Справа № 415/1685/21
Провадження № 22-ц/810/472/21
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
05 липня 2021 року м. Сєвєродонецьк
Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Коновалової В.А.,
суддів: Гаврилюка В.К., Карташова О.Ю.,
за участю секретаря судового засідання Вовчанської С.В.,
учасники справи:
відповідач - Лисичанська міська рада Луганської області,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1
на ухвалу Лисичанського міського суду Луганської області від 22 березня 2021 року
за позовною заявою ОСОБА_1 до Лисичанської міської ради Луганської області про визнання незаконними рішень,
У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Лисичанської міської ради Луганської області про визнання незаконними рішеннь, в обґрунтування якого зазначив, що відповідач своїми рішеннями змінив цільове призначення земельної ділянки колишнього житлового будинку АДРЕСА_1 під пральню-аквачистку та майстерню по художній обробці каміння гранітних пам`ятників, що призвело до забруднення довкілля житлової забудови фізичними та хімічними шкідливими чинниками. Позивач зазначив, що вказані рішення відповідача спрямовані на руйнування земель житлової забудови у місті та погіршення в санітарно-гігієнічному відношенні умов життєдіяльності мешканців, що створює загрозу здоров`ю та життю людини і майбутніх поколінь.
Позивач просив суд визнати незаконним рішення Лисичанської міської ради Луганської області від 25 березня 2008 року №569 і рішення від 20 жовтня 2010 року №1571 про зміну цільового призначення земельної ділянки для житлового будинку АДРЕСА_1 під пральню-аквачистку та майстерню по художній обробці каменя гранітних пам`ятників.
Ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 22 березня 2021 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Лисичанської міської ради Луганської області про визнання незаконними рішень. Роз`яснено позивачу, що заявлений позов підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства та за предметною підсудністю відноситься до компетенції окружного адміністративного суду.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу Лисичанського міського суду Луганської області від 22 березня 2021 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що участь у справі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції, тому суду необхідно з`ясувати у зв`язку з чим виник спір, та за захистом яких прав позивач звернувся до суду. Позивач зазначає, що предметом позову є рішення відповідача про перебудову колишнього житлового будинку АДРЕСА_1 під пральню-аквачистку та майстерню по обробці каміння гранітних пам`ятників, що призвело до сильного забруднення довкілля земель житлової забудови шкідливими хімічними та фізичними чинниками отруйні гази, речовини з неприємним запахом, шум, пил, аерозолі, конденсації тощо, вказані фактори завдають нищівної шкоди життю і здоров`ю жильців сусідніх квартир. Отже, суть спору зводиться до порушення особистих немайнових прав, а саме права на безпечне для життя і здоров`я довкілля, а відтак між позивачем та відповідачем не виникло жодних публічно-правових відносин, тому справа має розглядатись за правилами цивільного судочинства.
Ухвалою Луганського апеляційного суду від 07 червня 2021 року роз`яснювалося Лисичанській міській раді Луганської області право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу у письмовій формі, проте відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.
Копію ухвали Луганського апеляційного суду від 07 червня 2021 року про відкриття апеляційного провадження у справі та апеляційну скаргу Лисичанська міська рада Луганської області отримала 10 червня 2021 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштових відправлень (а.с. 39).
Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час і місце повідомлені належним чином і в установленому законом порядку, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, і у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Відповідно до вимог ст. 260 ЦПК України ухвала суду, що викладається окремим документом, складається з вступної частини; описової частини; мотивувальної частини із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу; резолютивної частини.
Однак, в мотивувальній частині ухвали від 22 березня 2021 року відсутні мотиви, з яких суд дійшов висновку про те, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Частиною 1 ст. 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно пунктів 1, 2 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
За визначенням пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
За приписами пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори між фізичними чи юридичними особами та органами державної влади, місцевого самоврядування, їхніми посадовими або службовими особами, іншими суб`єктами при здійсненні ними владних управлінських функцій, у тому числі на виконання делегованих повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій.
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь органу державної влади чи органу місцевого самоврядування або їхніх службових чи посадових осіб є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте, сама собою участь у спорі зазначених суб`єктів не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 280/1861/19.
При цьому визначальною ознакою приватноправових відносин є наявність майнового чи особистого немайнового інтересу. Оспорювані або невизнані майнові або права та інтереси підлягають захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення такого права або інтересу призвели дії чи бездіяльність органу місцевого самоврядування.
Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2021 року в справі № 695/743/17.
Тобто, сама по собі участь органу місцевого самоврядування у спірних правовідносинах не дає підстав для віднесення такого спору до категорії публічно-правових, оскільки визначальною ознакою для встановлення юрисдикції, до якої має бути віднесено спір, є суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа.
У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення.
Підстава позову обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, які об`єктивуються у поданих доказах.
Як вбачається із матеріалів справи, позивач оскаржує рішення Лисичанської міської ради Луганської області «Про надання земельних ділянок в оренду та припинення права користування ними» від 25 березня 2008 року № 569, яким затверджено проект землеустрою про відвід земельної ділянки та надано в оренду земельну ділянку для реконструкції адміністративної будівлі під пральню-аквачистку ТОВ «Термінал» та рішення Лисичанської міської ради Луганської області « Про надання земельних ділянок в оренду і припинення користування ними» від 20 жовтня 2010 року № 1571, яким затверджено фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 проект землеустрою про відвід земельної ділянки та надання в оренду для реконструкції будівлі архіву під майстерню художньої обробки каменю, віднесено земельну ділянку до категорії земель житлової та загальної забудови.
При цьому позивач стверджує, що відповідач своїми рішеннями змінив цільове призначення земельної ділянки колишнього житлового будинку АДРЕСА_1 під пральню-аквачистку та майстерню по художній обробці каміння гранітних пам`ятників, що призвело до забруднення довкілля житлової забудови фізичними та хімічними шкідливими чинниками. Позивач зазначив, що вказані рішення відповідача спрямовані на руйнування земель житлової забудови у місті та погіршення в санітарно-гігієнічному відношенні умов життєдіяльності мешканців, що створює загрозу здоров`ю та життю людини та майбутніх поколінь.
У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права й обов`язки безпосередньо виникають, зокрема, з актів органів місцевого самоврядування (частина четверта статті 11 ЦК України). Отже, рішення цих органів можуть бути підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до пункту 10 частини другої статті 16 ЦК України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово констатувала, що рішення органу місцевого самоврядування у сфері земельних відносин можна оспорювати з погляду його законності, а вимогу про визнання такого рішення незаконним і про його скасування - розглядати за правилами цивільного судочинства, якщо внаслідок реалізації такого рішення у фізичної особи виникло цивільне право, і спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У цьому разі вказану вимогу можна розглядати як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК України та пред`являти до суду для розгляду за правилами цивільного судочинства, якщо фактично метою заявлення зазначеної позовної вимоги є оскарження речового права (права власності), що виникло у фізичної особи внаслідок реалізації відповідного рішення ради. Тобто, якщо на підставі рішення органу місцевого самоврядування фізична особа набула речове право на земельну ділянку, вимога про визнання незаконним такого рішення та про його скасування стосується приватноправових відносин і є цивільно-правовим способом захисту права позивача (близькі за змістом висновки Велика Палата Верховного Суду сформулювала у пунктах 25-28 постанови від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц).
Враховуючи вимоги зазначених вище нормативних актів та матеріали справи апеляційний суд вважає, що зі змісту позовних вимог по даній справі вбачається, що предметом спору є оскарження рішень Лисичанської міської ради та суть спору зводиться до порушення прав добросусідства та безпечне екологічне довкілля.
За таких обставин, спір між фізичною особою і Лисичанською міською радою з приводу оскарження рішень органу місцевого самоврядування не є публічноправовим, а пов`язаний з правом цивільним - правом добросусідства та безпечне екологічне довкілля, а тому з врахуванням суб`єктного складу сторін має вирішуватися за правилами цивільного судочинства.
Слід зауважити, що постановою Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 415/1461/16-а за позовом ОСОБА_1 до Лисичанської міської ради Луганської області про визнання рішень Лисичанської міської ради Луганської області від 25 березня 2008 року № 569 і від 20 жовтня 2010 року № 1571 недійсними скасовані постанова Лисичанського міського суду Луганської області від 08 серпня 2017 року та постанова Донецького апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2017 року і провадження у справі закрито, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, що не враховано судом першої інстанції під час постановлення оскаржуваної ухвали.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції під час постановлення оскаржуваної ухвали порушено норми процесуального права, у зв`язку з чим наявні підстави для скасування ухвали Лисичанського міського суду Луганської області від 22 березня 2021 року і направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст.ст. 367, п. 6 ч. 1 ст. 374, ст. 379, 384 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Лисичанського міського суду Луганської області від 22 березня 2021 року скасувати та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 08 липня 2021 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді В.К. Гаврилюк

О.Ю. Карташов