товариства і закріпити за нею ділянку АДРЕСА_2 , а ОСОБА_1 прохав переоформити його ділянку АДРЕСА_2 на ОСОБА_8 .

З довідки СТ «Співдружність» від 17.04.2020року, вбачається, що відповідач ОСОБА_2 є членом садівничого товариства «Співдружність» з 05.11.2017року і за нею закріплено земельну ділянку № НОМЕР_1 .

Повивач ОСОБА_1 у період з 2010року по 2016 рік працював у АТ «Турбоатом» заступником начальника цеху та отримував дохід, а також з 2013 року отриує пенсію, що підтверджується довідками АТ «Турбоатом» та Пенсійного фонду України Головного управління в Харківській області.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 22.03.2013року, відповідач ОСОБА_2 придбала квартиру АДРЕСА_1 за 186 500,00грн. Відповідно до п.4 Договору, купівля квартири здійснюється за рахунок коштів, що належать їй на праві приватної особистої власності.

Як встановлено судом, для придбання вищевказаної квартири відповідач уклала з ТОВ «Науково-виробниче підприємство «Турбоенергосервіс» договір про надання безпроцентної позики від 22.03.2013року. Розмір позики складає 135000,00 грн. Термін повернення позики 01.04.2018року. Відповідно до заяви ОСОБА_2 , остання прохала директора ТОВ Науково-виробниче підприємство «Турбоенергосервіс» утримувати щомісяця з її заробітної плати 2250,00 грн. для погашення суми боргу.

З довідки ТОВ Науково-виробниче підприємство «Турбоенергосервіс» від 12.06.2020року вбачається, що позика в розмірі 135000. 00 грн. погашена ОСОБА_2 в строк, відповідно умовам Договору про надання безпроцентної позики від 22.03.2013року, шляхом утримання щомісяця рівними частинами із заробітної плати.

Позивач ОСОБА_1 допитаний у якості свідка показав, що він перебував у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_2 з 2005року по 2016 рік. За період спільного проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю, як чоловіка та жінки було придбано за спільні кошти ділянку, побудований будинок та придбано однокімнатну квартира в АДРЕСА_6 . Він давав усну згоду ОСОБА_2 на отримання нею позики на підприємстві для придбання квартири. Кредит погашався ОСОБА_2 шляхом утримання із заробітної плати, а його заробітна плата витрачалася на придбання продуктів харчування, одягу та ін.

Свідок з боку позивача ОСОБА_6 в судовому засіданні показав, що він знайомий із сторонами, вони сусіди по садовій ділянці приблизно з 1999 року, коли вони придбали садову ділянку. Йому не відомо чи знаходились ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в зареєстрованому шлюбі, однак він завжди сприймав їх як чоловіка та дружину. На дачу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 завжди приїжджали разом з 1999року по який рік не пам`ятає. Вони будували садовий будинок. Один раз він був у гостях у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на Салтівці, в якому році не пам`ятає. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 працювали разом на території Турбоатому. Він також там працював, іноді бачив, що вони йшли з роботи разом.

Відповідач ОСОБА_2 допитана у якості свідка показала що перший шлюб з ОСОБА_1 розпався у зв`язку із пристрастю відповідача до ігор. Після розірвання шлюбу відповідач у квартирі по АДРЕСА_7 не проживав, раз в місяць навідувався у гості, спільного бюджету не вели, як чоловік та дружина вони не жили. У них залишилися гарні відносини, вони спілкувалися. Вона за позичені гроші придбала ділянку та побудувала садовий будинок. З 2005 року по 2016 рік вони жили окремо, гроші відповідач не надавав. У 2016 році ОСОБА_1 знову запропонував їй зареєструвати шлюб, та оскільки вона залишилась одна, то погодилась. У 2017 році шлюб знову було розірвано з тих же підстав. В 2013році вона вирішила придбати квартиру по АДРЕСА_8 для дочки, взяла позику на підприємстві в розмірі 135 000 грн., яку віддавала протягом п`яти років, також під розписку взяла у борг у директора 7 000 доларів США, які також віддала. Свідок ОСОБА_6 дійсно був у гостях по АДРЕСА_7 , однак вже після реєстрації шлюбу у 2016 році.

Свідок з боку відповідача ОСОБА_7 в судовому засіданні показала, що вона знайома з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , остання її сусідка по тамбуру по АДРЕСА_7 з 1986 року. ОСОБА_1 був чоловіком ОСОБА_2 та вони проживали по АДРЕСА_7 по 2006 рік. ОСОБА_1 з 2006 року вона рідко бачила у квартирі ОСОБА_2 , приблизно один раз на пів року, його речей в квартирі вона не бачила. В останній раз вона бачила ОСОБА_1 4-5років тому. В 2008 році у неї було весілля, куди були запрошені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як сусіди, так як ОСОБА_1 товаришував з її батьком, а ОСОБА_2 товаришувала з її матір`ю.

Свідки з боку позивача ОСОБА_9 , ОСОБА_10 в судове засідання не з`явилися, їх явка позивачем до суду не була забезпечена. Позивач в судовому засіданні не наполягав на їх виклику.

Відповідач та її представник від допиту свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 відмовилися.

Частиною другою статті 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За правилами статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки або чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Крім того, для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї.

Аналогічні правові позиції викладені в постанові Верховного суду від 27.02.2019 року у справі №522/25049/16-ц, ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 серпня 2016 року у справі №521/20202/13ц, ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2017 року у справі №369/3920/15-ц.

Верховний суд у постанові від 15.08.2019 у справі№ 588/350/15 вказав, що вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди мають встановити факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясувати час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

Згідно з частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

За положеннями статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

За своєю природою принцип змагальності судового процесу засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

З пояснень свідків у судовому засіданні, як зі сторони позивача, так і зі сторони відповідача, судом не встановлено ознак спільного проживання однією сім`єю, за яким: чоловік та жінка проживають разом, ведуть спільне господарство, мають єдиний бюджет, не встановлено того, що вони планували своє життя, обговорювали питання фінансового та побутового характеру.

Крім того, покази свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки без шлюбу.

Позивач не надав доказів на підтвердження, того що у вказаний період він мав з ОСОБА_2 спільний бюджет, вони вели спільне господарство, були пов`язані виконанням взаємних прав і обов`язків та спільним побутом, тобто між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Так, позивач не надав жодних доказів придбання спірного майна внаслідок спільної праці та проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу.

За таких обставин відсутні і правові підстави для визнання майна спільною сумісною власністю та визнання за позивачем право власності на 1/2 частини спірного майна.

Крім того, звертаючись до суду із позовом, позивач просить визнати за ним, право власності на 1/2 частину будівельних матеріалів, конструктивних елементів та обладнання, що були використані в незавершеному будівництві на земельній ділянці АДРЕСА_2 . Разом з тим не конкретизує позовні вимоги та не зазначає які саме будівельні матеріали, конструктивні елементи та обладнання були використані для будівництва та у який період.

Відповідно до вимог статей 328 та 329 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

За змістом зазначених норм матеріального права до прийняття новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на це новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільного обороту не виникає, у такому випадку особа є власником лише матеріалів, обладнання, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Визначаючи при цьому право власності на матеріали чи обладнання, суд у своєму рішенні має зазначити (назвати) ці матеріали чи обладнання.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 18 листопада 2015 року у справі № 6-388цс15.

Таким чином суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. 10, 12, 13, 81, 89, 141, 258, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 / АДРЕСА_9 / до ОСОБА_2 / АДРЕСА_10 / про встановлення факту проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки без шлюбу та поділ спільного майна залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду, протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 09.07.2021року.

Суддя - Т.М.Довготько