Дата документу 02.03.2021 Справа № 316/2597/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №316/2597/19 Головуючий у 1 інстанції: Куценко О.М.
Провадження № 22-ц/807/379/21 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«02» березня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 12 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Енергодарського міського голови Музики Павла Олексійовича, Товариства з обмеженою відповідальністю «Місто для людей Енергодар», третя особа: Управління праці та соціального захисту населення Енергодарської міської ради, про встановлення нікчемності правочину та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину,

ВСТАНОВИВ:

В грудня 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до Енергодарського міського голови Музики П.О., третя особа: Управління праці та соціального захисту населення Енергодарської міської ради, про встановлення нікчемності правочину та застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

В обґрунтування позовних вимог зазначили, що є співвласниками квартири АДРЕСА_1 .

З 22 жовтня 2013 року між ОСОБА_1 та КП «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради було укладено договір про надання житлово-комунальних послуг.

На підставі протоколу засідання конкурсної комісії з призначення управителя багатоквартирних будинків у м. Енергодар від 01 червня 2018 року №6 було прийнято рішення Виконавчим комітетом Енергодарської міської ради «Про призначення управителя багатоквартирних будинків» №161 від 06 червня 2018 року, яким призначено ТОВ «Місто для людей Енергодар» управителем багатоквартирних будинків у м. Енергодарі за об`єктом конкурсу №1, 2, уповноважено міського голову Музику П.О. від імені співвласників багатоквартирного будинку підписати із ТОВ «Місто для людей Енергодар» договір про надання послуги за кожним багатоквартирним будинком, що входив в об`єкт конкурсу № 1 та конкурсу №2, строком на один рік. Після прийняття вказаного рішення Енергодарський міський голова ОСОБА_4 підписав відповідний договір №08/06/2018-217 від 08 червня 2018 року.

Співвласники багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_2 не приймали рішень про передачу управителю частини або усіх функцій з управління багатоквартирним будинком.

Умови Договору №08/06/2018-217 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком від 08 червня 2018 року умовам типового договору про надання послуг з управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №484 від 20 травня 2009 року.

В преамбулі договору «Замовником» мав би виступати Енергодарський міський голова ОСОБА_4 , якого уповноважили на укладання цього договору рішенням виконавчого комітету Енергодарської міської ради №161 від 06 червня 2018 року. Договір мав би містити печатку Виконавчого комітету Енергодарської міської ради, проте така печатка відсутня. Договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком від 08 червня 2018 року №08/06/2018-217 суперечить положенням ст.56 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, згідно п.2 договору загальні відомості про об`єкт зазначаються в Додатку №1 до цього договору, який є невід`ємною частиною та фактично додатком №1 є «Акт приймання-передачі об`єкта в управління з управління (з балансу)», проте, зазначений Акт не відповідає вимогам законодавства.

Згідно відповіді з Енергодарського управління ГУ ДФС у Запорізькій області від 21 листопада 2018 року №40927/10/08-01-58-08 на адвокатський запит №183/18 від 15 листопада 2018 року багатоквартирні будинку та внутрішні електромережі, мережі водопостачання, водовідведення, теплопостачання будинків міста Енергодара та будинок за адресою: АДРЕСА_2 знаходяться на балансі КП «Підприємство комунальної власності» Енергодарської міської ради та в межах виконавчих проваджень на все майно яке перебуває на балансі КП «ПКВ» ЕМР», у тому числі і житловий будинок АДРЕСА_2 , в межах виконавчих проваджень щодо стягнення заборгованості з зазначеного комунального підприємства, було накладено арешти відповідно до постанов про арешт майна боржника і заборони його відчуження відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби МЮУ, відділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції в Запорізькій області.

Вважали, що зазначений договір є таким, що не відповідає вимогам ч.1 та ч.4 ст.203 ЦК України та положенням ст.1031 ЦК України, яка передбачає нотаріальне посвідчення договору з управління майном, а тому є нікчемним.

Також, ОСОБА_1 було безпідставно сплачено на рахунок ТОВ «Місто для людей Енергодар» кошти в сумі 1193,51 грн.

На підставі зазначеного просили визнати нікчемний Договір № 08/06/2018-217 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком від 08 червня 2018 року, який підписаний Енергодарським міським головою Музикою П.О. недійсним; застосувати наслідки нікчемного правочину - повернути безпідставно сплачені ОСОБА_1 кошти в сумі 1193,51 грн., що були переведені на рахунок ТОВ «Місто для людей Енергодар».

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 12 жовтня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на недотримання вимог цивільного законодавства при укладенні оспорюваного договору, нікчемність договору № 08/06/2018-217 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком від 08 червня 2018 року, просили скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходів з недоведеності позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками 2/3 частин та 1/3 частини відповідно квартири АДРЕСА_1 (а.с.11-17).

22 жовтня 2013 року між ОСОБА_1 та КП «Підприємство комунальної власності» було укладено договір про надання житлово-комунальних послуг (з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води та водовідведення, з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій) (а.с.18-19).

08 червня 2018 року між співвласниками багатоквартирного будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , від імені яких діяв Енергодарський міський голова ОСОБА_4 , який уповноважений на укладення цього договору рішенням Виконавчого комітету Енергодарської міської ради від 06 червня 2018 року №161, та ТОВ «Місто для людей Енергодар» було укладено договір №08/06/2018-217 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком (а.с.21-22).

Відповідно до частини другої статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Частиною першою статті 385 ЦК України передбачено, що власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків).

Особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління визначає Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», предметом регулювання якого є відносини, що виникають у процесі реалізації прав та виконання обов`язків власників квартир та нежитлових приміщень як співвласників багатоквартирного будинку.

За визначеннями, які вживаються в цьому Законі та містяться у статті 1, багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна; нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна; спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія; частка співвласника - частка, яку становить площа квартири та/або нежитлового приміщення співвласника у загальній площі всіх квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

За змістом статей 1, 9 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» управління багатоквартирним будинком - це вчинення співвласниками багатоквартирного будинку дій щодо реалізації прав та виконання обов`язків співвласників, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням спільним майном багатоквартирного будинку. Управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку).

Згідно з частинами першою-третьою статті 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» витрати на управління багатоквартирним будинком включають:1) витрати на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку;2) витрати на оплату комунальних послуг стосовно спільного майна багатоквартирного будинку; 2-1) витрати, пов`язані з виконанням зобов`язань за кредитним договором, укладеним за програмами Фонду енергоефективності; 3) витрати на сплату винагороди управителю в разі його залучення; 4) інші витрати, передбачені рішенням співвласників або законом. Витрати на управління багатоквартирним будинком розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат. Невикористання власником належної йому квартири чи нежитлового приміщення або відмова від використання спільного майна не є підставою для ухилення від здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком.

Відповідно до частини другої статті 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» до повноважень зборів співвласників належить прийняття рішень з усіх питань управління багатоквартирним будинком, у тому числі про визначення переліку та розміру витрат на управління багатоквартирним будинком. Рішення вважається прийнятим зборами співвласників, якщо за нього проголосували власники квартир та нежитлових приміщень, площа яких разом перевищує 75 відсотків загальної площі всіх квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, крім рішень з питань, зазначених у пунктах 2, 3 і 9 частини другої цієї статті, які вважаються прийнятими зборами співвласників, якщо за них проголосували власники квартир та нежитлових приміщень, площа яких разом перевищує 50 відсотків загальної площі всіх квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку. Якщо одна особа є власником квартир (квартири) та/або нежитлових приміщень, загальна площа яких становить 50 відсотків або більше загальної площі всіх квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, рішення вважається прийнятим зборами співвласників, якщо за нього проголосувало більш як 75 відсотків загальної кількості співвласників, а рішення з питань, зазначених у пунктах 2, 3 і 9 частини другої цієї статті, вважається прийнятим зборами співвласників, якщо за нього проголосувало більш як 50 відсотків загальної кількості всіх співвласників (частина шоста статті 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»).

Співвласники приймають рішення щодо управління багатоквартирним будинком на зборах у порядку, передбаченому статтею 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». Якщо у багатоквартирному будинку в установленому законом порядку утворено об`єднання співвласників, проведення зборів співвласників та прийняття відповідних рішень здійснюється згідно із законом, що регулює діяльність об`єднань співвласників багатоквартирних будинків.

Закон розмежовує розгляд питань щодо прийняття рішень щодо управління багатоквартирними будинками, у залежності від того, чи утворено у багатоквартирному будинку об`єднання співвласників чи ні. У разі утворення такого об`єднання, до зборів співвласників належить питання щодо прийняття рішень з усіх питань управління будинком, в тому числі визначення управителя, його повноважень, зміну умов договору з управителем (ст. 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»).

Судом першої інстанції встановлено, що в будинку, в якому проживають позивачі, ОСББ у встановленому законом порядку не створено, ініціативна група щодо вирішення питання про створення ОСББ і скликання загальних зборів, відсутня, рішення про визначення іншого управителя будинку його співвласниками не приймалося.

Відповідно до п.5 ст. 13 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», в разі, якщо протягом одного року з дня набрання чинності цим Законом, співвласники багатоквартирного будинку, в якому не створено об`єднання співвласників, не прийняли рішення про форму управління багатоквартирним будинком, управління таким будинком здійснюється управителем, який призначається на конкурсних засадах виконавчим органом місцевої ради, на території якої розташований багатоквартирний будинок. У разі, якщо місцевою радою або її виконавчим органом відповідно до законодавства прийнято рішення про делегування іншому органу - суб`єкту владних повноважень функцій із здійснення управління об`єктами житлово-комунального господарства, забезпечення їх утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг, управитель призначається на конкурсних засадах таких органом.

У такому разі ціна за послуги з управління багатоквартирним будинком визначається за результатами конкурсу, який проводиться в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної житлової політики і політики у сфері житлово-комунального господарства, а договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком строком на один рік від імені співвласників підписує уповноважена особа виконавчого органу відповідної місцевої ради, за рішенням якого призначено управителя.

У період від оголошення конкурсу з призначення управителя багатоквартирного будинку до моменту визначення переможців конкурсу і укладення договорів про надання послуг з управління багатоквартирним будинком послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій продовжують надавати у відповідних багатоквартирних будинках виконавці таких послуг, які надавали відповідні послуги до початку проведення конкурсу.

Якщо протягом дії договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, укладеного за результатами конкурсу, співвласники приймуть рішення про зміну форми управління багатоквартирним будинком або про обрання іншого управителя, співвласники мають право достроково розірвати такий договір, попередивши про це управителя, призначеного на конкурсних засадах, не пізніш як за два місяці до дня розірвання договору.

Якщо за один місяць до закінчення зазначеного строку жодна із сторін не повідомить письмово другу сторону про відмову від договору, договір вважається продовженим на черговий однорічний строк

На виконання положень Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», рішенням виконавчого комітету Енергодарської міської ради від 06 червня 2018 року №161 «Про призначення управителя багатоквартирних будинків» за результатами проведеного конкурсу призначено управителя ТОВ «Місто для людей» у м. Енергодар за об`єктом конкурсу №1, за об`єктом конкурсу №2, крім багатоквартирних будинків, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_5 , 43.

Виконавчий комітет Енергодарської міської ради вищезазначеним рішенням уповноважив міського голову Музику П.О. від імені співвласників багатоквартирного будинку підписати з ТОВ «Місто для людей Енергодар» договір про надання послуги за кожним багатоквартирним будинком, що входив в об`єкт конкурсу №1 та №2, строком на один рік.

Позивачами не надано доказів на підтвердження того, що співвласники будинку по АДРЕСА_2 , станом на 06 червня 2018 року визначили форму управління багатоквартирним будинком, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що договір №08/06/2018-217 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком від 08 червня 2018 року укладено уповноваженою на це особою міським головою ОСОБА_4 , який діяв згідно з вимогами Закону України «Про особливості здійснення права власності в багатоквартирному будинку» та на підставі рішення виконавчого комітету Енергодарської міської ради від 06 червня 20218 року «Про призначення управителя багатоквартирних будинків», та переможцем конкурсу з призначення управителя багатоквартирними будинками ТОВ «Місто для людей Енергодар».

Пунктом 6 розділу V Порядку проведення конкурсу з призначення управителя багатоквартирного будинку, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 150 від 13 червня 2016 року передбачено, що договір про надання послуги за кожним багатоквартирним будинком, що входив в об`єкт конкурсу, строком на один рік від імені співвласників багатоквартирного будинку підписує уповноважена особа виконавчого органу місцевої ради, за рішенням якого призначається управитель.

Отже, доводи позивачів щодо відсутності повноважень у міського голови Музики П.О. на підписання даного договору є безпідставними і підлягають відхиленню.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для визнання договору №08/06/2018-217 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком від 08 червня 2018 року недійсним.

У постанові Верховного Суду від 09.01.2019 року у справі №759/2328/16-ц зроблено висновок, що нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсності не вимагається рішення суду (ч.2 ст. 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. З позиції юридичної техніки така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним».

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

За приписами ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, та бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Вказана позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2018 року у справі №2-383/2010 (провадження №14-308цс18).

За приписами ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачами не доведено, яким чином спірним договором порушуються їх права, та з огляду на вимоги ст.ст. 55 ,124 Конституції України, ст. 4 ЦПК України, якими передбачено право особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Доводи щодо незгоди з рішенням суду в частині відмови повернути сплачені ОСОБА_1 кошти в сумі 1193,51 грн., що були переведені на рахунок ТОВ «Місто для людей Енергодар», апеляційна скарга не містить.

Колегія суддів звертає увагу, що доводи апеляційної скарги є ідентичними доводам позовної заяви, яки була надана оцінка судом першої інстанції.

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 12 жовтня 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 04 березня 2021 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: О.М. Кримська

І.В. Кочеткова