КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2020 року

м. Київ

справа № 382/2071/19

провадження № 22-ц/824/10029/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач),

суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.

учасники справи:

позивачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2

відповідачі - ОСОБА_3 , Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» Біла Ірина Володимирівна

третя особа - Державний реєстратор комунального підприємства «Реєстрація нерухомості Київської області» Скрипка Лілія Володимирівна

розглянув у порядку письмового провадження апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_3

на ухвалу Яготинського районного суду Київської області від 18 травня 2021 року у складі судді Кисіль О.А.

у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» Білої Ірини Володимирівни, третя особа: Державний реєстратор комунального підприємства «Реєстрація нерухомості Київської області» Скрипка Лілія Володимирівна про визнання договору іпотеки недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом про визнання договору іпотеки недійсним.

Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 18 травня 2021 року визнано неналежним відповідачем по даній справі Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» Білу Ірину Володимирівну, визнано належним відповідачем по даній справі Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» Стрюкову Ірину Олександрівну.

Відмовлено представнику відповідача в задоволенні клопотання щодо відмови в прийнятті поданих позивачами заяв, що стосуються позовних вимог.

Справу передано за підсудністю до Дарницького районного суду м. Києва.

Не погоджуючись з ухвалою суду, 28 травня 2021 року позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 звернулися з апеляційними скаргами, в яких просять оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до Яготинського районного суду Київської області, оскільки вважають оскаржувану ухвалу незаконною та такою, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі посилається на те, що спір у даній справі виник щодо нерухомого майна, а саме, квартири АДРЕСА_1 , що, на думку позивачів, незаконно вибула з їх власності.

Наголошує, що предметом спору у даній справі є, зокрема, законність переходу права власності на нерухоме майно від однієї фізичної особи до іншої на підставі рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а тому вимоги позивачів мають розглядатися за правилами виключної підсудності, передбаченими частиною першою статті 30 ЦПК України, за місцезнаходженням нерухомого майна.

У мотивування своєї апеляційної скарги відповідач ОСОБА_3 вказує, що у зв`язку з прийняттям судом першої інстанції заяв позивачів, якими фактично було заявлено нові позовні вимоги та змінено предмет позову, прийнято помилкове рішення про передачу справи за підсудністю до іншого суду.

Учасники справи не скористалися своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційні скарги, своїх заперечень щодо змісту та вимог апеляційних скарг до апеляційного суду не направили.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до частини другої статті 369 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів доходить висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про передачу справи на розгляд Дарницькому районному суду м. Києва, місцевий суд виходив з того, що після подання позивачами заяви про уточнення позовних вимог та зміни предмету позову, позивачами фактично оспорюється протокол електронного аукціону та рішення щодо державної реєстрації здійсненого після проведення вказаного аукціону, а отже справа має розглядатися судом, розташованим за місцем проживання та перебування відповідачів по справі.

Колегія не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

За загальним правилом, якщо інше не встановлено ЦПК України, у відповідності до частини першої статті 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування.

Разом з тим, статтею 30 ЦПК України передбачені категорії справ, для яких встановлено виключну підсудність.

За правилом частини першої статті 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пунктах 41, 42 постанови від 1 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» надав судам роз`яснення, де зазначив, що перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. У разі конкуренції правил підсудності мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Виключну підсудність встановлено для позовів, які виникають щодо нерухомого майна (частина перша статті 30 ЦПК України). Згідно з положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально.

Виключна підсудність застосовується до тих спорів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном.

Словосполучення «з приводу нерухомого майна» необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення (правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі №910/10647/18 та постанові Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №910/6644/18).

Зі змісту позову вбачається, що спір у даній справі виник щодо нерухомого майна, а саме, квартири АДРЕСА_1 , що, на думку позивачів, незаконно вибула з їх власності.

Таким чином, оскільки позов подано з приводу нерухомого майна - квартири, як іпотечного майна, спір підлягає вирішенню за правилами виключної підсудності, встановленими статтею 30 ЦПК України.

Отже, у суду були відсутні підстави для передачі справи за підсудністю до іншого суду незалежно від зміни обставин, що впливають на визначення підсудності справи, оскільки першопочатково позовну заяву було прийнято до розгляду з дотриманням правил підсудності, а зміна підстав та предмету позову, збільшення або зменшення позовних вимог не впливають на підсудність справи.

На підставі викладеного, колегія вважає, що місцевий суд не дослідив належним чином обставини справи та доводи сторін, не врахував висновків Верховного Суду щодо застосування правил виключної підсудності у спорах з приводу нерухомого майна, порушив норми процесуального права, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про передачу справи за підсудністю до дарницького районного суду м. Києва.

З огляду на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, суд апеляційної інстанції доходить висновку про скасування ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції у відповідності до ст. 374 ЦПК України.

Згідно вимог статті 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382, 384 Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н ОВ И В :

Апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_3 - задовольнити.

Ухвалу Яготинського районного суду Київської області від 18 травня 2021 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.В. Желепа

О.Ф. Мазурик