Справа № 522/2919/20
Провадження№ 2/522/4634/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2021 року Приморський районний суд м.Одеси у складі:

головуючого судді Шенцевої О.П.,

за участю секретаря Кісліної В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» в особі відокремленого підрозділу «Одеська обласна дирекція Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна», третя особа: Твариство з обмеженою відповідальністю «Синєвир», про стягнення страхового відшкодування, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить сягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду у якості страхового відшкодування в сумі 100 000,00 грн.

Позивач свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 28.08.2018 року о 09-30 годин на 114 км + 200 м автодороги Одеса-Мелітополь-Новоазовськ сталася ДТП за участю автомобіля RENAULT MIDLUM, н/з НОМЕР_1 з причепом ПГ 02-И, н/з НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля RENAULT PREMIUM н/з НОМЕР_3 з напівпричепом GROENEWEGEN н/з НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_3 , з послідуючим виїздом вантажного автомобіля RENAULT PREMIUM н/з НОМЕР_3 з напівпричепом GROENEWEGEN д.н.з. НОМЕР_4 на смугу зустрічного напрямку руху та подальшим зіткненням з мікроавтобусом MERSEDES BENZ-311 н/з НОМЕР_5 , під керуванням водія ОСОБА_4 та VOLKSWAGEN CRAFTER, н/з НОМЕР_6 , під керуванням водія ОСОБА_5 , які рухалися у зустрічному напрямку руху. Автомобіль VOLKSWAGEN CRAFTER, н/з НОМЕР_6 належить позивачу на праві приватної власності.

В результаті ДТП автомобіль VOLKSWAGEN CRAFTER н/з НОМЕР_6 зазнав механічних ушкоджень.

Протокол про адміністративне правопорушення був складений відносно водія автомобіля RENAULT PREMIUM 420/19Т, н/з НОМЕР_3 з напівпричепом GROENEWEGEN н/з НОМЕР_4 ОСОБА_3 , за порушення ним п.12.2 Правил дорожнього руху.

Постановою Полтавського районного суду Полтавської області від 17.04.2019р. провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 у відношенні ОСОБА_3 було закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

За результатами проведеної комплексної судової транспортно-трасологічної та авто технічної експертизи було встановлено, що в даній дорожній обстановці водій вантажного автомобіля RENAULT MIDLUM, н/з НОМЕР_1 з причепом ПГ 02-И, н/з НОМЕР_2 ОСОБА_2 мав технічну можливість уникнути ДТП шляхом виконання вимог п.п. 10.1 та 10.3 Правил дорожнього руху.

Вказав, що вина водія автомобіля RENAULT MIDLUM, н/з НОМЕР_1 з причепом ПГ 02-И, н/з НОМЕР_2 ОСОБА_2 підтверджується матеріалами справи про адміністративне правопорушення №545/2346/18, зокрема Висновком комплексної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи від 22.03.2019 р. №1973/2022.

Автомобіль RENAULT MIDLUM, н/з НОМЕР_1 належить третій особі ТОВ «Синєвир», що підтверджується страховим полісом №АК/8321352.

Цивільна відповідальність власника вказаного автомобіля застрахована у ПрАТ «СК Євроінс Україна» згідно страхового поліса №АК/8321352, страхова сума за шкоду заподіяну майну 100 000,00 грн.

З метою відшкодування збитку ОСОБА_6 звернувся до ПрАТ «СК «Євроінс Україна» з повідомленням про настання подіїї, яка в подальшому може бути визнана страховим випадком за шкоду, заподіяну транспортному засобу потерпілої особи та з заявою про виплату страхового відшкодування.

Призначений страховою компанією судовий експерт ОСОБА_7 здійснив огляд пошкодженого автомобіля та здійснив розрахунки спричиненого матеріального збитку у розмірі 100 897, 69 грн., про що було складено Висновок №5059 експертного автотоварознавчого дослідження від 08.07.2019р.

На переконання ОСОБА_1 з 24.07.2019р. має місце прострочення виплати страхового відшкодування з боку ПрАТ «СК «Євроінс Україна». Вважає, що підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування відсутні та ПрАТ «СК «Євроінс Україна» зобов`язана сплатити страхове відшкодування у розмірі 100 000, 00 грн., згідно ліміту відповідальності за страховим полісом.

Відповідачем було надано відзив на позовну заяву про стягнення страхового відшкодування, в якому останній просить у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити, з тих підстав, що було прийнято рішення про відмову йому в здійсненні страхового відшкодування внаслідок пошкодження транспортного засобу VOLKSWAGEN CRAFTER, н/з НОМЕР_6 , так як згідно зі ст.32.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності. Відповідач обґрунтовує відзив на позовну заяву тим, що згідно вимог ст.6 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ»: «Страховим випадком є дорожньо-транспорта пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю,здоров`ю та/або майну потерпілого.

Зазначив, що завдана шкода відшкодовується відповідною особою, яка її заподіяла, якщо дії особи були неправомірними, наявний причинно-наслідковий зв`язок між протиправними діями та наявною шкодою та наявна вина особи. Саме орган (посадова особа) при розгляді справи за протоколом про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати коло обов`язкових обставин, про що зпкріплено в ст.280 КУпАП, зокрема орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Вказав. що на час розгляду даної цивільної справи, справа за протоколом про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП, відносно ОСОБА_2 , а саме щодо його неправомірних дій та завдання матеріальної шкоди власнику транспортного засобу VOLKSWAGEN CRAFTER, н/з НОМЕР_6 , по суті не розглянута, тобто, на даний час не є встановленою згідно вимог діючого законодавства вина водія транспортного засобу RENAULT MIDLUM, н/з НОМЕР_1 , в настанні ДТП від 28.08.2018р., та не встановлено його неправомірних дій та причинного зв`язку із настанням ДТП. Відтак, цивільно- правова відповідальність ОСОБА_2 , відповідно до Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ», не наступила, і заявлену подію не можна кваліфікувати як страховий випадок.

Зазначає, що не доведеними є сукупність підстав, які відповідно до ст.1166 ЦК України є правовими підставами для настання у особи майнової відповідальності за спричинення шкоди.

Третьою особою ТОВ «Синєвир» було надано пояснення щодо позову та пояснення до судових дебатів, в яких остання просить у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити, з тих підстав, що постанова Полтавського районного суду Полтавської області від 17 квітня 2019 року про закриття провадження по адміністративній справі №545/2346/18 відносно ОСОБА_3 за ст.124 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, не може бути належним та достатнім доказом для стягнення страхового відшкодування з ПрАТ «СК «Євроінс Україна». В поясненнях до позову також налосила на тому, що для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності як відшкодування шкоди необхідною є наявність чотирьох елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка заподіювача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою; вина заподіювача шкоди. Вказала, що на час розгляду даної цивільної справи, справа за протоколом про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП, відносно ОСОБА_2 , а саме щодо його неправомірних дій та завдання матеріальної шкоди власнику транспортного засобу VOLKSWAGEN CRAFTER, н/з НОМЕР_6 , по суті не розглянута, тобто, на даний час не є встановленою згідно вимог діючого законодавства вина водія транспортного засобу RENAULT MIDLUM, н/з НОМЕР_1 , в настанні ДТП від 28.08.2018р. Посилання позивача на Висновок комплексної судової транспортно-трасологічної та авто технічної експертизи від 22.03.2019 №1973/2022, як на підтвердження вини водія ОСОБА_2 не визнала, вказала що такі твердження є необґрунтованими. Наголосила, що про розгляд Полтавським районним судом Полтавської області справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 , ані водій ОСОБА_2 , ані ТОВ «Синєвир», повідомлені не були, на судове засідання не викликалися, про проведення експертизи не знали, не брали участі у розгляді справи, і не мали можливості долучити докази, які б спростовували вказаний висновок експерта.

Зазначила, що висновок експерта №1973/2022 за результатами проведення комплексної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи від 22.03.2019 року є необґрунтованим та таким, що не відповідає фактичним обставинам дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 28.08.2018 року.

На спростування вказаного висновку експерта надала висновок експертного дослідження № 10-АТ/Д від 23.09.2020 Херсонського НДКЦ МВС України, в якому зазначено, що: 1) взаданій для розгляду дорожньо-транспортній ситуації, водій автомобіля RENAULT PREMIUM 420/19Т, д.н.з. НОМЕР_3 з напівпричепом GROENEWEGEN д.н.з. НОМЕР_4 ОСОБА_3 , повинен був діяти у відповідності до вимог пунктів 12.1. та 10.1. Правил дорожнього руху України, водій автомобіля RENAULT PREMIUM 420/19Т, д.н.з. НОМЕР_3 з напівпричепом GROENEWEGEN д.н.з. НОМЕР_4 ОСОБА_3 , мав технічну можливість попередити настання даної події;

2) в заданій для розгляду дорожньо-транспортній ситуації, водій автомобіля RENAULT MIDLUM, д.н.з. НОМЕР_1 з причепом ПГ 02-И, д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , односторонніми діями не мав технічної можливості попередити настання даної події у зв`язку із швидкоплинністю розгортання події в небезпечній фазі.

Ухвалою суду від 24.02.2020 року було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі.

Ухвалою суду від 15.02.2021 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача Молчанов С.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити.

Представник третьої особи ТОВ «Синєвир» - Сучок Г.М. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» в особі відокремленого підрозділу «Одеська обласна дирекція Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна», в судове засідання не з`явився та надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши представника позивача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 28 серпня 2018 року о 09-30 годин на 114 км + 200 м автодороги Одеса-Мелітополь-Новоазовськ сталася ДТП за участю автомобіля RENAULT MIDLUM, н/з НОМЕР_1 з причепом ПГ 02-И, н/з НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля RENAULT PREMIUM 420/19Т, н/з НОМЕР_3 з напівпричепом GROENEWEGEN н/з НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_3 , з послідуючим виїздом вантажного автомобіля RENAULT PREMIUM 420/19Т, н/з НОМЕР_3 з напівпричепом GROENEWEGEN д.н.з. НОМЕР_4 на смугу зустрічного напрямку руху та подальшим зіткненням з мікроавтобусом MERSEDES BENZ, д.н.з. НОМЕР_5 та VOLKSWAGEN CRAFTER, н/з НОМЕР_6 , які рухалися у зустрічному напрямку руху.

За результатними оформлення адміністративного матеріалу був складений протокол про адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП стосовно водія автомобіля RENAULT PREMIUM 420/19Т, д.н.з. НОМЕР_3 з напівпричепом GROENEWEGEN н/з НОМЕР_4 ОСОБА_3 , за порушення ним п.12.2 Правил дорожнього руху.

В результаті ДТП автомобіль позивача VOLKSWAGEN CRAFTER, н/з НОМЕР_6 отримав механічних ушкоджень, що підтверджується Висновком експертного автотоварознавчого дослідження №5059 від 08.07.2019 р.

Постановою Полтавського районного суду Полтавської області від 17.04.2019р. провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 у відношенні ОСОБА_3 було закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Питання про винуватість або невинуватість водія RENAULT MIDLUM, н/з НОМЕР_1 з причепом ПГ 02-И, н/з НОМЕР_2 ОСОБА_2 та про притягнення його до адміністративної відповідальності судом не вирішувалося.

За результатами проведеної в рамках провадження справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 по ст.124 КУпАП, комплексної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи від 22.03.2019 р. №1973/2022 було встановлено, що: 1) В даній дорожній обстановці, визначити експертним шляхом технічну можливість водія вантажного автомобіля RENAULT PREMIUM 420/19Т, д.н.з. НОМЕР_3 з напівпричепом GROENEWEGEN д.н.з. НОМЕР_4 ОСОБА_3 уникнути даної ДТП не представляється можливим з мотивів, викладених в дослідницькій частині висновку експертизи;

2) В даній дорожній обстановці, водій вантажного автомобіля RENAULT MIDLUM, д.н.з. НОМЕР_1 з причепом ПГ 02-И, д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_2 мав технічну можливість уникнути даної ДТП шляхом виконання вимог п.п.10.1 та 10.3 «Правил дорожнього руху».

Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль RENAULT MIDLUM, н/з НОМЕР_1 належить ТОВ «Синєвир».

На момент ДТП 28.08.2018 року автомобіль RENAULT MIDLUM, н/з НОМЕР_1 був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/8321352 у ПрАТ «СК Євроінс Україна».

05.06.2019 року ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «СК «Євроінс Україна» з повідомленням про дорожньо-транспорту пригоду та із заявою про страхове відшкодування.

03.09.2019 р. ПрАТ «СК «Євроінс Україна» прийняла рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування, посилаючись на те, що на підставі наданих документів вина водія ОСОБА_2 у настанні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 28.08.2018 року не встановлена, не доведеними є сукупність правових підстав, які відповідно до ст. 1166 ЦК України є правовими підставами для настання у особи майнової відповідальності за спричинення шкоди. ПрАТ «СК «Євроінс Україна», зазначило, що в даному випадку цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 згідно Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ» не наступила, і заявлену подію не можна кваліфікувати як страховий випадок, а тому обов`язок сплатити страхове відшкодування у ПрАТ «СК «Євроінс Україна» не виникає.

Відповідно до висновку №5059 експертного автотоварознавчого дослідження щодо визначення матеріального збитку, завданого власнику автомобіля VOLKSWAGEN CRAFTER, р/н НОМЕР_6 : ринкова (дійсна) вартість автомобіля VOLKSWAGEN CRAFTER, р/н НОМЕР_6 складає 221 750,00грн.; вартість відновлювального ремонту наданого автомобіля VOLKSWAGEN CRAFTER, р/н НОМЕР_6 складає 188 520,27грн.; вартість матеріального збитку наданого автомобіля VOLKSWAGEN CRAFTER, р/н НОМЕР_6 складає 100 897, 00грн.; вартість матеріального збитку завданого власнику наданого автомобіля VOLKSWAGEN CRAFTER, р/н НОМЕР_6 без ПДВ складає 94 638,94грн.

Так, згідно із ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

При цьому, пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено судам, що обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Це означає, що у справах, що стосуються відшкодування шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (внаслідок ДТП), обов`язок відшкодування шкоди виникає за наявності наступних умов: 1) дії завдавача шкоди були неправомірними; 2) між діями завдавача шкоди та шкодою є безпосередній причинний зв`язок; 3) наявна вина зазначеної особи.

Підставою звільнення особи від відповідальності в деліктних правовідносинах є відсутність будь-якої складової цивільного правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використання, зберігання хімічних, радіоактивних, вибухо і вогненебезпечних та інших речовин, утримання диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

В ч. 2 п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено судам, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Тобто, володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є не лише його власник, але й інша фізична чи юридична особа, яка на відповідній правовій підставі володіє цим об`єктом.

Разом із тим, за положеннями ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Отже, за змістом зазначених норм матеріального права, положення ст. 1187 ЦК України регулюють правовідносини зі спричинення шкоди джерелом підвищеної небезпеки іншій особи, і у цьому випадку особа, яка є володільцем джерела підвищеної небезпеки звільняється від відповідальності у випадках визначених зазначеною нормою.

На відміну від зазначених положень, ст. 1188 ЦК України регулює правовідносини щодо шкоди спричиненої взаємодією декілька джерел підвищеної небезпеки та спричинення шкоди кожному з них і при цьому враховують дії кожного володільця джерела підвищеної небезпеки, зокрема, порушення ним Правил дорожнього руху, наявність причинного зв`язку не тільки з дорожньо-транспортною пригодою, а і її наслідками.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у і тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1: частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що і відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати за шкоду.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 6 зазначеної постанови пленуму, особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Зобов`язання із заподіяння шкоди (деліктні зобов`язання) це зобов`язання, які виникають внаслідок порушення майнових чи особистих немайнових прав абсолютного характеру і мета яких забезпечити поновлення прав потерпілого за рахунок заподіювача шкоди або особи, відповідальної за шкоду.

Статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та (або) майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

За змістом статті 6 цього Закону страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування можуть розглядатись наявні перешкоди страховику переконатись, що подія є страховим випадком.

Згідно зі статтею 22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 32.1 статті 32 Закону страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону.

Відповідно до роз`яснень, викладених у абзаці 1 пункту 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року №4, необхідною умовою виникнення обов`язку страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності осіб, які на відповідній правовій підставі володіють транспортними засобами, є настання страхового випадку (події, внаслідок якої завдано шкоди третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, цивільно-правова відповідальність якої застрахована за договором).

В пункті 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» судам роз`яснено, що розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування.

Пунктом 22 частини 1статті 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України визначаються діяння, які є адміністративними правопорушеннями, та відповідальність за них.

Згідно статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.

Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. (ст.280 КУпАП).

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23 грудня 2005 року "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" роз`яснено, що суди повинні неухильно виконувати вимоги ст.268 КУпАП, щодо розгляду справи у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. При розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КУпАП. Зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченими ст. 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів.

Враховуючи те, що питання про винуватість або невинуватість водія RENAULT MIDLUM, н/з НОМЕР_1 з причепом ПГ 02-И, н/з НОМЕР_2 ОСОБА_2 та про притягнення його до адміністративної відповідальності в законодавчому порядку не вирішено, то суд приходить до висновку, що ступінь вини ОСОБА_2 у вказаній дорожньо-транспортній пригоді є невстановленим, що свідчить про відсутність правових підстав для настання у ОСОБА_2 майнової відповідальності за спричинення шкоди, та виникнення цивільно-правової відповідальності у страхувальника ТОВ «Синєвир».

Крім того, суд відхиляє доводи представника позивача, що вина водія ОСОБА_2 у вчиненні ДТП підтверджується Висновком комплексної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи від 22.03.2019 р. №1973/2022, так як даний документ не є рішенням суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесене вирішення питання про наявність або відсутність складу адміністративного правопорушення. На спростування вказаного висновку експерта, третя особа надала суду висновок експертного дослідження № 10-АТ/Д від 23.09.2020 Херсонського НДКЦ МВС України.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до положень статей 509, 979, 980 Цивільного кодексу України та статей 3, 6, 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" предметом договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів по суті є майнові інтереси, пов`язані з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Обов`язок страховика щодо здійснення страхової виплати особі, якій заподіяна шкода, виникає у разі настання страхового випадку - дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність страхувальника. Тобто, за відсутності підстав для притягнення страхувальника до відповідальності, у страховика також не виникає зазначений обов`язок.

Для застосування такої міри цивільно-правової відповідальності як відшкодування шкоди необхідною є наявність чотирьох елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка заподіювача шкоди; наявність шкоди; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою; вина заподіювача шкоди.

Зважаючи, що адміністративне провадження щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 за ст. 124 КУпАП, закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, а питання про винуватість або не винуватість водія RENAULT MIDLUM, н/з НОМЕР_1 з причепом ПГ 02-И, н/з НОМЕР_2 ОСОБА_2 та притягнення його до адміністративної відповідальності в законодавчому порядку не вирішено, то цивільно-правова відповідальність страхувальника ТОВ «Синєвир» в результаті ДТП не настала, а у відповідача відсутній обов`язок зі сплати страхового відшкодування позивачу.

Зважаючи на вищевказане, суд вважає, що позивачем не доведено, що в результаті ДТП настала цивільно-правова відповідальність страхувальника ТОВ «Синєвир», а тому ПрАТ «СК «Євроінс Україна» відмовляючи у виплаті страхового відшкодування діяв в межах Закону, та приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 80, 81, 141, 263, 265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» в особі відокремленого підрозділу «Одеська обласна дирекція Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» (м.Одеса, вул.Новосельського, 96), третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Синєвир» (Херсонська обл., Білозерський район, с.Токарівка, траса Ростов-Одеса-Рені, 597 км.), про стягнення страхового відшкодування - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду, протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Повний текст рішення складений 13.07.2021 року.

Суддя

12.07.2021