ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2-з/753/191/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" липня 2021 р. м. Київ

Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Курічової В.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

УСТАНОВИВ:

У червні 2021 року до Дарницького районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 378 000,00 грн.

Одночасно з поданням позову, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все майно та (або) грошові кошти ОСОБА_2 , що належить або підлягають передачі або сплаті йому і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до протокола передачі судової справи раніше визначеному складу суду заяву про забезпечення позову передано для розгляду головуючому судді Курічовій В.М. 09.07.2021.

Заява обґрунтована тим, що за час розгляду справи позивач може приховати або продати свої активи, що призведе до неможливості виконання рішення, сума яку винен відповідачу, значна, тому для ефективного захисту прав позивача необхідно накласти арешт.

Вивчивши доводи заяви, суд дійшов висновку про відмову у її задоволенні з огляду на таке.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутись до суду.

Так, судом встановлено, що між сторонами існує спір з приводу взятих відповідачем у позивача в борг грошових коштів у зв`язку з порушенням відповідачем строків його погашення (щомісячних платежів).

Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 3 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Співмірність передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушенні у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що забезпечення позову визначається як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладання арешту, або майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого від 17.07.1997, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч. 3 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 317 - 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

А отже, суд доходить висновку, що вид забезпечення позову обраний позивачем не є співм ірним із заявленими вимогами.

Також позивачем не доведено суду, що існує реальна загроза невиконання рішення суду у разі його задоволення.

Позивачем не надано жодного документу, який би підтверджував наявність у відповідача майна на праві приватної власності. Позивачем не надано до суду будь-яких доказів, на підтвердження наявності грошових коштів, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, також вони жодним чином позивачем не конкретизовані.

Беручи до уваги у сукупності обставини, вказані у заяві про забезпечення позову, наявні у матеріалах справи письмові докази, суд вважає, що вимоги про забезпечення позову є передчасними, не ґрунтуються на реальних обставинах, які б могли свідчити про можливе невиконання рішення суду, а відтак задоволенню не підлягають.

Керуючись нормами ст. 150, 153, 259, 260, 353, п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду безпосередньо або через Дарницький районний суд м. Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її підписання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя: В.М. Курічова