КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2021 року м. Київ

Справа № 357/4404/20

Апеляційне провадження №22-ц/824/7640/2021

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Соколової В.В.

суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, ухваленого під головуванням судді Орєхова О.І. 16 березня 2021 року у м. Біла Церква, повний текст рішення складений 22 березня 2021 року, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В

В травні 2020 року представник ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 70116, 28 грн та понесені судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08 липня 2016 року між відповідачем ОСОБА_1 та ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», правонаступником якої є позивач, був укладений кредитний договір № , шляхом підписання заяви про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та отримані кредитні кошти в розмір 29000 грн. Відповідач свої договірні зобов`язання не виконав, тому у нього перед позивачем виникла заборгованість в зазначеному розмірі.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 березня 2021 року в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що мають місце договірні відносини між сторонами і їх неналежне виконання відповідачем. Суд вважав доведеним визначений позивачем розмір заборгованості, однак встановив що позивач звернувся до суду з позовом з пропуском визначеного законом трирічного строку позовної давності. Так, останнім строком сплати коштів визначених у заяві № від 08 липня 2016 року є 25 червня 2018 року. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем було здійснено лише один платіж у липні 2016 року, а в подальшому не здійснено жодного платежу. Тому позивач звернувся до суду з порушенням трирічного строку позовної давності, з моменту настання строку погашення чергового платежу. Крім того, позивач прострочив річний строк для стягнення заборгованості за пенею.

Не погодилось із вказаним судовим рішенням ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», 08 квітня 2021 року генеральним директором товариства на адресу Київського апеляційного суду поштою направлено апеляційну скаргу. TOB «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» вважає, що суд першої інстанції не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому розгляду справи, а тому рішення є незаконним, ухваленим без з`ясування всіх обставин справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. За умовами договору відповідач мав виконувати зобов'язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів до 27 числа кожного місяця впродовж строку кредитування (24 місяці), перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. Оскільки позовна заява подана в травні 2020 року, то відповідно платежі по яким не пройшов строк позовної давності перебувають в періоді з травня 2020 року по травень 2017 року. Тобто, підлягають задоволенню 14 платежів з 24 відповідно до Графіку платежів по Кредитному договору № від 08 липня 2016 року. Ухвалюючи рішення суд першої інстанції встановив фактичні обставини щодо наявності договірних зобов`язань між сторонами і розміру заборгованості відповідача. Отже, надані позивачем докази є належними та достатніми для підтвердження позовних вимог за кредитним договором № від 08 липня 2016 року. Також позивач довів існування заборгованості за кредитним договором в розмірі 70116,28 грн.

На підставі викладеного, просить скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 березня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким заявлені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У порядку ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 08 липня 2016 року відповідач ОСОБА_1 подав до ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» заяву про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та заяву № від 08 липня 2016 року на отримання кредиту від ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень», підписанням якої підтвердив згоду, що ця заява разом з умовами отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» становлять кредитний договір між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та відповідачем, як позичальником, а також, отримав примірник кредитного договору та погодив отримати шляхом роздрукування з веб-сайту кредитодавця умови отримання кредитів від ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» ( а.с.5,6-7).

Згідно з заявою № від 08 липня 2016 року відповідач висловив волевиявлення на отримання кредиту від ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» в розмірі 29000 грн, дата надання кредиту визначена датою 08 липня 2016 року, а строк , на який надається кредит становить 24 місяці. В цій заяві визначений і розмір відсотків за користування кредитом як початковий процент - 4,00 % від суми кредиту як разовий платіж в сумі 1000 грн та щомісячні проценти в розмірі 3,99 % від суми кредиту за графіком платежів, річні проценти 0,01 % від суми боргу та щоденна пеня в розмірі 0,3 % від загальної суми прострочення. Також в заяві міститься графік платежів, що передбачає щомісячні платежі в період з 08 липня 2016 року по 26 червня 2018 року, які складаються з суми повернення кредиту 1208,25 грн та суми процентів 1157,10 грн.

Визначено в заяві і доручення відповідача надане ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» перерахувати, за рахунок отриманого ним кредиту, такі суми грошових коштів:

25000 грн - отримувач АТ «ТАСкомбанк» (переказ до запитання на користь ОСОБА_1 , надання кредиту );

3000 грн - отримувач ПАТ «Страхова компанія «ТАС» (оплата страхового платежу за договором страхування ) (а.с.6-7 ).

Також 08 липня 2016 року відповідачем підписана заява, за якою він надав ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень», право використовувати інформацію про нього та ін. (а.с.8).

Згідно з платіжним дорученням №186456644 від 11 липня 2016 року ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» перерахував 25000 грн, банк отримувача АТ «ТАСкомбанк», призначення платежу - переказ до запитання на користь ОСОБА_1 - надання кредиту (а.с.9).

В матеріалах справи наявні Умови отримання кредитів та інших послуг від ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень», редакція від 30 березня 2015 року (а.с.12-13).

Відповідно до довідки від 31 жовтня 2018 року ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» повідомляло, що ОСОБА_1 дійсно отримав кредит у розмірі 29000 грн та станом на 30 липня 2018 року має загальний борг в розмірі 70116,28 грн, з яких: сума несплаченого боргу - 55684,98 грн; пеня та неустойка - 14431,30 грн (а.с.14).

З детального розрахунку по кредиту вбачається, що за кредитом було сплачено за період з 08 липня 2016 року по 25 липня 2016 року суму по тілу кредиту в розмірі 1242,79 грн та проценти за користування ним в розмірі 1157,10 грн, інші платежі не здійснювались, розмір простроченої заборгованості по кредиту становить 27757,21 грн, прострочена заборгованість за відсотками становить 5,58 грн, розмір прострочених щомісячних відсотків визначений в розмірі 27922,19 грн, пеня 14431,30 (а. с. 15).

ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» листом від 07 серпня 2018 року за вих. №002762754 повідомило ОСОБА_1 про те, що воно відступило ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» право вимоги його заборгованості по кредитному договору № від 08 липня 2016 року (а.с.16).

Так, за умовами договору відступлення прав вимоги № 20180730 від 30 липня 2018 року ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» передає (відступає) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників, укладеними між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» і боржниками (портфель заборгованості) (а.с.18-20).

Відповідно до реєстру боржників за кредитними договорами, що є додатком № 1 до договору відступлення прав вимоги № 20180730, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 в сумі 70116,28 грн, з яких: 27757,21 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 5,58 грн - сума заборгованості за відсотками; 27922,19 грн - сума заборгованості за щомісячними процентами (платою за управління кредитом); 14431,30 грн - сума заборгованості за пенею (а.с.21).

Новим кредитором, на адресу відповідача було направлено повідомлення від 07 серпня 2018 року за вих. № 002762754-1 щодо наявності заборгованості, вимогою про її погашення, визначення порядку погашення заборгованості по кредитному договору та включення персональних даних відповідача до бази персональних даних (а.с.17).

В заяві про перегляд заочного рішення ухваленого 17 червня 2020 року відповідач ОСОБА_1 вказував на те, що кредитні кошти не отримував та зробив заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності (а.с.72-76). Також після скасування заочного рішення і повторного розгляду справи відповідачем 16 лютого 2021 року окремо подано заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності (а.с.122-123).

Згідно з ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненнями чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

За ч. 3 ст. 653 ЦК України в разі зміни договору зобов'язання змінюється з моменту досягнення домовленості про зміну договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Положеннями ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом.

Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом.

Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається ст. 261 ЦК України. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 цієї статті). А за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 цієї статті).

У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.2 та ч. 4 ст. 267 ЦК України).

З наведених обставин справи вбачається, що 08 липня 2016 року сторони уклали договір, за умовами якого відповідач отримав строком на 24 місяці, тобто до 25 червня 2018 року включно, кредитні кошти у національній валюті у розмірі 29000 грн, які зобов`язався повернути зі сплатою відсотків у розмірі 3,99 % щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом та 0,01 % річних. Повернення кредиту та сплату відсотків відповідач мав здійснювати щомісячними платежами, надаючи позивачеві до 27 числа кожного місяця кошти у сумі 2365,57 грн (щомісячний платіж, який складається із суми погашення кредиту 1208,4 грн та щомісячні проценти 1157,1 грн та річні % - 0,14 грн) упродовж строку кредитування. Вказані умови визначені в Анкеті-заяві, яка була підписана відповідачем. Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов'язання. При цьому сторони строк договору окремо не визначили, а погодили строк кредитування, термін закінчення кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов'язання.

Наявний у заяві підпис відповідача підтверджує, що останній виявив волевиявлення на отримання кредиту в розмірі 29000 грн та погодився з умовами та сумами, які підлягають сплаті останнім кожного місяця на користь кредитора. У зв`язку з цим, посилання відповідача на те, що він не узгоджував, не підписував кредитний договір з ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» не заслуговують на увагу.

Разом з тим, слід погодитись з твердження відповідача і висновком суду першої інстанції про те, що оскільки відповідачем Умови отримання кредиту та інших послуг від ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» не підписувались, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 08 липня 2016 року шляхом підписання заяв. Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом, зокрема, в постанові від 30 червня 2020 року у справі № 552/1471/19.

Наявна в матеріалах справи копія квитанції про здійснення виплати кредитних коштів спростовує і твердження відповідача, про те, що він не отримував кредитні кошти.

Таким чином, позивач обов'язки за умовами договору виконав, надавши кредитні кошти відповідачеві.

Однак, всупереч умовам кредитного договору - повертати кредит з процентами періодичними платежами впродовж 24 місяців - відповідач здійснив лише один - перший платіж, інші платежі не здійснені, тобто відповідач не виконав свого зобов`язання, як щодо здійснення щомісячних платежів, так і щодо погашення всієї заборгованості.

Визначений позивачем розмір заборгованості в ході розгляду справи відповідачем не спростовується, суду не надано даних ні про виконання зобов`язання, ні на спростування визначених сум в цілому чи окремо по кожному з видів заборгованості.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що відповідач порушив умови договору та має заборгованість в сумі 70116,28 грн, з якої: сума заборгованості за основною сумою боргу - 27757,21 грн, сума заборгованості за відсотками - 5,58 грн, сума заборгованості за щомісячними процентами - 27922,19 грн, сума заборгованості за пенею - 14431,30 грн відповідає обставинам справи.

Однак, судом першої інстанції, хоча і зазначено, проте не враховано, що оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі ст. 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо, залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Такий підхід відповідає правовій позиції, сформульованій Верховним Судом України у постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13 та ін.. Аналогічні висновки були сформульовані Верховним Судом в постанові Великої Палати від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 та ін.

Оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів до 27 числа кожного місяця впродовж строку кредитування (24 місяці), перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.

Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення.

Позивач звернувся до суду з позовом 06 травня 2020 року, тобто до спливу строку кредитування та щодо щомісячних платежів починаючи з травня 2017 року по червень 2018 року. А отже висновок суду про пропуск позивачем трирічного строку позовної давності щодо всіх вимог та здійснення його відліку з моменту пропуску строку на погашення чергового платежу є помилковим.

Відповідно до Графіку платежів по Кредитному договору № від 08 липня 2016 року у цей проміжок часу відповідач мав здійснити 14 платежів на загальну суму 33117,78 грн (2365,57*13+2365,37=33117,78), з яких 16917,22 грн сума повернення кредиту 1,16 грн та 16199,4 грн сума відсотків за користування кредитом.

Умовами договору дійсно визначений розмір щоденної пені - 0,3 % від загальної суми прострочення, а тому нарахування позивачем заборгованості за пенею в межах строку кредитування в розмірі 14431,30 грн слід визнати обґрунтованим. Однак, положеннями ЦК України визначений річний строк позовної давності, який на час звернення до суду з позовом закінчився, а тому відмова суду першої інстанції в задоволенні даних позовних вимог з підстав пропуску строку позовної давності відповідає обставинам справи та вимогам чинного законодавства.

При цьому, апеляційний суд відхиляє доводи позивача про визначений сторонами строк позовної давності у десять років, про що зазначено у п.7.2. Умов отримання кредиту та інших послуг від ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень», оскільки, як вже вказано вище, ці Умови відповідачем не підписувались, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 08 липня 2016 року.

Отже доводи апеляційної скарги відповідача знайшли своє підтвердження частково, а саме в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за період з травня 2017 року по червень 2018 року. Проте, наведені вище обставини та норми матеріального права не були враховані судом першої інстанції, в зв`язку з чим має місце порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що дає апеляційному суду підстави для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині і ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог частково та стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за кредитним договором за період з травня 2017 року по червень 2018 року в розмірі 33117,78 грн, з яких 16917,22 грн сума повернення кредиту 1,16 грн та 16199,4 грн сума відсотків за користування кредитом.

В частині вирішення позовних вимог про стягнення суми заборгованості за період з серпня 2016 року по квітень 2017 року та пені за прострочення виконання зобов`язання, висновки суду першої інстанції про пропуск позивачем строку позовної давності є законними і обґрунтованими, а тому в цій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

На підставі ст. 141 ЦПК України перегляду підлягає і питання компенсації судових витрат, з урахуванням принципу пропорційності та наявності підстав для часткового задоволення як вимог апеляційної скарги, так і вимог позовної зави, стягнення судових витрат проводиться пропорційно до задоволених вимог. Враховуючи, що до задоволення підлягають 47 % від заявлених позовних вимог, то компенсації позивачеві за рахунок відповідача підлягає і 47 % від понесених ним витрат, що становить 2469,85 грн ((2102+3153):100*47=2469,85) (а.с.1,215).

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» - задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 березня 2021 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором за період з травня 2017 року по червень 2018 року та стягнення судового збору - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за Кредитним договором від 08 липня 2016 року, за період з травня 2017 року по червень 2018 року в розмірі 33117 (тридцять три тисячі сто сімнадцять) гривень 78 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судові витрати в розмірі 2469 (дві тисячі чотириста шістдесят дев`ять) гривень 85 копійок.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 березня 2021 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за період з серпня 2016 року по квітень 2017 року та пені за прострочення виконання зобов`язання - залишити без змін.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», , юридична адреса: м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, місцезнаходження: Київська область,м. Бровари, вул. Лісова, 2, поверх 4 .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: А.М. Андрієнко

Н.В. Поліщук