Справа № 345/844/21
Провадження № 6/345/23/2021
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2021 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано Франківської області

в складі: головуючого судді Миговича О.М.

секретаря Бабійчук Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Калуші подання старшого державного виконавця Калуського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Тарасової Христини Миколаївни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника керівника юридичної особи ТзОВ «Тімбер Груп» Куриліва Ярослава Ігоровича без вилучення паспортного документа

в с т а н о в и в:

старший Державний виконавцець Калуського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Тарасова Х.М. звернулася до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника керівника юридичної особи ТзОВ «Тімбер Груп» Куриліва Ярослава Ігоровича, без вилучення паспортного документа у праві виїзду за межі України, мотивуючи подання тим, що на виконанні Калуського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) знаходиться виконавче провадження 63275503 з виконання Наказ №909/152/20 виданий 22.09.2020 року про: стягнути з ТзОВ «Тімбер Груп» на користь ТзОВ «Восток» - 20 000 грн. заборгованості за договором-заявкою, а також 1905,38 грн. судового збору. За вказаним виконавчим документом боржником є ТзОВ «Тімбер Груп», засновником та керівником юридичної особи є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення боржником не виконано, будь-яких дій, спрямованих на виконання судового рішення, боржником не здійснено. Боржник на виклики державного виконавця не з`являється, про причини неявки не повідомляє виконавця.

Згідно ч. 1 ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

У відповідності до ч.ч. 3, 4 ст. 441 ЦПК України, суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

ОСОБА_2 виконавець у судове засідання не з`явився, однак подала клопотання про розгляд подання у її відсутності.

Заінтересовані особи у судове засідання не викликались.

Ввраховуючи необхідність негайного розгляду подання, діючи з метою захисту прав та інтересів стягувача, суд вважає, що розгляд подання слід провести без участі цих осіб, в порядку частини 4 статті 441 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги подання, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що на виконанні Калуського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) знаходиться виконавче провадження 63275503 з виконання Наказ №909/152/20 виданий 22.09.2020 року про: стягнути з ТзОВ «Тімбер Груп» на користь ТзОВ «Восток» - 20 000 грн. заборгованості за договором-заявкою, а також 1905,38 грн. судового збору.

Стаття 33 Конституції України передбачає,що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до статті 2 протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб. Права, викладені в пункті 1, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Згідно статті 313 Цивільного кодексу України, фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

У відповідності до пункту 5 частини першої статті 6 Закону України«Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, в тому числі якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи),до виконання зобов`язань.

Таким чином, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань.

Частинами першою-третьою статті 441 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Тимчасове обмеженняфізичної особиу правівиїзду замежі Українизастосовується впорядку,визначеному цимКодексом длязабезпечення позову,із особливостями,визначеними цієюстаттею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Відповідно до вимог пункту 19 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»,виконавець зобов`язаний у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Узагальнюючи судову практику щодо вирішення звернень про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, Верховний Суд України дійшов висновку що законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково. Невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків.

На момент звернення до суду з поданням, факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

У зв`язку із цим про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 19 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема: утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, тощо.

Суд вважає, що державний виконавець не надав доказів того, що ним вчинено всі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», які спрямовані на стягнення заборгованості. Також, не надано доказів того, що боржник вчиняє дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення, що боржник за час виконання рішення суду виїжджав за межі України, що призвело до виникнення заборгованості, або боржник безпідставно не з`являвся на виклики державного виконавця та умисно ухилявся й ухиляється від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань.

Державним виконавцем не підтверджено факт обізнаності боржника щодо наявності відкритого виконавчого провадження, що виключає усвідомлене невиконання рішення суду, наявність в його діях/бездіяльності умислу.

Поряд з цим, державний виконавець не долучив до матеріалів подання доказів отримання боржником усіх матеріалів виконавчого провадження у межах такого, як це вимагає закон.

У поданні виконавцем не вказано доказів того, що боржник має намір виїхати за межі України або робить це з метою ухилення від виконання судового рішення.

Крім цього, в матеріалах подання не має будь-яких належних доказів про ухилення боржника від виконання зобов`язань, зокрема, ненадання ним у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, про рахунки в банках чи інших фінансових установах, чи своєчасної неявки за викликом державного виконавця тощо.

Також, у матеріалах подання відсутні достатні докази використання державним виконавцем передбачених законом інструментів і повноважень для стягнення боргу без обмеження свободи пересування боржника, що є додатковим заходом забезпечення виконання судового рішення, якщо загальновживані заходи стягнення є недостатніми, вичерпані тощо. Таке обмеження не повинно застосовуватися, якщо не є вкрай необхідним і обґрунтованим.

Наявність лише самого зобов`язання не наділяє виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Зважаючи на вказане, у матеріалах справи відсутні дані про те, що боржник ухиляється від виконання рішення суду.

У справі «Гочев проти Болгарії» (рішення від 26 листопада 2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у частині третій статті 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковою мірою забезпечення виконання рішення суду, яка має застосовуватись після здійснення державними виконавцями всіх інших можливих заходів із такого забезпечення.

За наведених обставин, суд вважає передчасним застосування до керівника юридичної особи ТзОВ «Тімбер Груп» ОСОБА_1 як до боржника з метою виконання ним своїх боргових зобов`язань такого заходу впливу, як тимчасове обмеження його у праві виїзду за межі України, а тому приходить до висновку, що подання державного виконавця задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 260-261, 353, 441 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні подання старшого державного виконавця Калуського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Тарасової Христини Миколаївни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника керівника юридичної особи ТзОВ «Тімбер Груп» Куриліва Ярослава Ігоровича без вилучення паспортного документа відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання її копії шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції.

Головуючий: