Справа № 758/8823/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2021 року місто Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Ларіонової Н.М.,

при секретарі судового засідання Волошиній А.М.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представників відповідача-2 - Фільова М.І. та Зозулі О.М. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, Державної установи «Київський слідчий ізолятор» про стягнення заборгованості із заробітної плати, -

ВСТАНОВИВ:

В липні 2018 р. позивач ОСОБА_1 звернулась до Подільського районного суду м. Києва з позовною заявою, в якій просила стягнути з відповідача Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції на свою користь заборгованість по заробітній платі за період з 06 серпня 2013 року по 16 червня 2016 року в розмірі 30 968,55 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що з серпня 2013 року позивач працює в органах кримінально-виконавчої системи України на посаді лікаря-лаборанта медичної частини Київського СІЗО Управління Державної пенітенціарної служби України в місті Києві та Київської області, на якій їй, як фахівцю з вищою немедичною освітою, нараховувалась зарплата за 7 тарифним розрядом, тоді як до робітників, які займають таку ж посаду, посадові оклади встановлюються за 10 тарифним розрядом, передбаченим наказом Міністерства охорони здоров`я України від 25.12.1992 р. № 195. В серпні 2016 р. позивач звернулась до відповідача щодо виплати недоплаченої зарплати за період з 06.08.2013 р. по 16.06.2016 р. в розмірі 30 968,55 грн. у відповідності до займаної посади по 10 тарифному розряду, але листом від 12.08.2016 р. відповідачем було відмовлено з посиланням на те, що посада лікаря-лаборанта відноситься до посад професіоналів та потребує за кваліфікаційними вимогами вищу освіту за напрямком підготовки «Медицина». Також відповідач зазначив про те, що до 25.08.2016 р. позивачу буде виплачено 590,87 грн. у зв`язку з порушенням при розрахунку інфляції, не вказавши, які саме були порушення. Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.01.2017 р. їй було роз`яснено право на звернення до суду в порядку цивільного судочинства, оскільки спір не пов`язаний з проходженням публічної служби. Вважає дії відповідача протиправними та такими, що суперечать закону, в зв`язку з чим звернулась до суду.

Ухвалою від 10.07.2018 р. відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом з розглядом справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін.

Представником відповідача був поданий відзив, в якому сторона відповідача заперечувала проти позову, посилаючись на те, що Центральне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, оскільки позивач перебуває в трудових відносинах з ДУ «Київський слідчий ізолятор», який є юридичною особою, має самостійний баланс, тому Управління не може нести відповідальність за розрахунки вказаної юридичної особи з позивачем.

Позивачем подана відповідь на відзив, в якому сторона відповідача залучити до участі в справі співвідповідача - Державну установу «Київській слідчий ізолятор», посилаючись на те, що про те, що ДУ «Київський слідчий ізолятор» став самостійним органом з 27.06.2018 р., позивачу стало відомо лише з відзиву відповідача.

Ухвалою від 24.01.2019 р. розгляд справи призначено з викликом сторін.

В судовому засіданні від 03.02.2020 р. за клопотанням позивача до участі в справі як співвідповідач залучено Державну установу «Київській слідчий ізолятор».

Представником співвідповідача було подано відзив, в якому сторона відповідача просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що заробітна плата позивачу нараховувалась відповідно до спільного наказу Міністерства праці та соціальної політики України та Міністерства охорони здоров`я України від 05.10.2015 р. № 308/519 «Про упорядкування умов оплати праці закладів охорони праці та установ соціального захисту населення». Позивач була прийнята на посаду без категорії, працювала на посаді з досвідом первинної освіти за дипломом, яку отримала попередньо ще у вищому навчальному закладі, який був закінчений тривалий час тому, а це відповідає 7 тарифному розряду, що є посадою без категорії.

Позивачем подано відзив на позов, в якому позивач зазначає про те, що має право на нарахування посадового окладу за 10 тарифним розрядом, оскільки відповідно до п.2.2.6 вищевказаного Наказу № 308/519 від 05.10.2005 р. та наказу Міністерства охорони здоров`я від 25.12.1992 р. № 195 дозволяється професіоналам з повною вищою немедичною освітою (психологи, біологи, ентомологи, зоологи та інші) займатись медичною діяльністю і відповідно займати посаду лікаря-лаборанта, а посадові оклади встановлюються за тарифними розрядами, передбаченими для лікарів інших спеціальностей відповідних кваліфікаційних категорій.

В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги в повному обсязі, просила задовольнити позов в повному обсязі з підстав, наведених у ньому, пояснивши також, що дізналась про виплату їй зарплати не за тим, на її думку, тарифом, в квітні-травні 2015 р., у вересні 2018 року вона звільнилась з роботи. Додала, що Управління Державної пенітенціарної служби України в місті Києві та Київської області було ліквідовано, тому вона звернулась з позовом до його правонаступника - Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції.

Представники відповідача-2 в судовому засіданні заперечували проти позову, надали пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позов обставинам. позові обставинам. Додавши, позивач була в декретній відпустці, 02.03.2018 р. вийшла на роботу.

Представник відповідача-1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений відповідно до вимог закону, про причини неявки суд не повідомив, заяв по суті справи та з процесуальних питань не подано.

Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що 06.08.2013 р. позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , була прийнята на посаду лікаря-лаборанта медичної частини Київського слідчого ізолятора Управління Державної пенітенціарної служби України в місті Києві та Київської області (наказ СІЗО № 36 о/с-пр від 12.08.2013 р.).

19.09.2018 р. позивач звільнена з посади на підставі ст.ст.40 п.1 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату (наказ СІЗО № 125/ос від 19.09.2018 р.).

Дані обставини підтверджуються трудовою книжкою позивача, довідкою Київського слідчого ізолятора Управління ДПтС України в м.Києві та Київської області від 13.01.2016 р. № 724 від 13.01.2016 р. та визнаються обома сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, листом від 12.08.2016 р. № 43-761-16/4-490 Управління Державної пенітенціарної служби України в місті Києві та Київської області на звернення ОСОБА_1 про перерахунок заробітної плати повідомило позивача про те, що, за наявною інформацією в особовій справі щодо освіти на момент призначення на посаду посадовий оклад відповідно до 7 тарифного розряду був встановлений згідно з п.п.3 п.2.2.21 наказу Міністерства праці та соціальної політики України та Міністерства охорони здоров`я України від 05.10.2015 р. № 308/519 «Про упорядкування умов оплати праці закладів охорони праці та установ соціального захисту населення», як професіоналу без категорії, що є правомірним.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києві від 25 січня 2017 р. закрито провадження у адміністративній справі № 826/19661/16 за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної пенітенціарної служби України в місті Києві та Київської області про визнання протиправним дій та зобов`язання вчинити дії в зв`язку з тим, що справа не належить до розгляду в порядку адміністративного судочинства, з роз`ясненням того, що спір між сторонами підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно відомостей, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, Центральне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції з 31.01.2020 р. перебуває в стані припинення.

Перевіряючи твердження та заперечення сторін, суд виходить з такого.

Частиною 2 статті 233 КЗпП України передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до ст.94 КЗпП України, ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу; розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначено структуру заробітної плати, до якої входить основна заробітна плата, додаткова заробітна плата та інші заохочувальні та компенсаційні виплати.

Відповідно до ст.2 Закону України, 1) основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців; 2) додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій; 3) інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Посада лікаря-лаборанта, яку займала позивач, передбачена Переліком лікарських посад у закладах охорони здоров`я, затвердженим наказом МОЗ України від 28.10.2002 р. № 385 «Про затвердження переліків закладів охорони здоров`я, лікарських, провізорських посад та посад молодших спеціалістів з фармацевтичною освітою у закладах охорони здоров`я».

Відповідно до п.8 розділу 1 «Лікарські посади» Переліку вищих і середніх спеціальних навчальних закладів, підготовка і отримання звання в яких дають право займатися медичною і фармацевтичною діяльністю, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 25.12.1992 р. (зі змінами), наявність отриманої спеціальності за фахом «біологія», «фармація», «хімія», «біохімія» надають право на зайняття посади лікаря-лаборанта.

Умови та розміри оплати праці працівників сфери охорони здоров`я, незалежно від підпорядкування закладів охорони здоров`я, визначаються відповідно до наказу Міністерства праці та соціальної політики України та Міністерства охорони здоров`я України від 05.10.2015 р. № 308/519 «Про упорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони праці та установ соціального захисту населення», яким затверджені Умови оплати праці працівників.

Згідно з пунктом 1.4 вищевказаних Умов розміри посадових окладів (тарифних ставок) визначаються за тарифними розрядами Єдиної тарифної сітки, які встановлюються професіоналам, фахівцям залежно від наявної кваліфікаційної категорії, робітникам - кваліфікаційного розряду в межах діапазону, визначеного для цих посад (професій) Довідником кваліфікаційних характеристик професій працівників, і відображаються в тарифікаційному списку (додаток 1 до Умов).

Для проведення роботи з визначення посадових окладів працівників за наказом керівника створюється постійно діюча комісія., яку очолює керівник закладу. Тарифікаційна комісія у своїй роботі керується чинними умовами оплати праці та іншими нормативними актами із цих питань. Тарифікаційний список, що складається щорічно, є базою для складання штатного розпису (додаток 1 до Умов).

Обома сторонами визнається той факт, що позивач має саме вищу немедичну освіту (при цьому в матеріалах справи відсутній відповідний документ, позивач зазначає, що - біологічну), але у суду не має сумніву щодо достовірності цієї обставини, а тому на підставі ст.82 ч.1 ЦПК України дана обставина не підлягає доказуванню.

Згідно пункту 2.2.6 вищевказаних Умов, професіоналам з повною вищою немедичною освітою (психологи, біологи, ентомологи, зоологи та інші), посади яких уведені замість посад лікарів, посадові оклади встановлюються за тарифними розрядами, передбаченими для лікарів інших спеціальностей відповідних кваліфікаційних категорій.

Згідно матеріалів справи, позивача займала посаду лікаря-лаборанта без визначення категорії.

Розміри посадових окладів лікарів (інших спеціальностей) визначаються відповідно до пп.3 п.2.2.5 Умов: лікаря без категорії - за 10 тарифним розрядом Єдиної тарифної сітки; другої кваліфікаційної категорії - за 11-м; першої кваліфікаційної категорії - за 12-м; вищої кваліфікаційної категорії - за 13 тарифним розрядом.

Між тим, тарифний розряд позивачу мав визначатися за тарифним розрядом, передбаченим для лікаря іншої спеціальності відповідної кваліфікаційної категорії (в даному випадку 10 - як для лікаря без категорії), лише в разі введення її посади замість посади лікаря.

Згідно матеріалів справи, позивач перебувала в трудових відносинах з Київським слідчим ізолятором Управління ДПтС України в м.Києві та Київської області, а тому її позовні вимоги до Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції не засновані на законі, оскільки дана юридична особа є неналежним відповідачем по справі, а відтак в частині вимог позивача до відповідача-1 слід відмовити.

Тим самим, суд погоджується із запереченнями відповідача-1 в цій частині.

Як вбачається з наданого позивачем листа Управління ДПтС України в м.Києві та Київської області від 12.08.2016 р., відповідно до роз`яснення МОЗ України від 01.06.2016 р. № 11.02-07/20/13663, перепрофілювання посади лікаря-лаборанта Київського слідчого ізолятора є безпідставним, оскільки в штаті Київського СІЗО наявна лише одна посада лікаря-лаборанта.

Підпунктом 3 пункту 2.2.21 вищевказаних Умов визначено схему тарифних розрядів для інших керівників структурних підрозділів, професіоналів, фахівців та технічних службовців, інженерів всіх спеціальностей, бухгалтера (з дипломом спеціаліста), бухгалтера-ревізора, економіста, юрисконсульта, художника-окопротезиста, редактора, художника та інших професіоналів та передбачено, що вказані посади мають такі тарифні розряди при наявності: І категорії - 9 розряд, ІІ категорії - 8 розряд, без категорії - 7 розряд.

Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що відповідачем-2 правомірно було встановлено позивачу посадовий оклад за 7 тарифним розрядом відповідно до вищевказаного пункту Умов, враховуючи наявність у позивача немедичної освіти, відсутність у позивача категорії та той факт, що посада позивача не вводилась замість посади лікаря.

Отже, порушення норм трудового законодавства в діях відповідача-2 не має.

А відтак, суд погоджується із запереченнями сторони відповідача, в зв`язку з чим відхиляє доводи сторони позивача.

Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що надана позивачем ксерокопія довідки під назвою «Про перерахунок заробітної плати лікаря-лаборанта ОСОБА_1 » за 2013-2016 роки на суму в розмірі 30 968,55 грн. (арк.спр.10) є неналежним доказом підтвердження розміру заборгованості в зв`язку з тим, що не є документом, якій містить підпису особи, що її видала, дати та вихідного номеру, печатки (в разі видачі юридичною особою), та розрахунком такої заборгованості, який приведений позивачем (відсутній сам механізм розрахунку та підпис позивача).

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки є безпідставними та не заснованими на законі, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду. А відтак в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, то відповідно до ст.141 ЦПК України не підлягає стягненню сплачений позивачем при подачі позову судовий збір в розмірі 705,0 грн.

На підставі викладеного, ст.ст.94, 231, 233 КЗпП України, стст.1,2 Закону України «Про оплату праці», наказу Міністерства праці та соціальної політики України та Міністерства охорони здоров`я України від 05.10.2015 р. № 308/519 «Про упорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони праці та установ соціального захисту населення», керуючись ст.ст.4, 10, 12, 13, 76-80, 81, 89, 141, 258-259, 263, 264, 265, 268, 273, 279, 354 ЦПК України, п.15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Центрального міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції (місцезнаходження за адресою: 04071, м.Київ, вул.Воздвиженська, буд.2; ), Державної установи «Київський слідчий ізолятор» (місцезнаходження за адресою: 04050, м.Київ, вул.Дегтярівська, буд.13; ) про стягнення заборгованості із заробітної плати -відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Подільський районний суд м.Києва протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н. М. Ларіонова