Справа № 138/970/18
Провадження №:2/138/345/21
РІШЕННЯ

Іменем України

06 липня 2021 року м. Могилів-Подільський

Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Холодової Т.Ю.,

за участю: секретаря судового засідання Паламарчук І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

24.03.2018 позивач звернувся до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з вказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12.10.2007 між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту № 975/46-95, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 50 500 грн. з кінцевим терміном погашення заборгованості 10.10.2019. Одночасно з укладенням кредитного договору з метою забезпечення виконання зобов`язання за вказаним вище кредитним договором було укладено Договір іпотеки № 050/1-1080 від 12.10.2007 між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 . Також 12.10.2007 між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 050/1-1081, відповідно до умов якого поручитель зобов`язується перед банком відповідати за виконання позичальником зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, пені, штрафних санкцій та збитків, розмір, термін та умови повернення і сплати яких встановлено кредитним договором від 12.10.2007. Згідно з умовами кредитного договору відповідач зобов`язалась сплачувати банку кредит, проценти за його використання, а також штраф та пеню на умовах та в строки, передбаченими договором. Проте ОСОБА_1 не виконувала умови кредитного договору, що призвело до виникнення заборгованості. А тому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, позивач просить стягнути в солідарному порядку з відповідачів заборгованість за кредитним договором в розмірі 196891 грн. 71 коп.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду від 10.04.2018 відкрито провадження у даній справі, ухвалено розгляд справи провадити в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

14.02.2019 по справі винесено заочне рішення та повністю задоволено позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк».

05.03.2019 від відповідача ОСОБА_2 до суду надійшла заява про перегляд заочного рішення від 14.02.2019. Ухвалою суду від 13.01.2020 до участі в справі залучено Акціонерне товариство «Альфа-Банк». Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 03.02.2020 заочне рішення скасовано та справу призначено до розгляду по суті.

12.03.2020 відповідач ОСОБА_2 подала до суду заяву про закриття провадження у справі у зв`язку з наявністю рішення третейського суду, прийнятого щодо спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Також, 19.05.2020 та 05.10.2020 відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 подали до суду заяви про застосування строків позовної давності у справі.

05.10.2020 до суду надійшли пояснення представника позивача адвоката Михніцького Г.Ю., в яких представник зазначив, що рішенням третейського суду дійсно достроково було стягнуто всю суму кредиту та відсотки за його користування. Разом з тим, Закон України «Про захист прав споживачів» передбачає, що для зміни умов кредитування необхідна обов`язкова наявність попереднього направлення листа-вимоги, однак такий лист відповідачам не надсилався. Крім того, вказав, що третейський суд не є судом загальної юрисдикції, а відтак рішення третейського суду не може свідчити про зміну строку кредитування. Тобто, звернення із позовом до суду, в тому числі третейського суду, не може бути підставою для дострокового стягнення заборгованості. Враховуючи, що в рішенні третейського суду не йдеться про те, що позовній заяві передувала вимога про дострокове виконання зобов`язань, банк правомірно продовжує нараховувати відсотки за користування кредитом.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду від 13.10.2020 закрито провадження у справі у зв`язку з наявністю рішення третейського суду щодо спору між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором кредиту № 975/46-95 від 10.10.2007.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 17.02.2021 вказану вище ухвалу про закриття провадження у справі скасовано та справу направлено для продовження розгляду до Могилів-Подільського міськрайонного суду. Підставами для скасування ухвали стало те, що суд першої інстанції не витребував матеріали справи третейського суду та не врахував, що вимоги позивача окрім іншого предмета спору стосуються також стягнення суми боргу з урахуванням встановлено індексу інфляції за весь час прострочення виконання дійсного зобов`язання, заборгованості по відсотках за інший період нарахування та пені за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків.

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду від 24.02.2021 справу прийнято до свого провадження суддею Холодовою Т.Ю., ухвалено розгляд цивільної справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено розгляд справи по суті. Також вказаною ухвалою, зважаючи на обґрунтування позовної заяви та додані до неї докази, визнано обов`язковою явку представника позивача в судове засідання.

22.04.2021 в судовому засіданні представник позивача адвокат Михніцький Г.Ю. заявив клопотання про витребування належним чином засвідчених копій матеріалів справи третейського суду, яке було задоволено ухвалою суду та відкладено судове засідання до отримання витребуваних доказів.

18.05.2021 до суду надійшла заява представника позивача адвоката Михніцького Г.Ю. про збільшення позовних вимог.

06.07.2021 представник позивача у судове засідання не з`явився, на електронну адресу суду подав заяву, в якій не заперечував проти розгляду справи за його відсутності, позовні вимоги з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог підтримав повністю.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з`явились без повідомлення причин своєї неявки.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Суд встановив, що 12.10.2007 між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено Договір кредиту № 975/46-95, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 50 500 гривень з кінцевим терміном погашення заборгованості 10.10.2019 (а.с. 6-14, Том 1).

Згідно п.п. 4.4, 4.5 кредитного договору у разі невиконання позичальником обов`язків визначених договором, порушення умов договору протягом більше ніж десять робочих днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив. За таких умов позичальник зобов`язався протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту, а також нараховані штрафні санкції (штраф, пеню). Крім того, у разі невиконання обов`язків передбачених договором, протягом більше ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню) (а.с. 10,11, Том 1).

Одночасно з укладенням кредитного договору, з метою забезпечення виконання зобов`язання за вказаним вище кредитним договором, було укладено Іпотечний договір № 050/1-1080 від 12.10.2007 між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 (а.с. 15-18, Том 1).

Також з метою забезпечення виконання зобов`язання за вказаним вище кредитним договором, 12.10.2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки № 050/1-1081, відповідно до умов якого поручитель зобов`язується перед банком відповідати за виконання позичальником зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, пені, штрафних санкцій та збитків (а.с. 19-20, Том 1).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а ч. 1 ст. 526 ЦК України встановлює, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦПК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором не виконала належним чином. Тому, станом на 01 квітня 2021 року, за розрахунками банку заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «Укрсоцбанк» у зв`язку із невиконанням зобов`язань за кредитним договором № 975/46-95 від 12 жовтня 2007 року становить 196891,71 грн., з яких 45233,92 грн. сума заборгованості за кредитом, 73249,76 грн. сума заборгованості по відсоткам, 9815,66 грн. розмір пені за останній рік за несвоєчасне погашення кредиту, 19196,14 грн. розмір пені за останній рік за несвоєчасне погашення відсотків, 8380,05 грн. 3 % річних згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України на прострочений кредит, 358,41 грн. 3 % річних згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України на прострочені проценти, 37951,30 грн. інфляційні витрати на прострочений кредит, 2706,47 грн. інфляційні витрати на прострочені проценти.

Судом встановлено, що 14 лютого 2011 року Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків було винесено рішення у справі № 570/10 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за Договором кредиту № 975/46-95 від 12.10.2007.

Відповідно до вказаного рішення третейського суду станом на 17 березня 2010 року залишок неповернутих кредитних коштів складав 45233,92 грн. За вказаний період банком також було нараховано проценти, які не були сплачені в сумі 8450,14 грн. та нарахована пеня у розмірі 925,93 грн. Заявлені позовні вимоги задоволено частково, стягнуто як із солідарних боржників з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість у розмірі 51188,57 грн. (45233,92 грн. залишок неповернутих кредитних коштів, 5275,82 грн. сума неотриманого доходу (проценти за користування кредитом), 678,83 грн. сума пені за несвоєчасне погашення процентів) (а.с. 47-49, том 3).

Пунктом 1.1.1 кредитного договору № 975/46-95 від 12.010.2007 визначено, що кінцевим терміном повернення основної заборгованості по кредиту визначено 10 жовтня 2019 року (а.с. 6, том 1).

Разом з тим, поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання» згідно з приписами ЦК України мають різний зміст.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

Сторони строк договору окремо не визначили, а погодили строк кредитування, термін закінчення кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов`язання. Так, відповідно до п.п. 1.1 та 1.1.1 договору кредиту від 12.10.2007 відповідачу ОСОБА_1 було надано кредит зі сплатою 15 % річних з порядком погашення суми основної заборгованості щомісячно до 10 числа починаючи з листопада 2007 року з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 10 жовтня 2019 року.

Тобто сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Разом з тим, як вже зазначалось вище, 14 лютого 2011 року Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків було винесено рішення у справі № 572/10 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про дострокове стягнення усієї суми кредиту за договором № 975/46-95 від 12 жовтня 2007 року, процентів за користування кредитними коштами та пені.

Згідно п. 7.4 договору, у разі настання обставин, передбачених п.п. 3.2.2, 4.4, 4.5, 5.4 цього Договору, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, а позичальник зобов`язаний погасити кредит, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції.

Згідно вимог кредитного договору і за наявності прострочення виконання основного зобов`язання станом на 14.02.2011 банк використав право вимагати дострокове повернення всієї суми кредиту, що залишилась не сплаченою, а також сплати процентів та пені шляхом звернення до третейського суду з позовом про стягнення боргу з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як із солідарних боржників.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом та пені і суд задовольнив його позовні вимоги.

Твердження представника позивача про те, що рішення третейського суду не може бути підставою для зміни умов основного зобов`язання, оскільки третейський суд не відноситься до судів загальної юрисдикції, суд вважає безпідставним.

Разом з тим, за змістом статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України.

За правилом статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, а статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У частині першій статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Тобто, наявність рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості (дострокове стягнення), яке боржник не виконав у повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, а є підставою виникнення права на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Враховуючи наведені обставини і наявність рішення Постійно діючого Третейського суду про дострокове стягнення усієї суми залишку неповернутих кредитних коштів, суд вважає, що у позивача не було підстав для нарахування процентів за кредитним договором та пені після 14.02.2011, а тому в задоволенні позову в частині стягнення неповернутої суми кредиту, процентів та пені слід відмовити.

Щодо стягнення з відповідачів нарахованих сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення суд зазначає таке.

Як вже встановлено вище, рішенням від 14 лютого 2011 року Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків було винесено рішення у справі № 572/10 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яким з відповідачів як з солідарних боржників стягнуто на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 51188, 57 грн.

Вказане рішення суду відповідачами виконано лише частково, а саме погашено розмір стягнутих судовим рішенням процентів у сумі 5275, 82 грн. В іншій частині рішення третейського суду відповідачами не виконано.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Вищогоспеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.

Частина 2 ст. 625 ЦК України передбачає що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, з ухваленням рішення третейського суду про стягнення боргу від 14.02.2011 зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та буде тривати до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Відтак позивач має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення.

Разом з тим главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

До правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачами, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08.11.2019 по справі № 127/15672/16-ц вказала, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Також згідно висновку викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 14.01.2020 у справі № 924/532/19 при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою з урахуванням відповідних оплат.

Судом встановлено, що з вказаним позовом ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області 24.03.2018, що підтверджується відміткою на конверті (а.с. 31, том 1). Проте відповідно до розрахунку вимог банку з неповернення кредитної заборгованості за кредитним договором № 975/46-95 від 12.10.2007, вказаний розрахунок щодо 3% річних нараховані за несплачені проценти за користування кредитом проведено за період з 22.02.2015 по 01.06.2017 (дата погашення процентів боржниками 30.05.2017), а інфляційні втрати розраховані з березня 2015 року по 01.04.2021 (т. 2, а.с. 193-200).

Враховуючи викладене, а також наявність заяв відповідачів про застосування наслідків спливу позовної давності, суд приходить до висновку, що датою, яка обмежується останніми трьома роками, які передували подачі позову до суду є 24.03.2015, а тому стягненню підлягають 3% річних та інфляційні втрати нараховані банком на підставі положень ст. 625 ЦК України з квітня 2015 року у сумі 43783,45 грн., а в частині стягнення нарахувань за ст. 625 ЦК України у період до 01.04.2015 необхідно відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що обґрунтованими є вимоги позивача про стягнення з відповідача кредитної заборгованості у сумі 43783,45 грн. (тобто 22,24 % від заявленої вимоги), то розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 657,57 грн., а судовий збір у сумі 2299,13 грн. суд покладає на позивача.

Керуючись ст. 3 ч. 1 п. 3, 251 ч. 1, 252, 257, 261, 525, 526, 530 ч. 1, 599, 610, 611, 625, 626, 628, 629, 631, 1048 ч. 1, 1050 ч. 2, 1054 ч. 1 ЦК України, ст. 12, 76-81, 141 ч. 1, 247 ч. 2, 259 ч. 1, 2, 6, 263-265, 273 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договоромзадовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором № 975/46-95 від 12.10.2007 у сумі 43783 (сорок три тисячі сімсот вісімдесят три) грн. 45 коп.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» судові витрати у виді судового збору в сумі 657 (шістсот п`ятдесят сім) грн. 57 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду через Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Публічне акціонерне товариства «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк», місцезнаходження: вул. В. Васильківська, 100, м. Київ, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360570.

Представник позивача: адвокат Михніцький Геннадій Юльянович, місце знаходження: вул. Поліська, 103, с. Тетерівка, Житомирський район, Житомирська область.

Відповідач:ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач:ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Суддя: Т.Ю. Холодова

Повне судове рішення складене 09.07.2021.