Справа № 265/2791/21
Провадження № 2/265/964/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

08 липня 2021 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Вайновського А.М.,

за участю секретаря судового засідання Гавшиної А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу № 265/2791/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за борговою розпискою, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого вказував, що 23 березня 2018 року ОСОБА_2 позичила у нього 10 000 гривень на підставі угоди про позику, оформлену в вигляді розписки, написаної відповідачем власноруч, згідно з якою ОСОБА_2 зобов`язався повернути борг за три місяці: квітень, травень, червень 2018 року. Зобов`язується повернути борг до червня 2018 року в розмірі 11500 гривень. Однак до кінця червня 2018 року кошти в повному обсязі не повернути, залишок за розпискою залишився в розмірі 8000 гривень. На підставі викладеного просить суд стягнути з відповідача, заборгованість розмір 8000 гривень, сплачений судовий збір в розмірі 908 гривень та витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 гривень.

Позивача ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надавши заяву з проханням вирішити спір за його відсутності, заявлені позовні вимоги просить задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явилась за невідомих суду причин, будучи про час та місце розгляду справи повідомленою належним чином відповідно до положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК.

Згідно із ч. 4 ст. 223 ЦПК суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши письмові докази, вважає заявлені позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Суд встановив, що 23 березня 2018 року між ОСОБА_1 , як позикодавцем, та ОСОБА_2 , як позичальником, було укладено фактично договір позики, який був оформлений письмовою розпискою, написаною власноручно відповідачем, за якою вбачається, що позикодавець передав позичальнику грошові кошти в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень, які позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві до 23 березня 2018 року в розмірі 11 500 гривень.

На підставі ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) зобов`язанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підставі ч. 1, 2 ст. 1047 ЦК договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у 10 (десять) разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із ст. 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, то відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

На підставі ст. 610, ч. 1 ст. 612 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За ст. 631 ЦК строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Суд зазначає, що за своєю сутністю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування ст. 1046, 1047 ЦК суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики та його умов.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 8 липня 2019 року по справі № 524/4946/16-ц.

Зважаючи на викладені законодавчі норми та правові висновки Верховного Суду, суд дійшов переконання, що в судовому засіданні за письмовою розпискою від 23 березня 2018 року відповідача, наданою суду позивачем, було підтверджено передачу з боку ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 10000 (десять тисяч) гривень на виконання умов укладеного між сторонами договору позики.

При цьому суд зазначає, що ОСОБА_2 не надала суду доказів на підтвердження проведення нею з позивачем будь-якого розрахунку по такому договору позики на момент вирішення спору у суді.

З огляду на наведене вмотивування, суд дійшов висновку, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сума боргу за письмовою розпискою від 23.03.2018 року в розмірі 8000 гривень, оскільки як зазначено в позовних вимогах частина боргу була сплачена відповідачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких за ч. 3 ст. 133 ЦПК належать витрати на професійну правову допомогу.

Згідно із ст. 141 ЦПК розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.

За змістом ст. 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Так за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.

Отже, можна зробити висновок, що ЦПК передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц.

Таким чином суд при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу повинен надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких відповідач має заперечення.

Суд встановив, що позивачем було сплачено судовий збір при звернені до суду в розмірі 908 грн.

Також понесені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 грн. підтверджується договором про надання юридичною допомоги від 21 квітня 2021 року про надання правничої допомоги адвокатом Гайдаровим С.В., товарним чеком за надання правничої допомоги в розмірі 3000 гривень, ордером серії ДН № 087890 на підставі договору про надання правничої допомоги від 21.04.2021 року, свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю від 29.07.2005 року.

Таким чином, з огляду на зазначені норми процесуального права, правову позицію Великої Палати Верховного Суду та встановлені судом обставин справи, суд дійшов переконання, про задоволення позовних вимог в частині стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 3000 гривень, та витрат зі сплати судового збору в розмірі 908 гривень, розмір яких є обґрунтованим, а також дотримані критерії розумності їх вартості, виходячи з обставин даної справи.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 223, 259, 263-265, 280-282 ЦПК, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за борговою розпискою - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за розпискою від 23 березня 2018 року в розмірі 8 000 (вісім тисяч) гривень

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 908 гривень та витрати на правничу допомогу в сумі 3000 гривень, а загалом судові витрати в сумі 3 908 (три тисячі дев`ятсот вісім) гривень.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте відповідачем шляхом подачі письмової заяви протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом 20 (двадцяти) днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено та підписано 08 липня 2021 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя