Справа № 426/1097/21
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

08 липня 2021 року , м.Сватове

Сватівський районний суд Луганської області у складі : головуючого судді Половинки В.О.

за участю секретаря судового засідання Чернишової О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Сватове в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, -

встановив:

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку.

В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на те, що на підставі договору купівлі-продажу зареєстрованого в реєстрі за № 2-34 від 11.02.2021 їм належить квартира АДРЕСА_1 . В належній їм квартирі зареєстрований ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який фактично не проживає за вказаною адресою більше року. Його речей у належній їм квартирі немає, він не сплачує комунальні платежі, не бере участі в утриманні житла, будинком взагалі не цікавиться. З боку позивачів не вчинялося перешкод в користуванні житловим приміщенням ОСОБА_3 . У даний час фактична адреса місця проживання відповідача їм не відома, тому врегулювати питання зняття з реєстрації у добровільному порядку вони не мають можливості.

Реєстрація ОСОБА_3 у квартирі, що їм належить створює труднощі та перешкоди, пов`язані з правом володіння, користування та розпорядження належним на праві приватної власності житлом. Позивачі вважають, що усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження їх майном, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - є належним способом захисту їх порушених прав. Відповідач не являється членом їх сім`ї.

Просять суд визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 17 травня 2021 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

У судове засідання позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не з`явилися, надали на адресу суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягають, проти ухвалення заочного рішення не заперечують.

Відповідач ОСОБА_3 повторно у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на веб-сайті судової влади України відповіднодо ч 11 ст. 185 ЦПК України про причини неявки відомостей не надходило. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надав.

Крім того, поштове відправлення, яке було направлене на зареєстровану адресу місця проживання відповідача повернулося до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Враховуючи положення ст. 280 ЦПК України, а також те, що відповідач належним чином повідомлений про дату, і час і місце судового розгляду, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав, а також враховуючи те, що позивачі надали згоду на заочний розгляд справи, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Беручи до уваги заяву позивачів, дослідивши в судовому засіданні надані докази, оцінивши їх у сукупності, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивачі є власниками житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією договору купівлі продажу квартири від 11.02.2021 зареєстрованого в реєстрі за № 2-34, посвідченого державним нотаріусом Сватівської державної нотаріальної контори, Кривошеєю А.В.(а.с.8-9).

Відповідно до копії Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого державним нотаріусом Сватівської державної нотаріальної контори, Кривошеєю А.В, 11.02.2021, право власності зареєстровано за № 40509221, форма власності - приватна, вид спільної власності - спільна часткова, власники : ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ( а.с. 10,11)

З довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні / будинку осіб №1154 від 25.02.2021 виданої Сватівською міською радою Луганської області вбачається, що відповідач ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . (а.с.12).

Відповідно до акту про фактичне місце проживання ( не проживання) особи на території Сватівської міської ради, складеного 17.03.2021, відповідач ОСОБА_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , не проживає у зазначеному будинку більше року.(а.с.13).

Згідно ч.1ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном.

Згідно ч. 1ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ч.1 ст. 391 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

У правовій позиції Верховного Суду України у справі № 6-709цс16 зазначено, що згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Враховуючи, що відповідач, який не є членом сім`ї позивачів, по цей час зареєстрований у будинку останніх, який належить їм на праві власності, добровільно не знявся з реєстраційного обліку, чим самим перешкоджає позивачам користуватись та розпоряджатись своїм майном, то суд вважає, що є всі підстави для усунення перешкод у здійсненні позивачем права користування та розпорядження житлом, належним їм на праві власності, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки перебування відповідача на реєстрації за вищевказаною адресою перешкоджає здійсненню позивачами своїх законних прав щодо користування та розпорядження належним їм на праві власності майном.

На підставі ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» позбавлення особи права користування житловим приміщенням є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач більше року не користується житловою площею без поважних причин, а тому враховуючи вищевикладене, суд вважає, що наявні законні підстави для задоволення позову та визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням є належним способом захисту порушеного права позивачів.

Проте, стосовно зняття ОСОБА_3 з реєстраційного обліку, суд зазначає наступне.

Згідно положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

У відповідності до п. 3, 8, 26 Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року № 207, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Документи для здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи подаються до органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг) з урахуванням вимог Закону України «Про адміністративні послуги». Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Враховуючи, що позовні вимоги про визнання відповідача ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням задоволені, то відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»- це і є підставою для зняття уповноваженим органом з реєстрації місця проживання відповідача. Позивачі фактично просять вирішити питання, що відноситься до компетенції органів державної влади - виконавчого органу сільської ради на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської ради, в вказаному випадку Сватівської міської ради.

Разом з тим, визнання відповідача ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, є підставою для зняття відповідача з реєстраційного обліку в позасудовому порядку.

За таких обставин, вимога щодо зняття з реєстраційного обліку відповідача ОСОБА_3 задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 89, 259, 263-265, 280-283 ЦПК України, ст.ст. 319,383, 391 ЦК України, суд, -

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовити за необґрунтованістю.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційноїсистеми рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Луганського апеляційного суду або через Сватівський районний суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Сватівського

районного суду В.О. Половинка