Справа № 308/1858/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2021 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі: головуючого - судді Фазикош О.В., за участю секретаря Химинець О.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород, в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ІНГО Україна», Третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до ч. 6 ст. 268 ЦПК України 16.06.2021 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення виготовлено та підписано 25.06.2021 року.

Позивач ОСОБА_1 , звернулася до Ужгородського міськрайонного суду із позовною заявою до відповідача ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ІНГО Україна», Третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 вказала на те, що 23.08.2016 року близько 14 год. 20 хв. ОСОБА_2 , керуючи технічно справним автомобілем «MAZDA 3 SDN AT», д.н.з НОМЕР_1 , рухаючись по другорядній дорозі провулку Університетському у напрямку до вулиці Собранецька у місті Ужгороді, неподалік від будинку №120, що розташований по вулиці Собранецькій, де по напрямку його руху містився дорожній знак «Дати дорогу», передбачений п. 33.2.1 ПДР України, виїжджаючи на перехрестя нерівнозначних доріг з другорядної дороги, діючи зі злочинною самовпевненістю, тобто передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення в порушення вимог п. 2.3 «б» та п.16.11 ПДР України, був неуважним, не стежив за зміною дорожньої обстановки та не надав дорогу автомобілю марки «SUZUKI SX-4», д.н.з НОМЕР_2 , під керуванням гр. ОСОБА_1 , який рухався по головній дорозі (вул. Собранецька, м. Ужгород) справа наліво по ходу руху автомобіля під керуванням ОСОБА_2 , в результаті чого допустив зіткнення з вказаним автомобілем марки «SUZUKI SX-4» д.н.з НОМЕР_2 , яке відбулося на смузі руху останнього.

По факту дорожньо-транспортної пригоди було зареєстровано кримінальне провадження за ч. 1 ст. 286 КК України, вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у кримінальній справі № 308/9800/16-к від 26.07.2019 року громадянина ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України і призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік.

Також вироком суду звільнено ОСОБА_2 , від відбування призначеного йому основного та додаткового покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році» № 1810-VIII від 22.12.2016 року.

Разом із тим позивач вказує що, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 перед третіми особами була застрахована згідно полісу № АЕ/7462590 від 09.04.2016 року обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів, який є договором між останнім та ПрАТ «АСК «Інго Україна», ліміт відповідальності страховика обмежено сумою 100 000 грн. за вирахуванням франшизи 510 грн.

Окрім того, ОСОБА_1 , звертає увагу на те, що під час розгляду кримінальної справи судом по справі № 308/9800/16-к було встановлено характер спірних правовідносин між сторонами, зокрема у матеріалах справи містяться докази, що підтверджують не тільки факт завдання позивачу матеріальної шкоди, але й містять докази, які підтверджують розмір завданого збитку майну позивача.

Згідно висновку експерта № 11/596 від 16.09.2016 року, який міститься у матеріалах кримінальної справи,

У подальшому вироком Ужгородського міськрайонного суду, в частині розгляду цивільного позову було присуджено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдану матеріальну шкоду у розмірі 70321,09 гривень.

Після набуття вироком Ужгородського міськрайонного суду від 26.07.2019 року у справі № 308/9800/16-к законної сили позивачка повторно звернулася до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування, а саме завданого матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля марки «SUZUKI SX, д.н.з. НОМЕР_2 , з врахуванням тих обставин, які були викладені відповідачем у письмовому запереченні на позовну заяву.

Однак 02.12.2019 року позивачем отримано на електронну адресу листа від ПАТ «АСК «ІНГО Україна», якою позивачу відмовлено у виплаті страхового відшкодування за збиток, нанесений, як власнику пошкодженого транспортного засобу марки SUZUKI SX, д.н.з. НОМЕР_3 , внаслідок ДТП, що сталася у місті Ужгород, по вул. Собранецькій 23.08.2016 року, заподіювачем шкоди в якій був страхувальник ОСОБА_2 , цивільна відповідальність якого застрахована на підставі полісу АЕ/7462590. При цьому відмова мотивована пропуском заявником річного строку на подання заяви про виплату страхового відшкодування про відшкодування шкоди майну потерпілого.

Позивачкою було направлено на адресу ПАТ «АСК «ІНГО Україна» письмову заяву (претензію) від 09.12.2019 року у якій були викладені відповідні обставини та вимога про сплату страхового відшкодування, проте, листом за № 4576 від 03.01.2020 року відповідачем повторно підтверджено відмову у виплаті страхового відшкодування позивачці.

Згідно прохальної частини позовної заяви позивач просить суд: стягнути з відповідача ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ІНГО Україна» (код ЄДРПОУ: 16285602, адреса: 01054, м. Київ, вул. Бульваро- Кудрявська, 33) на користь позивачки ОСОБА_1 (індивідуальний податковий номер: НОМЕР_4 ) грошові кошти в сумі 99490,00 (Дев`яносто дев`ять тисяч чотириста дев`яносто гривень 00 коп.). Стягнути з відповідача - ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ІНГО Україна» (, адреса: 01054, м. Київ, вул. Бульваро-Кудрявська, 33) на користь позивачки ОСОБА_1 (індивідуальний податковий номер: НОМЕР_4 ) понесені позивакою судові витрати, зокрема сплачений судовий збір у розмірі 994,90 (Дев`ятсот дев`яносто чотири гривні 90 коп.) та витрати на правову допомогу, розмір яких буде визначений позивачем додатково.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного Закарпастької області від 26.02.2020 у справі відкрито провадження.

18.03.2020 від відповідача по справі надійшов відзив на позовну заяву. Згідно якого вказує, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована позивачем за договором №АЕ/7462590, франшиза становить 510,00 гривень. Однак, у відзиві вказано, що Страховик не є особою, яка відшкодовує шкоду, зобов`язання страховика обмежується умовами договору страхування та виникає лише при настанні страхового випадку. Позивач звернувся з заявою на виплату страхового відшкодування від 23.10.2019 р. до Відповідача тільки 23.10.2019р., що підтверджується вхідним номером 39. ДТП сталась 23.08.2016 року, а Позивач звернувся до Відповідача тільки 23.10.2019р., на переконання відповідача, Позивач звернувся з заявою на виплату страхового з пропуском однорічного строку, який встановлений Законом, що є підставою у виплаті страхового відшкодування.

Відповідач вважає, що з урахуванням вище зазначеного у ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» немає обов`язку щодо сплати страхового відшкодування. Про своє прийняте рішення Відповідач повідомив Позивача листом №3892 від 14.11.2019р. Щодо тверджень Позивача про те, що останній звернувся з заявою на виплату страхового відшкодування лише 23.10.2019р., тому, що тривав розгляд кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_2 за ч.1 ст. 286 КК України зазначив, що відповідно до ч. 1 ст. 35. Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують. Позивач не звернувся з заявою на виплату страхового відшкодування протягом 30 днів з моменту повідомлення про ДТП. Стаття 35 Закону не встановлює обов`язку для позивача подання обвинувального вироку відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 286 КК України через порушення останнім Правил дорожнього руху.

Згідно ст. 34 Закону страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання

повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Відповідач при цьому вказує, що обов`язок по отриманню документів про притягнення до

кримінальної відповідальності ОСОБА_2 за порушення правил дорожнього руху був у Відповідача, а не у Позивача, до того ж Позивач міг подати заяву на виплату страхового відшкодування у встановлений Законом строк, а в подальшому з`ясовувати вину учасників ДТП.

У відзиві вказано і на те, що як зазначає позивач, він звертався з заявою на виплату страхового відшкодування в межах однорічного строку у формі цивільного позову у рамках кримінального провадження №0002965 по обвинуваченню ОСОБА_2 за ч.1 ст. 286 КК України, з цього приводу слід зазначити наступне.

Однак за твердженням відповідача, цивільний позов не відповідає вимогам для заяви на виплату страхового відшкодування встановлених ст. 35 Закону, зокрема не зазначено реквізитів для перерахунку страхового відшкодування, відповідно страховик не мав можливості сплатити страхове відшкодування на підставі цивільного позову; факт лише подачі цивільного позову до суду не підтверджує факту його прийняття судом; у вироку Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.07.2019 року (арк. 6, абз. 8) зазначено: «вимоги до страхової компанії ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» позивачем заявлено не було».

Так, відповідач вказує на те, що цивільний позов заявлений у кримінальному провадженні, де відповідач мав процесуальний статус в якості третьої особи не є заявою на виплату страхового відшкодування.

Щодо наведеного у позовній заяві твердження, позивача про те, що Відповідач надаючи заперечення на цивільний позов визнав факт подачі заяви на виплату страхового відшкодування, так як надав заперечення на позов, вказує на їх помилковість, тому що відповідач надав заперечення на цивільний позов в якості третьої особи, а не цивільного відповідача.

З урахуванням викладеного вище, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову повністю.

25.03.2020 року від позивача надійшла відповідь на відзив. Позивач зазначає, що не вірним є твердження відповідача про те, що лише подача позову не свідчить про факт прийняття його судом, адже матеріали кримінальної справи не містять доказів залишення такої позовної заяви громадянки ОСОБА_1 без руху або без розгляду, або про відмову від позову, навпаки, позовна заява була судом прийнята та розглянута за правилами визначеними процесуальним законодавством, а цивільний позов задоволено частково, про що свідчить резолютивна частина вироку суду від 26.07.2019 року у справі № 308/9800/16-к.

Під час розгляду даної цивільної справи за заявою цивільного позивача було тільки змінено позовні вимоги та уточнено статус сторін, зокрема змінено статус ПАТ «АКС «ІНГО Україна» із одного із співвідповідачів на третю особу на боці відповідача без самостійних вимог на предмет спору, яка відбулася тільки після того, як ПАТ «АКС «ІНГО Україна» було надано до суду письмовий відзив на позовну заяву від 09.10.2016 року, в якому відповідач безумовно виразив свою позицію з приводу даного позову, а саме зобов`язався здійснити виплату страхового відшкодування позивачці по даній справі, у разі ухвалення судом по справі обвинувального вироку відносно громадянина ОСОБА_2 , будь-яких інших умов, зокрема необхідність подання інших заяв до суду чи безпосередньо відповідачу ПАТ «АКС «ІНГО Україна», реквізитів рахунку для виплати страхового відшкодування, у вказаному відзиві відповідачем зазначено не було, після чого, враховуючи наявний статус, а також позитивну репутацію відповідача, позивачем було уточнено позовні вимоги та змінено статус сторони по справі.

На переконання позивача у відзиві на позовну заяву відповідач поклав на себе зобов`язання та безумовну позицію, яку він виклав в письмовому відзиву на позовну заяву від 09.10.2016 року.

При цьому позивач зазначає, що в первісні вимоги за цивільним позовом у кримінальній справі, до страхової компанії були закладені до суду, але змінені позивачем тільки після того, як відповідач зобов`язався виплатити таке страхове відшкодування після та за умови ухвалення судом обвинувального вироку відносно застрахованої особи, з чого позивач зробив висновок про відсутність предмету спору між сторонами, у інакшому випадку, такі вимоги позивачем змінені не були б.

При цьому у відповіді на відзив, позивач звертає увагу на те що у письмовому відзиві на позовну заяву від 09.10.2016 року відповідачем не було зазначено, будь-яких інших необхідних умов чи вимог відносно виплати страхового відшкодування позивачу, зокрема і тих, які зазначені відповідачем у письмовому відзиві на дану позовну заяву по справі № 308/1858/20, крім необхідності визнання у судовому прядку винуватості громадянина ОСОБА_2 .

Позивач вважає, що не можуть бути взяті до уваги судом твердження відповідача по справі про те, що позивачем подано до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області заяву, зразок якої не відповідає вимогам ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме не було додано реквізитів рахунку, на який відповідач повинен перерахувати страхове відшкодування.

Позивач вважає незрозумілими твердження відповідача про те, що 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не встановлює обов`язку для відповідача обвинувального вироку відносно ОСОБА_2 , оскільки вона прямо суперечить позиції та тактиці відповідача, яких він дотримувався раніше, а саме, під час розгляду кримінальної справи № 308/9800/16-к.

Так, позивач просить суд: стягнути з відповідача - ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ІНГО Україна» (, адреса: 01054, м. Київ, вул. Бульваро-Кудрявська, 33) на користь позивачки ОСОБА_1 (індивідуальний податковий номер: НОМЕР_4 ) грошові кошти в сумі 99490,00 (Дев`яносто дев`ять тисяч чотириста дев`яносто гривень 00 коп.). Стягнути з відповідача - ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ІНГО Україна» (, адреса: 01054, м. Київ, вул. Бульваро-Кудрявська, 33) на користь позивачки ОСОБА_1 (індивідуальний податковий номер: НОМЕР_4 ) понесені позивакою судові витрати, зокрема сплачений судовий збір у розмірі 994,90 (Дев`ятсот дев`яносто чотири гривні 90 коп.) та витрати на правову допомогу, розмір яких буде визначений позивачем додатково.

10.04.2020 від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив. Так, відповідач вказує на те, що заява на виплату страхового відшкодування подається страховику, а не до суду. Разом із тим посилається і на те, що відповідачем цивільний позов 03.10.2016 р. було отримано разом із повісткою 11.09.2017 р. який було направлено судом 07.09.2017 р., а докази того, що цивільний позов від 03.10.2016 року був поданий Відповідачу раніше відсутній. З огляду на те, що ДТП сталась 23.08.2016р., а заява на виплату страхового відшкодування була подана Відповідачу 11.09.2017р., то Позивачем було пропущено строк встановлений п.п. 37.1., 37.1 .4 Закону, що є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування.

Відповідач вважає, що оскільки на сьогодні відсутні підстави для настання цивільно-правової відповідальності водія - ОСОБА_2 , а саме, немає вироку суду який набрав законної сили, згідно якого встановлена вина ОСОБА_2 в ДТП від 23.08.2016 року, а тому на даний момент не настав страховий випадок у розумінні статті 6 Закону, так як однією з складових цивільно - правової відповідальності: наявність вини особи, яка заподіяла шкоду, у задоволенні позову просить відмовити.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 квітня 2020 року зупинено провадження у цивільній справі 308/1858/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ІНГО Україна», Третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, до набрання законної сили судовим рішенням за результатами розгляду кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0002965 (справа №308/9800/16-к).

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 25 січня 2021 року поновлено провадження у справі №308/1858/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ІНГО Україна», Третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Справу призначити до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

16.04.2020 від відпоівдача по справі надійшло клопотання в якому вказано, що відповідач 30.03.2020 р. змінив назву з ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АКЦІОНЕРНА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ІНГО Україна» на Акціонерне товариство «Страхова компанія "ІНГО", реорганізація , віквідація Відпоівдача не проводилася.

18 лютого 2021 року від позивача по справі ОСОБА_1 надійшла заява про відшкодування у цивільній справі №308/1858/20 витрат на правову допомогу.

Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися. Від адвоката Михалків Б., до суду надійшла заява в якій він просить позов задоволити, справу розглянути у їх відсутності, окрім того просив приєднати до матеріалів справи Постанову ВП ВС від 465/4287/15 від 11.12.2019 р.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату та час повідомлений належним чином, від голови правління АТ «СК «ІНГО», надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи цивільної справи, матеріали кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 286 КК України № 308/9800/16-к., оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, наступне:

23.08.2016 року близько 14 год. 20 хв. ОСОБА_2 , керуючи технічно справним автомобілем «MAZDA 3 SDN AT», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по другорядній дорозі провулку Університетському у напрямку до вулиці Собранецька у місті Ужгороді, неподалік від будинку №120, що розташований по вулиці Собранецькій, де по напрямку його руху містився дорожній знак «Дати дорогу», передбачений п. 33.2.1 ПДР України, виїжджаючи на перехрестя нерівнозначних доріг з другорядної дороги, діючи зі злочинною самовпевненістю, тобто передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, але легковажно розраховуючи на їх відвернення в порушення вимог п. 2.3 «б» та п.16.11 ПДР України, був неуважним, не стежив за зміною дорожньої обстановки та не надав дорогу автомобілю марки «SUZUKI SX-4», д.н.з НОМЕР_2 , під керуванням гр. ОСОБА_1 , який рухався по головній дорозі (вул. Собранецька, м. Ужгород) справа наліво по ходу руху автомобіля під керуванням ОСОБА_2 , в результаті чого допустив зіткнення з вказаним автомобілем марки «SUZUKI SX-4» д.н.з НОМЕР_2 , яке відбулося на смузі руху останнього.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «SUZUKI SX-4», д.н.з НОМЕР_2 громадянка ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка сиділа на передньому пасажирському сидінні автомобіля згідно висновку судово-медичної експертизи № 864 від 12.09.2016 року отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого уламкового перелому середньої третини правової плечевої кістки зі зміщенням.

Вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 липня 2019 року ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік, та звільнено його від відбування призначеного йому основного та додаткового покарання на підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році» № 1810-VІІІ від 22.12.2016 року.

Окрім того, вказаним вироком задоволено частково цивільний позов потерпілої ОСОБА_1 до обвинуваченого ОСОБА_2 . Стягнуто з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 ) на користь потерпілої ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) 70321,09 гривень матеріальної шкоди. В іншій частині позову відмовлено.

Також, цивільний позов потерпілої ОСОБА_3 до обвинуваченого ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 ) на користь потерпілої ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ) 35 000 гривень моральної шкоди. В іншій частині позову відмовлено.

Судом при ухваленні вироку встановлено, що згідно акту виконаних робіт № 06 від 24.02.2017 року, наданого ПП ОСОБА_4 , вартість відновлювального ремонту належного позивачу автомобіля марки «SUZUKI SX-4», д.н.з НОМЕР_2 пошкодженого з вини відповідача ОСОБА_2 в результаті ДТП, становить 55831 грн., станом на 24.02.2017 року, яка підтверджується рахунковими квитанціями. А також витрати на евакуацію транспортного засобу у розмірі 700 гривень. Крім того, на підтвердження позовних вимог ОСОБА_1 (цивільний позов у кримінальній справі) про відшкодування шкоди пов`язаної з ремонтом транспортного засобу, а саме понесених фактично позивачем витрат на купівлю запасних частин автомобіля, були надані відповідні довідки, рахунки, накладні, товарні чеки, квитанції, яким суд надає належної оцінки в сукупності з іншими доказами та з врахуванням всіх обставин по справі. Загальною сумою підтвердженої шкоди пов`язаної з купівлею запасних частин транспортного засобу «SUZUKI SX-4», д.н.з НОМЕР_2 є 49500,00 гривень. А також передбачувані витрати згідно рахунку на оплату №582 від 27 липня 2018 року у розмірі 63780,09 гривень.

Таким чином, судом була встановлена загальна сума матеріальної шкоди яка підтверджена належними та допустимими доказами становить 169811,09 гривень.

При цьому суд вказав на те, що розмір фактичної шкоди є значно більшим від максимально можливого розміру страхової виплати (відшкодування). Так, згідно листа ПрАТ «АСК ІНГО Україна» вказує, що при зверненні цивільного позивача до страхової компанії буде проведена страхова виплата у розмірі 99490,00 гривень. Вимоги до страхової компанії ПрАТ «АСК ІНГО Україна» позивачем заявлено не було.

Слід зазначити, що судом у вироку констатовано право цивільного позивача на стягнення з відповідача (обвинуваченого) різниці між завданою шкодою та страховою виплатою, що відповідно становить 70321,09 гривень (169811,09 99 490 = 70321,09 грн.).

При дослідженні матеріалів кримінальної справи встановлено що позивачем ОСОБА_1 , 03.10.2016 року заявлено цивільний позов до ОСОБА_2 та ПрАТ АСК «ІНГО Україна». Згідно прохальної частини якого просила солідарно стягнути із відповідачів на її користь 223 665,67 грн. (двісті двадцять три тисячі шістсот шістдесят п`ять) грн.

У позовній заяві ОСОБА_1 , вказує на те, що вона зверталася до ПрАТ АСК «ІНГО України» з вимогами та заявами про отримання страхового відшкодування в повному обсязі, однак не отримала. Згідно позовної заяви поданої у кримінальній справі, просила суд солідарно стягнути із обвинуваченого та страхової компанії на її користь понесені нею матеріальні збитки (пов`язані з ремонтом автомобіля «SUZUKI SX-4», д.н.з НОМЕР_2 ) в результаті ДТП, а саме 223 665,67 грн. Таким чином позовні вимоги ОСОБА_1 , було частково задоволено.

Разом із тим, згідно матеріалів кримінальної справи, відповідачем по справі страховою компанією, були подані заперечення на позовну заяву. Згідно яких відповідач зазначив, що між ним та ОСОБА_2 , дійсно було укладено договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Договір страхування укладено у відповідності із Законом України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну - 100 000,00 гривень, франшиза - 510, 00 гривень. Вказує, що на виконання вимог ст.34 Страховиком було замовлено автотоварознавче дослідження, відповідно до звіту якого №5982/4 від 19.09.2016 року вартість відновлювального ремонту належного Позивачці автомобіля складає 198 453,83 гривни. Окрім цього, відповідач зазначає, що Позивачка не надала у досудовому порядку всі документи, передбачені ст.35 Закону та не надала документів на підтвердження настання страхового випадку, страховик був позбавлений можливості прийняти рішення у справі: Позивачкою не надано вироку суду щодо ОСОБА_2 , яким би останнього було визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. Відповідач зазначав, що зазначений документ є підтвердженням настання страхового випадку відповідно до ст.6 Закону та є документом, що обґрунтовує майнові вимоги Позивачки відповідно до ст.35 Закону. З огляду на зазначене страховик позбавлений можливості прийняти рішення про виплату страхового відшкодування у досудовому порядку, та у страховика на сьогодні відсутні підстави для такої виплати. Відповідач не визнав позов.

Відповідач зазначає, що АСК «ІНГО Україна» не є особою, яка заподіяла шкоду потерпілому Позивачу, тому позовні вимоги про солідарне стягнення із Відповідачів заподіяної матеріальної шкоди є таким, що суперечить ст.ст.541, 1190 ЦК України, а позовні вимоги в цій частині такими, що не підлягають до задоволення.

Крім того, відповідач зазначав, що зобов`язання ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» щодо відшкодування шкоди обмежені лімітом відповідності страховика за шкоду, заподіяну майну, тобто сумою 100 000,00 гривень, а з урахуванням франшизи, що передбачена договором, розмір страхового відшкодування за шкоду, заподіяну майну потерпілої особи не може перевищувати 99 490,00 гривень.

При цьому у письмових запереченнях страховик чітко зазначає, що «За таких обставин у разі визнання ОСОБА_2 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» на умовах, визначених Законом, сплатить потерпілій ОСОБА_1 страхове відшкодування у сумі 99 490,00 гривень».

В подальшому позивачем ОСОБА_1 , у кримінальному провадженні подано позов в новій редакції. Так, позивач просила стягнути із відповідача ОСОБА_2 матеріальні збитки завдані їй в результаті ДТП в розмірі 223 665, 67 грн., а страхову компанію ПрАТ АСК «ІНГО Україна» залучено до участі у справі в якості третьої особи.

Як уже зазначалося винуватцем ДТП, що мала місце 23.08.2016 року близько 14 год.20 хв. за вироком суду визнано ОСОБА_2 , вирок набув законної сили. Так, ухвалою Львівського апеляційного суду від 26.12.2020 апеляційну скаргу із змінами, обвинуваченого ОСОБА_2 , та його захисника адвоката Леньо І.О. залишено без задоволення. Вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 липня 2019 року стосовно ОСОБА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України залишено без змін.

Відомостей щодо скасування зазначеної ухвали у встановленому законом порядку матеріали справи не містять.

Відповідно ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

За таких обставин, суд вважає доведеним наявність вини відповідача у вчиненні ДТП, в результаті якої позивачу завдано матеріальної шкоди.

При цьому згідно вироку суду від 26.07.2019 у справі №308/9800/16-к, встановленим є те, що застрахованим транспортним засобом був «MAZDA 3 SDN AT», д.н.з НОМЕР_1 . Відповідно до вказаного полісу страховик, забезпечує відшкодування шкоди, завданої життю, здоров`ю та майну третіх осіб під час ДТП, що сталася за участі забезпеченого транспортного засобу та внаслідок цієї пригоди настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована.

Згідно полісу № АЕ/7462590 від 09.04.2016 року обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів, який є договором між обвинуваченим та ПрАТ АСК Інго Україна, ліміт відповідальності страховика обмежено сумою 100 000 грн. за вирахуванням франшизи 510 грн.

Страхове відшкодування не виплачено позивачу, разом з тим, згідно письмових заперечень ПрАТ «АСК ІНГО Україна» вказує, що при зверненні цивільного позивача до страхової компанії, за наявності обвинувального вироку відносно винуватця ДТП яким є ОСОБА_2 , буде проведена страхова виплата у розмірі 99490,00 гривень. Вимоги до страхової компанії ПрАТ «АСК ІНГО Україна» позивачем заявлено не було.

Суд вважає за необхідне вказати на те що, зазначені вище обставини, а саме щодо розміру понесених позивачем матеріальних збитнів в результаті ДТП, а також щодо суми відшкодування яку має виплатити страхова компанія, тим більше що сам відповідач, визнав та зобов`язався виплатити таку суму відшкодування за умови наявності вироку суду, встановлена судом при розгляді кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_2 ..

Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно п.п. 9.4. ст. 9 вказаного Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

Згідно із п. 22.1 ст. 22 вказаного Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до вимог статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Статтею 999 ЦК України визначено, що до відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Стаття 1194 ЦК України чітко регламентовано, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати їй в натурі (передати річ того ж роду і тієї ж якості, полагодити пошкоджену річ, тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір таких збитків підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення втраченої речі.

Згідно з роз`ясненнями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992 року N 6 при визначені розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду та якості, полагодити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. У разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб полагодити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми, потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку із заподіянням шкоди майну.

Страхова компанія (страховик), надаючи послуги зі страхування, у разі настання страхового випадку виплачує не відшкодування матеріальних збитків, які понесла застрахована особа, а страхову виплату, розмір якої визначається на підставі розміру матеріального збитку, розрахованого шляхом проведення відповідної експертизи

Відповідно до положень частини першої статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик або Моторне (транспортне) страхове бюро України відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Отже, законом встановлено порядок відшкодування шкоди у випадках, коли деліктні правовідносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди.

У випадках, коли деліктні правовідносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»порядку.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Судом встановлено, що позивач, згідно наявної в матеріалах справи копії повідомлення про ДПТ повідомив про страховий випадок голові правління АСК «Інго Україна» 30.08.2016 (подія мала місце 23.08.2016 року), окрім того позивачем було подано цивільний позов до відповідача, однак в подальшому статус страхової компанії змінено із відповідача на третю особу, у зв`язку із взятими на себе ПрАТ АСК «ІНГО Україна» зобов`язаннями по виплаті певної страхового відшкодування у сумі 99 490,00 грн.

Після ухвалення Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області вироку, позивач звернувся до ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» із заявою про виплату страхового відшкодування. Проте, страховик страхове відшкодування позивачу не виплатив, мотивуючи відмову пропуском строку звернення до страховика.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі й моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Разом з тим, відповідач не довів належними та допустимими доказами, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

З огляду на викладене, суд слід дійти висновку про те, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає відповідальність без вини власника такого джерела підвищеної небезпеки. Оскільки відповідальність власника джерела підвищеної небезпеки була застрахована у відповідача, а тому на останнього (страховика) покладається обов`язок відшкодувати потерпілому завдану шкоду. При цьому відповідач не довів, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, а тому він має відшкодувати потерпілому завдану йому майнову та моральну шкоду, розмір якої підтверджено належними та допустимими доказами.

У запереченнях на позовну заяву відповідач стверджує, що позивач звернувся із заявою на виплату страхового відшкодування 23.10.2019 р. що підтверджується вхідним номером 39. При цьому у відзиві вказано, що ДТП сталась 23.08.2016 року, відповідно Позивач звернувся з заявою на виплату страхового з пропуском однорічного строку, який встановлений Законом, що є підставою у виплаті страхового відшкодування. Відповідач вважає, що у ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» немає обов`язку щодо сплати страхового відшкодування.

Проте з даного приводу варто зазначити наступне:

Відповідно до пунктів 37.1.1, 37.1.4 статті 37 Закону N 1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону N 1961-IV строк є присічним і поновленню не підлягає.

Із аналізу наведених норм спеціального Закону N 1961-IV можна зробити висновок, що підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування передбачені у статті 37 Закону N 1961-IV, їх перелік є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.

Тому саме річний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є припинювальним і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування.

Разом з тим у Законі N 1961-IV прямо не передбачено, що встановлено досудовий порядок урегулювання спору. Не зазначено про обов`язок особи, яка заявляє вимогу про виплату страхового відшкодування, спочатку звернутися до страховика, та не пов`язано дотримання такого порядку з правом чи можливістю цієї особи звернутися до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування.

Тому у контексті вказаних обставин справи можна зробити висновок, що у Законі N 1961-IV не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

У будь-якому разі строк звернення обмежується щодо стягнення майнової шкоди річним строком.

Інших обмежень щодо порядку звернення із заявою про виплату страхового відшкодування норми Закону N 1961-IV не містять.

У разі звернення із заявою безпосередньо до суду, страховик з цього моменту має діяти відповідно до статті 36 Закону N 1961-IV, та не позбавлений можливості, у разі відсутності заперечень проти позову, його визнати та сплатити страхове відшкодування.

Суд констатує, що позивач зверталася до страховика з повідомленням про ДТП, яке датована 30.08.2016 року. Посилання на те, що позивач зверталася до відповідача міститься у позовній заяві поданій в кримінальній справі №308/9800/16-к, та у даній позовній заяві. При цьому до позовної заяви додано копію повідомлення про страховий випадок. Вказане визнає у запереченнях (поданих у кримінальному провадженні) на позовну заяву, відповідач, який зазначає, що після повідомлення про страховий випадок згідно ст. 34 Закону, ним було замовлено авто товарознавче дослідження, відповідно до звіту якого №5982/4 від 19.09.2016 року вартість відновлювального ремонту належного позивачці автомобіля складає 198 453,83 грн.

Разом із тим 23.08.2016 року, позивач, в рамках кримінальної справи звернулася із цивільним позовом до суду до страховика 03.10.2016, та в подальшому позов було змінено у зв`язку із висловленою позицією страхової компанії у запереченнях на позовну заяву, від 04.10.2017 року.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі N 465/4621/16-к (провадження N 13-24кс19), від висновків якої вважала за необхідне відступити колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, зазначено, що у системному зв`язку зі статтею 36 вимоги підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону N 1961-IV щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків як підстави для відмови у відшкодуванні стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації - не звертався ані до страховика (або МТСБУ), ані до суду. Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права.

Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що попереднє звернення потерпілого у випадках, передбачених законом, до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному статтею 35 Закону N 1961-IV, загалом не є обов`язковим та не виключає право особи звернутися безпосередньо до суду із позовом про стягнення відповідного страхового відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду при цьому послалася на постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 21 серпня 2018 року у справі N 227/3573/16-ц, у якій зроблено висновок про необхідність стягнення страхового відшкодування незважаючи на те, що позивач не звертався до страховика із заявою про відшкодування шкоди і за таким відшкодуванням звернувся безпосередньо до суду в межах річного строку.

Вказане спростовує твердження відповідача по справі, про те, що цивільний позов не відповідає вимогам для заяви на виплату страхового відшкодування встановлених ст. 35 Закону, та що факт лише подачі цивільного позову до суду не підтверджує факту його прийняття судом; та що цивільний позов заявлений у кримінальному провадженні, де відповідач мав процесуальний статус в якості третьої особи не є заявою на виплату страхового відшкодування.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За таких обставин, оцінюючи зібрані в справі докази в їх сукупності, дослідивши матеріали кримінальної справи №308/9800/16-ц, суд доходить висновку щодо обґрунтованості позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача в якості відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, грошових коштів в розмірі 99 490,00 (дев`яносто дев`ять тисяч чотириста дев`яносто тисяч грн.).

Щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення із відповідача на його користь витрати на правову допомогу то суд вважає за необхідне вказати на наступне:

Позивач просить суд стягнути із відповідача на його користь витрати на правову допомогу в розмірі 8000 грн. Разом із тим, в обґрунтування вказаних вимог надає до суду АКТ-РОЗРАХУНОК суми гонорару за надану правову допомогу до договору про надання адвокатських послуг (правову допомогу від «02» листопада 2019 року по цивільній справі 308/1858/20 від 16.02.2021, а також квитанцію про оплату послуг позивачем ОСОБА_1 та договір про надання адвокатський послуг (правової допомоги).

Відповідно до положень п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу;

Згідно ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Витрати фізичних осіб, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги при розгляді судом справ про оголошення померлою фізичної особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку, або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, несуть юридичні особи, на території яких мав місце нещасний випадок внаслідок таких надзвичайних ситуацій.

У постанові КАС ВС від 15 квітня 2021 року у справі № 160/6899/20 зазначив, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина дев`ята статті 139 КАС).

Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 638/7748/18,підкреслили, що відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, втраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому ВС зазначив, що інформація, яка міститься в акті приймання правничої допомоги, зокрема перелік наданих послуг та фіксований розмір гонорару, не може вважатись тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої дороги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Крім того, неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу.

Враховуючи вищевикладене, обсяг участі представника в підготовці позовної заяви та інших документів, долучених до матеріалів справи, кількість часу, витраченого на участь в судових засіданнях, та позицію відповідача, суд вважає обгрунтованою та співмірною суму витрат на правничу допомогу в сумі 2500 грн.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивача щодо стягнення із відповідача понесених ним витрат на правничу допомогу та з страхової компанії на користь ОСОБА_1 , підлягає стягненню 3000 грн. в якості відшкодування витрат на правову допомогу у даній справі.

Згідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні з даним позовом до суду, судові витрати зі сплати судового збору в сумі 994,90 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави.

Керуючись ст. 2, 4, 10-13, 76-82, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Страхова компанія "ІНГО", Третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити.

Стягнути з відповідача Акціонерного товариства «Страхова компанія "ІНГО" (, адреса: 01054, м. Київ, вул. Бульваро- Кудрявська, 33) на користь позивачки ОСОБА_1 (індивідуальний податковий номер: НОМЕР_4 ) грошові кошти в сумі 99490,00 (Дев`яносто дев`ять тисяч чотириста дев`яносто гривень 00 коп.).

Стягнути з відповідача - Акціонерного товариства «Страхова компанія "ІНГО" (, адреса: 01054, м. Київ, вул. Бульваро-Кудрявська, 33) на користь позивачки ОСОБА_1 (індивідуальний податковий номер: НОМЕР_4 ) понесені нею судові витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн.

Стягнути з відповідача - Акціонерного товариства «Страхова компанія "ІНГО" (, адреса: 01054, м. Київ, вул. Бульваро-Кудрявська, 33) на користь держави судові витрати, судовий збір у розмірі 994,90 (Дев`ятсот дев`яносто чотири гривні 90 коп.).

Відомості щодо учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , адреса позивача: АДРЕСА_4

Відповідач Акціонерне товариство «Страхова компанія "ІНГО" ( (Код ), адреса місцезнаходження відповідача: 01054, м. Київ, вул. Бульваро-Кудрявська, 33.

Третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В.Фазикош