Єдиний унікальний номер 229/3717/17
Номер провадження 22-ц/804/1936/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2021 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Космачевської Т.В.,

суддів: Канурної О.Д., Корчистої О.І.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Донецького апеляційного суду в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 07 травня 2021 року, ухваленого судом у складі головуючого судді Рагозіної С.О. в місті Дружківці Донецької області, повне судове рішення складено 07 травня 2021 року, в справі номер 229/3717/17 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2017 року до Дружківського міського суду Донецької області звернулось АТ КБ «Приватбанк» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 08 квітня 2013 року між ним та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого відповідачка отримала кредит у розмірі 300,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачкою ОСОБА_1 зобов`язань, покладених на неї кредитним договором, утворилась заборгованість у загальній сумі 22920,82 грн, з яких: заборгованість за кредитом 6751,19 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом 14495,05 грн, заборгованість за пенею 1674,58 грн, яку з врахуванням уточнень позивач просив стягнути з ОСОБА_1 .

Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 07 травня 2021 року позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 08 квітня 2013 року станом на 31 серпня 2017 року в розмірі 11945,73 грн.

Вирішено питання про судові витрати.

Із вказаним рішенням не погодилась відповідачка ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Дружківського міського суду Донецької області від 07 травня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим. Судом невірно застосовано норми матеріального та порушено норми процесуального права, неповно з`ясовано усі фактичні обставини справи та не надано належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам.

Суд першої інстанції не врахував висновки, викладені в подібних правовідносинах, які викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 та в постанові Касаційного цивільного суду у справі №205/4176/18 від 11

листопада 2020 року.

Суд безпідставно стягнув з відповідачки заборгованість за простроченими відсотками в розмірі 5488,58 грн, оскільки в заяві-анкеті не передбачено умов щодо сплати відсотків за користування коштами, в тому числі і базової процентної ставки в розмірі 2,5% на місяць на залишок заборгованості.

Зазначає, що підписана анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг не може бути підставою для стягнення відсотків за користування кредитними коштами, оскільки така заява-анкета не може розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору.

Суд безпідставно нарахував відсотки за користування кредитом після закінчення строку дії картки, що не відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена в постанові у справі №444/9519/12 від 28 березня 2018 року.

Вважає, що суд безпідставно стягнув з відповідачки заборгованість за тілом кредиту в розмірі 6457,15 грн, оскільки відповідачкою було повернуто фактично отримані грошові кошти.

Відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що 08 квітня 2013 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір шляхом подачі анкети-заяви, відповідно до якої відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (а.с. 6).

Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанк ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/ (а.с. 8-31).

З довідки АТ КБ «Приватбанк» вбачається, що ОСОБА_1 отримала у Банку картку № НОМЕР_1 із строком дії до останнього дня вересня 2016 року (а.с. 110).

З розрахунку заборгованості за договором від 08.04.2013 року вбачається, що станом

на 30.09.2020 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором перед АТ КБ «Приватбанк» становить 22920,82 грн, з яких: заборгованість за кредитом 6751,19 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом 14495,05 грн, заборгованість за пенею 1674,58 грн (а.с. 156-161).

Суд першої інстанції, задовольняючи позов частково, виходив з обґрунтованості заявлених позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом та відсотками за користування кредитом в загальному розмірі 11945,73 грн.

Проте, такий висновок суду першої інстанції в частині спору про стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом не відповідає обставинам справи та вимогам закону.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Судом встановлено, що 08 квітня 2013 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір шляхом подачі анкети-заяви, відповідно до якої відповідачка отримала кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. В заяві, яку підписала відповідачка, зазначено, що вона отримала кредитну картку «Кредитка Універсальна, 55 днів пільгового періоду» з встановленням базової відсоткової ставки в розмірі 2,5% в місяць.

З розрахунку заборгованості за договором від 08 квітня 2013 року вбачається, що станом на 30.09.2020 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором перед АТ КБ «Приватбанк» становить 22920,82 грн, з яких: заборгованість за кредитом 6751,19 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом 14495,05 грн, заборгованість за пенею 1674,58 грн.

Згідно з довідкою АТ КБ «Приватбанк», що ОСОБА_1 отримала кредитну картку № НОМЕР_1 із строком дії до останнього дня вересня 2016 року.

З огляду на наведене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачка не оспорювала факт видачі їй кредиту з базовою відсотковою ставкою в розмірі 2,5% в місяць, користувалася кредитними коштами, знімаючи гроші готівкою, оплачуючи комунальні послуги тощо, та здійснюючи частково погашення кредиту.

Тому доводи апеляційної скарги про неврахування висновків, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17 та в постанові Касаційного цивільного суду у справі №205/4176/18 від 11 листопада 2020 року щодо

стягнення 2,5 процентів за користування кредитом, є безпідставними.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо визначення періоду нарахування передбачених договором від 08.04.2013 року процентів та їх розміру, апеляційний суд враховує, відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, висновки, наведені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18).

За таких обставин, апеляційний вважає, що розмір заборгованості за процентами за період з 08.04.2013 року по 30.09.2016 року (строк дії картки) має бути не більше 30% річних, виходячи з узгодженої сторонами базової процентної ставки.

Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованість за процентами за користування кредитом, 01.09.2014 року позивач підвищив відсоткову ставку до 34,8% річних, з 01.04.2015 року підвищив до 43,2% річних.

Розмір відсотків за користування кредитом на 01.04.2014 року становить 573,99 грн.

Кількість днів прострочення сплати заборгованості за кредитним договором за період з 01.09.2014 року по 30.09.2016 року становить 760 днів.

Отже, розмір заборгованості за процентами за вказаний період становить 4275,75 грн (6751,19 грн (тіло кредиту) х 30%) : 360) х 760 днів.

Тобто, за період з 08.04.2013 року по 30.09.2016 року загальна заборгованість по процентам за користування кредитом становить 4849,74 грн (573,99 грн + 4275,75 грн), де 573,99 грн - сума процентів, нарахованих банком за період з 08.04.2013 року по 01.09.2014 року (до зміни відсоткової ставки за користування кредитом).

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що стягненню з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача АТ КБ «Приватбанк» підлягає сума заборгованості в розмірі 11600,93 грн, з яких: заборгованість за кредитом 6751,19 грн, заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 4849,74 грн.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за кредитним договором. Проте, під час розрахунку відсотків за користування кредитом помилко визначив кінцевий період їх стягнення 31 серпня 2017 року, оскільки строк дії картки є 30.09.2016 року.

Доводи апеляційної скарги щодо повернення грошових коштів за тілом кредиту є недоведеними, оскільки факти отримання коштів та належного виконання умов договору в частині повернення кредиту та погашення заборгованості не спростовані відповідачкою належними та допустимими доказами, що є її процесуальним обов`язком в силу вимог статей 12, 81 ЦПК України.

Відтак, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції частині спору про стягнення відсотків за користування кредитом та стягнення судового збору зміні, в іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін.

Крім того, згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» підлягають задоволенню частково, розмір сплаченого ним судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам, а саме у розмірі 809,76 грн (розмір заявлених вимог 22920,82 грн (100%), розмір вимог, що підлягають задоволенню 11600,93 грн (50,61%), сплачено судовий збір в розмірі 1600,00 грн (1600,00 грн х 50,61%).

Також, відповідно до пп. в) п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції має бути зазначено розподіл судових витрат, понесених в зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню частково 2,89%, а саме з відповідачки підлягає стягненню 11600,93 грн, замість 11945,73 грн, тому з позивача на користь відповідачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 69,36 грн.

Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Отже, враховуючи, що на обидві сторони покладено пропорційне стягнення судових витрат, тому з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню різницю частини судових витрат в розмірі 740,40 грн (809,76 грн - 69,36 грн).

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 07 травня 2021 року в частині спору про стягнення відсотків за користування кредитом та стягнення судового збору змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», , заборгованість за кредитом у розмірі 11600,93 грн (одинадцять тисяч шістсот грн 93 коп.).

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», , судовий збір в розмірі 740,40 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, як така, що ухвалена у малозначній справі, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді:

Повне судове рішення складено 08 липня 2021 року.

Суддя: