Справа № 296/8884/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"30" червня 2021 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого судді Маслак В.П.

за участю секретаря судового засідання Рабчинської Я.В.,

представника позивача Врублевського М.М.,

представника відповідача Поліщук Т.О.,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь 1/2 вартості автомобіля HYUNDAI, н.з. НОМЕР_1 .

В обґрунтування позову вказала, що 07.05.2010р. відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції між відповідачем та нею було зареєстровано шлюб. Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На момент звернення позивача з даним позовом відповідачем подано до суду позовну заяву про розірвання шлюбу. Перебуваючи у шлюбі 01.02.2017р. за спільні кошти подружжя сторонами придбано автомобіль HYUNDAI ELANTRA, н.з. НОМЕР_1 , вартістю 14000 доларів США. Посилаючись на приписи ст.61,69-71 СК України, ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача на свою користь 1/2 вартості автомобіля.

У відзиві на позов відповідач у задоволенні позовних вимог просив відмовити повністю. ОСОБА_2 заперечив факт придбання автомобіля за спільні кошти подружжя, посилаючись на отримання грошових коштів для придбання автомобіля від свого батька, який проживає в м.Велінгтон США. Зазначив про те, що 04.10.2018р. шлюб між сторонами було розірвано, транспортний засіб був відчужений на підставі договору купівлі-продажу від 22.05.2018р., тобто в період перебування сторін у шлюбі. Крім того, просить врахувати суд, що позивач, заявляючи вимогу про стягнення компенсації половини вартості спільного майна, не надала доказів вартості рухомого майна, не заявлено відповідного клопотання про його витребування. Вказав, що автомобіль придбано ним під час перебування у шлюбі, однак за особисті кошти.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. На запитання головуючого судді вказав, що вартість автомобіля становить 14000 доларів США. Також вказав на те, що за рік до розірвання шлюбу та продажу автомобіля сторони не проживали разом, спільного господарства не вели.

Представник відповідача проти позову заперечила, просила відмовити у його задоволенні.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд враховує наступне.

Судом встановлено, що 07.05.2010р. сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується корпією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції (а.с.5).

Заочним рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 04.10.2018р. шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (а.с.45-47).

Під час шлюбу, 04.06.2016р. сторонами був придбаний автомобіль HYUNDAI ELANTRA, н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_3 , який було зареєстровано на відповідача ОСОБА_2 .

Як вбачається з листа Територіального сервісного центру МВС № 1841 автомобіль HYUNDAI ELANTRA, н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_3 , 18.09.2018р. було перереєстровано на нового власника на підставі договору купівлі-продажу від 22.05.2018р.

Отже, з наявних у справі доказів вбачається, що придбання та відчуження автомобіля HYUNDAI ELANTRA, н.з. НОМЕР_1 , відбулось під час перебування сторін у шлюбі.

У справі, що розглядається, позивачем на вирішення ставиться питання щодо стягнення з відповідача на її користь половини вартості автомобіля HYUNDAI ELANTRA, н.з. НОМЕР_1 .

Вирішуючи питання на предмет задоволення позову, суд враховує наступне.

Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя, яка знайшла своє вираження у статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України), відповідно до положень якої майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Випадки, коли набуте за час шлюбу майно є особистою приватною власністю дружини чи чоловіка, встановлені статтею 57 цього Кодексу.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини 1 зазначеної норми особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Аналіз наведених норм сімейного законодавства та положень процесуального закону щодо обов`язку доказування обставин, на які сторони посилаються як підставу своїх вимог і заперечень (статті 12, 81 ЦПК України), дає підстави для висновку, що у разі придбання майна у період зареєстрованого шлюбу спільність майна презюмується, а тягар доказування відсутності спільного майна покладається на сторону, яка це оспорює.

Відтак, зважаючи на те, що автомобіль був придбаний у період зареєстрованого шлюбу сторін і доказів того, що такий правочин вчинено за особисті кошти відповідача суду не надано, даний автомобіль набув статусу об`єкта права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Як визначено приписами ч.1 ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (ч.2 ст.65 СК України).

Згідно п.30 Постанови пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, зокрема, що рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Як вже зазначалось, при розгляді даної справи судом встановлено, що автомобіль було відчужено під час перебування сторін у шлюбі.

Стаття 81 ЦПК України встановлює, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, позивачем та її представником під час розгляду справи не доведено, що відчуження транспортного засобу відбулось на власний розсуд відповідача, проти волі позивача та не в інтересах сім`ї.

Наведене свідчить на користь того, що відповідач розпорядився спільним сумісним майном подружжя за згодою і з урахуванням інтересів позивача.

Як роз`яснено у пункті 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна в подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

В позовній заяві ОСОБА_1 зазначала про те, що автомобіль було придбано за 14000 доларів США та просила стягнути з відповідача половину його вартості.

У відзиві на позовну заяву також зазначено, що автомобіль було придбано за 14000 доларів США.

Однак, представник відповідача в судовому засіданні зазначила, що вартість автомобіля на момент продажу не встановлена.

При цьому, в процесі розгляду справи ні позивачем, ні його представником не подано інформації та доказів щодо вартості проданого транспортного засобу.

Клопотань про витребування доказів вартості проданого транспортного засобу та про призначення судової автотоварознавчої експертизи з метою визначення дійсної ринкової вартості спірного транспортного засобу позивачем та його представником не заявлялось ( в матеріалах справи відсутні докази, які свідчать про протилежне).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Як визначено приписами ч.ч.2,3 ст.13 ЦПК України, збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України).

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Проаналізувавши вищевказані норми діючого законодавства, встановлені у справі обставини та наявні докази, суд вважає, що позивачем не доведено підстав для стягнення з ОСОБА_2 половини вартості автомобіля HYUNDAI ELANTRA, н.з. НОМЕР_1 , зважаючи на відсутність доказів, що під час шлюбу відповідач розпорядився спільним сумісним майном подружжя без згоди та не врахувавши інтересів позивача, а отриманими від реалізації автомобіля коштами розпорядився на власний розсуд.

Таким чином, виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що вимоги про поділ спільного майна є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76 - 91, 141, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його ухвалення в порядку, передбаченому підпунктом 15.5 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України.

Головуючий суддя В. П. Маслак