Провадження № 2/761/1883/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2021 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Пономаренко Н.В.

за участю секретаря Бражніченка І.О.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному провадженні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , служба в справах дітей та сім`ї Шевченківського районної державної адміністрації м. Києва про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення та визнання довіреності недійсною, -

в с т а н о в и в :

у квітні 2020 року ОСОБА_3 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_9 та ОСОБА_5 , згідно з яким, враховуючи заяву про зміну підстав позову (т. 1, а.с. 185-198), просив суд:

- визнати недійсною довіреність від 25.11.2019 року, видану ОСОБА_4 на ім`я ОСОБА_9 , посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнком В.П. та зареєстровану в реєстрі за № 1046;

- усунути перешкоди у користуванні власністю (квартирою) за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_9 та ОСОБА_5 без надання їм іншого житлового приміщення;

- усунути перешкоди у користуванні власністю (квартирою) за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом заборони входу до квартири АДРЕСА_2 , та проживання у ній на підставі довіреностей чи будь-яких інших правочинів, укладених ОСОБА_4 .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 є співвласниками квартири АДРЕСА_2 .

Разом з тим, позивач вказував, що за відсутності згоди всіх співвласників, з 16.12.2019 року ОСОБА_9 , посилаючись на наявність у нього довіреності від ОСОБА_4 , почав проживати у спірній квартирі разом із ОСОБА_5 .

Вказану довіреність позивач вважає недійсною, оскільки вона була видана з метою підміни договору оренди (користування) квартири, який повинен укладатися за згодою всіх співвласників квартири, та не надає відповідачу права на проживання в ній.

За вказаних обставин, а також посилаючись на те, що ОСОБА_9 та ОСОБА_5 без достатніх правових підстав проживають у квартирі, не зареєстровані у ній та відмовляються звільнити житло, позивач звернувся до суду з цим позовом, який просив задовольнити.

Ухвалою від 25.05.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 25.05.2020 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову.

15.07.2020 року до суду надійшов відзив ОСОБА_3 на позовну заяву, в якому він, посилаючись на безпідставність та необгрунтованість позовних вимог, просив відмовити у задоволенні позову.

20.07.2020 року до суду надійшов відзив ОСОБА_9 на позовну заяву, в якому він, посилаючись на безпідставність та необгрунтованість позовних вимог, просив відмовити у задоволенні позову.

30.11.2020 року до суду надійшло клопотання ОСОБА_4 про долучення витягу щодо припинення дії оскаржуваної довіреності.

30.11.2020 року до суду надійшло клопотання ОСОБА_4 про закриття провадження у справі в частині позовних вимог, пред`явлених до ОСОБА_9 , у зв`язку зі смертю останнього.

Ухвалою від 03.12.2020 року клопотання ОСОБА_4 задоволено. Провадження у справі про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення та визнання довіреності недійсною в частині позовних вимог до ОСОБА_9 закрито.

Ухвалою від 03.12.2020 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

18.02.2021 року до суду надійшов відзив ОСОБА_4 на позовну заяву з врахуванням заяви позивача про зміну підстав позову.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 у судовому засіданні щодо задоволення позову заперечував, посилаючись та безпідставність та необгрунтованість позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не сповістив.

Треті особи у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду повідомлені належним чином. 15.03.2021 року від ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутністю.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини на об`єктивно та безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказів, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

При цьому, щодо обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд також враховує висновки, які зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що згідно з інформаційною довідкою від 08.04.2020 року співвласниками квартири АДРЕСА_2 є:

- ОСОБА_3 , якому належить 56/500 часток квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Шевченківською районною в м. Києві державною адміністрацією 15.08.2005 року (розпорядження № 5019) та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 06.09.2005 року за реєстровим номером 6; 56/500 часток квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 10-ю Київською державною нотаріальною конторою 28.01.2009 року за № 1-87 та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 23.02.2009 року за реєстровим номером 6;

- ОСОБА_4 , якому належить 44/100 часток квартири на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Авдієнком В.П. від 21.04.2008 року за № 2709 та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 25.04.2008 року за реєстровим номером 6;

- ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , яким належить по 56/500 часток квартири кожному на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Шевченківською районною в м. Києві державною адміністрацією 15.08.2005 року (розпорядження № 5019) та зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 06.09.2005 року за реєстровим номером 6.

При цьому, у вказаній квартирі зареєстроване місце проживання мають ОСОБА_3 та ОСОБА_6 .

25.11.2019 року ОСОБА_4 у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Авдієнка В.П. оформлено довіреність, згідно з якою, він серед іншого, уповноважив повіреного ОСОБА_9 , серед іншого, управляти належною йому частиною квартири АДРЕСА_2 , мати вільний доступ до квартири, отримувати поштову, телеграфну та іншу кореспонденцію, що надходить на вказану адресу.

Звертаючись до суду з позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, що за відсутності згоди всіх співвласників з 16.12.2019 року ОСОБА_9 , посилаючись на наявність у нього довіреності від ОСОБА_4 , почав без законних підстав проживати у спірній квартирі разом із ОСОБА_5 .

Адже, вказану довіреність позивач вважає недійсною, оскільки вона була видана з метою підміни договору оренди (користування) квартири, який повинен укладатися за згодою всіх співвласників квартири.

Так, згідно з ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 15 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним.

При цьому, положеннями ч.1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

У відповідності до ч.ч.1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

В той же час, статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлено законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.5 постанови №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року, відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсними може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Отже, виходячи з предмету спору та суб`єктного складу сторін, єдиною підставою для визнання довіреності недійсною в судовому порядку є доведення факту порушення його прав і законних інтересів даним правочином.

При цьому, згідно роз`яснень, викладених в п.11 постанови Пленуму Верховного України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року за №14, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод і інтересів, а також у разі звернення до суду органів чи осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або держави та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

У відповідності до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено вимогами ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

При цьому, у відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), які містяться у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Однак, всупереч вищенаведених положень законодавства, позивачем не доведено, а судом не встановлено, чим саме оспорювана довіреність, видана ОСОБА_4 , порушує його права чи інтереси.

Натомість, як встановлено судом, ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У зв`язку зі смертю ОСОБА_9 . 27.11.2020 року ОСОБА_4 припинено дію оскаржуваною довіреності від 25.11.2019 року, про що свідчить Витяг про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей № 43346761 від 27.11.2020 року.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 248 ЦК України встановлено, що представництво за довіреністю припиняється у разі смерті особи, якій видана довіреність.

За вказаних обставин, з огляду на встановлений факт припинення дії оспорюваної довіреності, а також враховуючи відсутність будь-яких доказів, що на даний час ОСОБА_4 порушує, не визнає або оспорює право позивача вільно володіти, розпоряджатися та користуватися належною йому часткою квартири, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання недійсною довіреності задоволенню не підлягають.

Крім того, задоволенню не підлягають й позовні вимоги про виселення ОСОБА_5 з квартири, адже, як встановлено у судовому засіданні, у тому числі й з пояснень сторін, ОСОБА_5 не проживає у квартирі з вересня 2020 року.

Щодо вимог про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом заборони входу до квартири АДРЕСА_2 , та проживання у ній на підставі довіреностей чи будь-яких інших правочинів, укладених ОСОБА_4 , слід зазначити, що вони носять передчасний характер, а отже задоволенню також не підлягають.

На підставі викладеного, а також зважаючи на відсутність будь-яких фактичних даних стосовно того, що відповідачами порушується, не визнається або оспорюється право позивача на користування належною йому частиною квартири, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог як необґрунтованих на вимогах закону та не доведених належними і допустимим доказами.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 203, 215, 204, 248 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 229, 258, 259, 263-266, 268, 273, 352, 354, ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , служба в справах дітей та сім`ї Шевченківського районної державної адміністрації м. Києва про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення та визнання довіреності недійсною - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст складений 23.06.2021.

Суддя: