Єдиний унікальний номер справи 333/7215/19
Номер провадження 2/333/113/21
РІШЕННЯ

Іменем України

01 липня 2021 року місто Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого - судді Стоматова Е.Г., за участю секретаря судового засідання Артеменко А.М., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_2 ), третя особа: Запорізька міська рада (69105, м. Запоріжжя, пр.. Соборний, буд. 206) про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, про приведення у попередній стан земельну ділянку, шляхом знесення самовільно побудованих споруд (будівель), -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2010 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою, я якій просить суд: усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою розташованою за адресою: АДРЕСА_3 шляхом зобов`язання відповідачів знести самовільно збудовану ними господарську споруду, яка знаходиться на її земельній ділянці поклавши усі витрати по зносу на відповідачів. У випадку, якщо відповідачі не виконають рішення суду протягом одного місяця після набрання ним законної сили, то позивач вправі зробити знос господарської споруди відповідачів, яка збудована на її земельній ділянці з наступним стягненням витрат з відповідачів. Зобов`язати відповідачів відновити межу, яка поділяє земельні ділянки НОМЕР_1 та АДРЕСА_3 у відповідності з даними її технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_3 згідно до площі, яка є нормою та виділена під будівництво її будинку.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_3 , який розташований на земельній ділянці площею 600 м2 на підставі договору купівлі-продажу від 21.08.2009 року. До теперішнього часу, земельна ділянка під її будинком не приватизована. В липні 2019 року після проведення геодезичної зйомки з`ясувалось, що з боку відповідачів по справі збудовано вздовж спільної межі паркану з суттєвим виступом у її двір господарську споруду у вигляді можливо - гаражу, сараю або іншої прибудови, яка частково розташована у дворі позивача разом з захопленням її земельної ділянки вздовж всього її паркану. Будь-якої згоди щодо будівництва або добудови сусідами житлового будинку АДРЕСА_3 позивач не надавала. Вказана споруда порушує її права, як власника житлового будинку та користувача земельної ділянки, оскільки збудована відповідачами з порушенням норм ДБН-360-92, якими передбачено, що для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м при цьому повинне бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на території суміжних ділянок, а також з порушенням норм протипожежних та санітарних норм. Грубим порушенням відповідачами законних прав позивача є те, що вони без її згоди побудували на її земельній ділянці свою господарську споруду, чим вирішили свої майнові питання, а позивачу завдали перешкоди та купу турбот з цього приводу, оскільки відібрали у неї 29 м2 земельної ділянки. Із-за неправомірних дій відповідачів, позивачка до теперішнього часу не має можливості приватизувати свою земельну ділянку. Таким чином, відповідачі чинять перешкоди позивачці у користуванні земельною ділянкою, у зв`язку із чим просить суд привести земельну ділянку в попередній стан, відповідно до меж позначених в технічному паспорті та знести самочинно збудовані споруди.

Ухвалою суду від 13.01.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

03.02.2020 року на адресу суду через канцелярію надійшли письмові пояснення представника третьої особи ОСОБА_6 на позовну заяву в яких вона зазначає, що діями відповідача порушено інтереси держави у сфері містобудування, а також інтереси Запорізької міської ради, як єдиного органу, на якого покладено повноваження щодо розпорядження земельними ділянками у межах населених пунктів та просить позов задовольнити у повному обсязі.

02.03.2020 року на адресу суду через канцелярію надійшов відзив відповідача ОСОБА_5 на позовну заяву в якому він просить відмовити у задоволенні позову, з причини його необґрунтованості та безпідставності, посилається на те, що позовні вимоги не відповідають фактичним обставинам та зазначає, що йому на праві власності належить Ѕ частина житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель по АДРЕСА_3 . Також зазначає, що позивач у своїй позовній заяві вимагає знести самовільно збудовану господарську споруду, однак із тексту позову не зрозуміло, що це за споруда і де вона знаходиться із зазначенням ідентифікуючих ознак - розміру, матеріалів побудови, місця знаходження. Посилаясь на технічний паспорт на будинок АДРЕСА_3 від 24.09.2019 року вказує, що поруч із земельною ділянкою позивача знаходиться споруда, позначена у схемі розташування будівель і споруд літерою Ж і записана, як навіс, в технічному паспорті від 30.01.1990 року споруда, позначена у схемі розташування будівель і споруд літерою Ж і записана, як гараж. Ця споруда побудована у 1976 році, зі згодою власника домоволодіння АДРЕСА_3 . Крім того, для користування, вказаною спорудою, за домовленістю з власником сусідньої земельної ділянки ОСОБА_7 побудовано дорогу, як під`їзд до споруди. Зазначає, що до позовної заяви не надані будь які докази на підтвердження того, що право позивача порушене.

03.03.2020 року на адресу суду через канцелярію надійшов відзив відповідача ОСОБА_3 на позовну заяву в якому вона просить відмовити у задоволенні позову, з причини його необґрунтованості та безпідставності, посилається на те, що їй на праві власності належить Ѕ частина житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель по АДРЕСА_3 .

06.03.2020 року на адресу суду через канцелярію надійшло клопотання позивача ОСОБА_1 про залучення до матеріалів справи відповіді на відзив відповідача ОСОБА_8 в якому вона просить задовольнити позов до відповідачів про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, про приведення у попередній стан земельної ділянки, шляхом знесення самовільно побудованих споруд (будівель) у повному обсязі.

Ухвалою суду від 19.03.2020 року заяву представника позивача про витребування доказів задоволено, залучено до участі у розгляді справи фахівця Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації».

Ухвалою суду від 19.03.2021 року підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 04.06.2020 року клопотання представника позивача задоволено, призначено по справі судову будівельно-технічну та земельно-технічну експертизу, провадження у справі зупинене на час проведення експертизи.

Ухвалою суду від 15.02.2021 року провадження у справі поновлене.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві та відповіді на відзив відповідачів.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог у повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Просила у задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_9 в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог у повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Просили у задоволенні позовних вимог відмовити.

Враховуючи викладене, вимоги п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд вважав за належне розглянути справу по суті позовних вимог, враховуючи, що в силу вимог п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням п.1 ст.6 даної Конвенції (параграф 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). Всі ці обставини слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає встановленими такі факти та відповідні ним правовідносини.

Згідно з ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до положень ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положень ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено, що відповідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №23692576 від 27.08.2009 року позивачка на підставі договору купівлі-продажу є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_3 . Вказаний житловий будинок загальною площею 37,9 м2, розташований на земельній ділянці площею 600 м2. Реєстраційний номер житлового будинку у Реєстрі прав власності на нерухоме майно 25584078.

З матеріалів технічного паспорта на житловий будинок АДРЕСА_3 (інвентаризаційна справа 12292 складеного станом на 19.11.2008 року) вбачається, що загальна площа земельної ділянки становить 600 м2 та технічного паспорта складеного станом на 11.11.1993 року вбачається, що земельна ділянка загальною площею 600 м2 зареєстрований на підставі рішення виконкому міськради від 22.09.1953 року.

З плану земельної ділянки по АДРЕСА_3 складеного 04.07.2019 року вбачається, що площа фактичного користування складає 0,0571 га (571 м2); площа земельної ділянки згідно технічного паспорту складає 0,0600 га (600 м2); площа спірної земельної ділянки складає 0,0029 га (29 м2).

ОСОБА_1 зверталась до інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Запорізькій області 07.08.2019 року з приводу проведення перевірки відповідності розміщення гаражу/сараю або іншої прибудови, яка частково розташована на спірній земельній ділянці, що підтверджується відповідним зверненням.

З листа №Н-40-К від 08.08.2019 року вбачається, що звернення ОСОБА_1 направлено до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Запорізькій області.

З акту №390 від 23.10.2019 року складеного за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності вбачається, що перевіркою встановлено, що на земельній ділянці по АДРЕСА_3 розташований житловий будинок спільного користування. Користувачем частини будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_4 є ОСОБА_5 . Відповідно письмових пояснень мешканців сусідських домоволодінь по АДРЕСА_3 , від 23.10.2019 №1008-Р-216 та інвентарної справи №171/19 від 24.09.2019 виготовленого ФОП ОСОБА_10 , господарська споруда навіс літ. «Ж» було побудовано у 1976 році зі згодою власника домоволодіння АДРЕСА_3 . Під час неодноразового виїзду на вказану адресу факт виконання будь-яких будівельних робіт не зафіксовано. Відмітка про самовільне будівництво в інвентарній справі відсутня. … Перелік будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію, затверджено постановою КМУ від 07.06.2017 року №406 (Перелік) До зазначеного переліку включено зведення на земельній ділянці тимчасових будівель та споруд без влаштування фундаментів, зокрема навісів, альтанок, наметів, накриття, сходів, естакад, літніх душових, теплиць, гаражів, а також свердловин, криниць, люфт-клозетів, вбиральнь, вигрібних ям, замощень, парканів, відкритих басейнів та басейнів із накриттям, погребів, входів до погребів, воріт, хвірток, приямків, терас, ганків - щодо індивідуальних (садибних) житлових будинків, дачних будинків.

З акту №479 від 27.12.2019 року складеного за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності вбачається, що перевіркою встановлено, що на земельній ділянці по АДРЕСА_3 відповідно архівній копії технічного паспорту інвентарної справи ТОВ «ЗМБТІ» від 17.01.2008 року за реєстраційним №5874/57276, де зазначено, що літ. Ж значиться як гараж побудований у 1976 році. Відмітка про самовільне будівництво відсутня. Відповідно технічного паспорта інвентарної справи наданої ОСОБА_5 літ. Ж значиться як навіс. На теперішній час вказана споруда знаходиться у стадії руйнування. Відмітка про самовільне будівництво відсутня. Відповідно письмових пояснень мешканців сусідських домоволодінь по АДРЕСА_3 від 10.10.2019 року господарська споруда літ. Ж було побудовано у 1976 році до набуття чинності ДБН 360-92.

На підставі договору від 15.01.1975 року ОСОБА_5 купив у ОСОБА_11 Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_3 та зареєстрував право власності в реєстровій книзі №11 за реєстровим №2746 05.02.1975 року.

З листа №1008-1.20/2/2306 від 06.11.2019 року вбачається, що за результатами розгляду звернення №Н-40-К від 08.08.2019 року порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності не виявлено.

З підписного листа від 10.10.2019 року вбачається, що господарська споруда літера Ж, була побудована у 1976 році зі згодою власника домоволодіння по АДРЕСА_3 . Згоду та дату побудови підтверджує також спадкоємиця господаря по АДРЕСА_3 ОСОБА_7 .

Відповідно договору від 10.06.2008 року складеного в присутності свідків ОСОБА_7 не заперечувала проти влаштування ОСОБА_5 дороги шириною 3 м 20 см від стіни будинку по межі в сторону будинку АДРЕСА_3 .

Відповідно листа №1008-1.20/2/2906 від 28.12.2019 року за результатами перевірки порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил не встановлено. Порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності не виявлено.

Згідно листа №1008-1.20/2/2320 від 06.11.2019 року під час неодноразового виїзду на спірну адресу факт виконання будь-яких будівельних робіт не зафіксовано. Відмітка про самовільне будівництво в інвентарній справі відсутня. Порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності не виявлено.

Відповідно листа №70 від 22.01.1975 року Виконавчий комітет Жовтневого районної Ради депутатів трудящих дозволено оформити право власності на гараж по АДРЕСА_3 .

З листа №2275 від 23.12.1974 року вбачається, що на підставі згоди мешканців надано згоду на виділення земельної ділянки для будівництва гаражу по АДРЕСА_3 .

Відповідно зведеного оціночного акту на будинковолодіння АДРЕСА_3 від 28.06.1978 року на власника ОСОБА_5 зареєстровано право власності на гараж 22.02.1975 року за №70.

З викопіювання із схеми плану будівельного кварталу на присадибну ділянку АДРЕСА_3 вбачається, що гараж літ.Ж дозволено виконкомом від 22.02.1975 року печатка БТІ №70.

З довідки від 27.09.2007 року вбачається, що на підставі рішення виконкому міськради від 22.09.1953 року за адресою: АДРЕСА_3 , закріплена земельна ділянка 600 м2, самовільно зайнята земельна ділянка 38 м 2 .

Відповідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №17508640 від 26.01.2008 року в описі об`єктів наявний гараж літ. Ж, самовільно збудованих будівель та споруд не містяться.

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №17753367 від 15.02.2008 року право власності на Ѕ частку житлового будинку АДРЕСА_3 належить ОСОБА_3 .

Відповідно до висновку експерта №0107/01 судової будівельно-технічної експертизи від 10.02.2021 року площа земельної ділянки по АДРЕСА_3 зменшилась на 29 м2 також зазначено, що визначити достовірно фактичний порядок користування на території земельної ділянки АДРЕСА_3 між співвласниками в об`ємі наданих на дослідження матеріалів цивільної справи не надається за можливе. Проведеним дослідженням встановлено, що досліджувані земельні ділянки НОМЕР_1 та АДРЕСА_3 не приватизовані, технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на вказані земельні ділянки не виготовлялася, тому межа між вказаними земельними ділянками не встановлювалась в натурі (на місцевості) та не закріплювалась межовими знаками.

Допитані в судовому засіданні свідки: ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , кожний окремо, пояснили, що спірна прибудова була побудована з дозволу власників домоволодіння ОСОБА_7 , ОСОБА_14 .

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

За змістом ст.ст.76,77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

За загальним правилом, закріпленим у ч.1 ст.120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 12.10.2016 року у справі №6-2225 цс 16, від 13.04.2016 року у справі №6-253цс 16 Велика Палата Верховного суду не вбачає підставі для відступу від них.

Відповідно матеріалів інвентарної справи №5874/57276 на житловий будинок АДРЕСА_3 відмітка про самовільне будівництво господарської будівлі літ. Ж (побудованої у 1976 році) відсутня.

Основні правові засади порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів в Україні були вперше встановлені Постановою КМУ від 05.08.1992 року №449, тому саме з вказаної дати розпочався регламентований процес прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва. Вказаний об`єкт збудований до зазначеної дати (у1976 році) та до набуття чинності ДБН 360-92, а також враховуючи, що у відповідності до ст.58 Конституції України. Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, підстави для надання оцінки законності будівництва об`єктів збудованих до 1992 року відсутні.

Відповідно до ч. 1ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені.

Згідно із ч.1ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У ч. 2ст. 90 ЗК України передбачено, що порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Власники земельних ділянок зобов`язані, зокрема, не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів (п. г) ч.1ст.91 ЗК України).

Відповідно до ч. 3ст.103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).

Згідно ч. ч. 1, 2, 3 ст.106 ЗК України спосіб закріплення спільних меж між земельними ділянками визначається за згодою власників таких земельних ділянок. Витрати на встановлення спільних меж несуть власники земельних ділянок у рівних частинах, якщо інше не встановлено угодою між ними.

Межовими знаками можуть бути природні чи штучні споруди і рубежі (річки, струмки, канали, лісосмуги, рослинні смуги, дерева, стежки, рівчаки, стіни, паркани, огорожа, шляхові споруди, бетонні або металеві стовпи, плити, моноліти, камені, інші споруди і рубежі), що збігаються із межею земельної ділянки або спеціально встановлюються на ній. Межові знаки на водних об`єктах не встановлюються.

Власник земельної ділянки, землекористувач має право вимагати від власника суміжної земельної ділянки сприяння у встановленні спільних меж, а також встановлення або відновлення межових знаків, у разі якщо вони відсутні, зникли, перемістилися або стали невиразними. У разі відсутності згоди власника суміжної земельної ділянки встановлення спільних меж здійснюється за рішенням суду.

Відповідно до ст.107 ЗК України основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації.

У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки.

У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

Основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин (ст. 107 ЗК України).

Відповідно до положень ст.55 Закону України "Про землеустрій" встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка. У разі, якщо межі земельних ділянок в натурі (на місцевості) збігаються з природними та штучними лінійними спорудами і рубежами (річками, струмками, каналами, лісосмугами, шляхами, шляховими спорудами, парканами, огорожами, фасадами будівель та іншими лінійними спорудами і рубежами тощо), межові знаки можуть не встановлюватися. Власники землі та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов`язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка. Межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам, у тому числі орендарям. Технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: а) завдання на складання технічної документації із землеустрою; б) пояснювальну записку; в) рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення технічної документації із землеустрою (у випадках, передбачених законом); г) згоду власника земельної ділянки, а для земель державної та комунальної власності - органу, уповноваженого здійснювати розпорядження земельною ділянкою, на відновлення меж земельної ділянки користувачем; ґ) довідку, що містить узагальнену інформацію про землі (території); д) копію документа, що посвідчує фізичну особу, або копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; е) копію документа, що посвідчує право на земельну ділянку (у разі проведення робіт щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); є) копію правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці (за умови якщо права власності на такі об`єкти зареєстровані); ж) матеріали польових топографо-геодезичних робіт; з) план меж земельної ділянки, складений за результатами зйомки, на якому відображаються зовнішні межі земельної ділянки із зазначенням власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, усі поворотні точки меж земельної ділянки, лінійні проміри між точками на межах земельної ділянки, межі вкраплених земельних ділянок із зазначенням їх власників (користувачів); и) кадастровий план земельної ділянки; і) перелік обмежень у використанні земельної ділянки; ї) у разі необхідності документ, що підтверджує повноваження особи діяти від імені власника (користувача) земельної ділянки при встановленні (відновленні) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); й) акт приймання-передачі межових знаків на зберігання, що включається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками.

За змістом абз.2 ч.1 ст. 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру: на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 Земельного кодексу України та у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками;

Вимогами п.1.3. Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками затвердженої Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 18.05.2010 №376, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16.06.2010 за №391/17686 передбачено, що виконавець - юридична особа, що володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі якої працює не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників або фізична особа - підприємець, яка володіє необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованим інженером-землевпорядником; замовник - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, власник (користувач) земельної ділянки, який замовляє роботи із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); знищення межових знаків - дії громадян, які призвели до втрати в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки, внаслідок чого виникає потреба у проведенні додаткових геодезичних робіт з їх відновлення; межа земельної ділянки - сукупність ліній, що утворюють замкнений контур і розмежовують земельні ділянки; межовий знак - спеціальний знак встановленого зразка, яким закріплюється місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Згідно п.п.4.1. - 4.4. даної Інструкції, відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок. Власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до статті 186 Земельного кодексу України ( 2768-14 ) документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки встановити неможливо, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У разі коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема зі встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) не є компетенцією суду. Суд розглядає справи по відновленню меж земельної ділянки, тобто спір про поновлення права, яке існувало у разі його можливого порушення. Такий висновок міститься у Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 350/67/15-ц від 20 березня 2019 року.

Відповідно до норм Земельного кодексу України, Цивільного кодексу України, Закону України "Про Державний земельний кадастр" та Закону України "Про землеустрій" до повноважень суду не відноситься розгляд питань що стосуються встановлення меж земельних ділянок відповідно до координат обчислених землевпорядними організаціями, тому що встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки, а також земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування, а не на підставі рішення суду. Такий висновок міститься у Постанові Верховного Суду у справі № 1512/2-761/11 від 03 квітня 2020 року.

За приписами ч. 1, 2, п. д) ч. 3ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом застосування інших, передбачених законом, способів.

У пункті 7 постанови Пленум Верховного Суду України №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК).

Отже, виходячи з наданих доказів сторони не є власниками спірних земельних ділянок, технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) не виготовлялась, тому не вбачається порушення меж земельної ділянки позивача, оскільки межові знаки не встановлювалися.

Відповідно до ч. 5 ст. 37 Закону України «Про Державний земельний кадастр» згідно з якою виправлення помилок у відомостях про земельну ділянку може здійснюватися на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) чи рішення суду

З аналізу вказаних норм вбачається, що у разі виявлення невідповідності меж земельної ділянки межам по затвердженій технічній документації, відповідні виправлення вносяться на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) чи рішення суду. Таку технічну документацію відповідачі не розробляли.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року по справі № 636/1637/17.

Оскільки позивачем належними та допустимим доказами не доведено розмірів та розташування земельної ділянки, за якими їй чиняться перешкоди в користуванні, отже не конкретизовано їх розташування на місцевості із вказівкою поворотних точок, тому суд вважає необґрунтованими вимоги позивача щодо зобов`язання відповідача встановити відповідні межові знаки.

У відповідності до ч.ч.1,2,3 ст.158 ЗК України Земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування.

Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах території територіальних громад щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, обмежень у використанні земель та земельних сервітутів, додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Доказів звернення позивачем до органів місцевого самоврядування, щодо вирішення земельного спору щодо меж земельних ділянок суду не надано.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позивачем не надано доказів, які б свідчили про те, чи дійсно порушуються її права, як користувача земельної ділянки, а тому у задоволенні позовних вимог про усунення перешкод у користуванні земельної ділянки слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 183, 186, 317, 19, 321, 364, 365, 380, 381,382 ЦК України, ст.ст.2,4, 5,12-13, 76-81, 141, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_2 ), третя особа: Запорізька міська рада (69105, м. Запоріжжя, пр.. Соборний, буд. 206) про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, про приведення у попередній стан земельну ділянку, шляхом знесення самовільно побудованих споруд (будівель) - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Веб-адреса цього документу у Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua/ з посиланням на номер справи.

Повний текст судового рішення буде складено 09 липня 2021 року.

Суддя Комунарського районного суду

міста Запоріжжя Е.Г.Стоматов