Єдиний унікальний номер: 448/247/21
Провадження № 2/448/317/21
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

31.05.2021 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Кічака Ю.В.,

при секретарі судового засідання Мриц Н.І.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м.Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Шегинівської сільської ради Мостиського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицький Роман Степанович, про визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , відносився до суспільної групи «колгоспний двір» та членами такого були: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (позивач).

Покликаються на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , яка за життя своїм майном не розпорядилася, заповіту не склала. Вказують, що після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на належне їй майно, в тому числі на 1/3 частку зазначеного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, яка належала їй як члену колгоспного двору.

Стверджують, що у встановлений законом строк спадщину після смерті останньої прийняли ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (позивач) і отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на частину спадкового майна останньої. Вважають, що також останні успадкували і по 1/6 (1/3:2) частці вищевказаного будинковолодіння після смерті ОСОБА_4 , однак у встановленому законом порядку не отримали свідоцтво на вказану частку, оскільки спадкодавцем за життя не було належним чином оформлено право власності на таку.

Вказують, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , який за свого життя своїм майном не розпорядився, заповіту не склав. Стверджують, що після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на належне йому майно, в тому числі на 1/2 частку зазначеного житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами (1/3 частку, яка належала йому як члену колгоспного двору; 1/6 яку успадкував після смерті ОСОБА_4 ) Покликаються на те, що спадщину після смерті останнього прийняв ОСОБА_2 (позивач) та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на частину спадкового майна останнього.

Зазначають, що нотаріус відмовив позивачу ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку спірного будинковолодіння через відсутність правовстановлюючих документів на дане майно, роз`яснивши право на звернення до суду із відповідним позовом.

З огляду на наведене, просять встановити факт родинних відносин, а саме те, що ОСОБА_3 був батьком ОСОБА_1 (позивача) і дідом ОСОБА_2 (позивача), а також просять визнати за ними (позивачами) права власності по 1/2 частці кожному на житловий будинок з господарськими спорудами АДРЕСА_1 .

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, подали через канцелярію суду письмові заяви, в яких зазначили, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять розглядати справу у їх відсутності.

Представник відповідача Шегинівської сільської ради Мостиського району Львівської області в судове засідання не з`явився, проте подав заяву, в якій зазначив, що проти позову не заперечує та просить розглядати справу у їх відсутності.

Третя особа приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицький Р.С. в судове засідання не з`явився, проте подав: копії сторінок спадкової справи №210/2020, заведеної після смерті ОСОБА_3 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ; а також подав письмову заяву про розгляд справи у його відсутності.

Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності учасників справи, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

У ч.4 ст.206 ЦПК України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України.

Судом встановлено, що будинковолодіння по АДРЕСА_1 відносилося до суспільної групи "колгоспний двір", членами якого, як вважає суд були: ОСОБА_3 (батько, дід позивачів), ОСОБА_4 (матір, баба позивачів) та ОСОБА_1 (позивач), що підтверджується довідками, виданими виконавчим комітетом Шегинівської сільської ради Мостиського району Львівської області №47 від 25.01.2021р. та №104 від 25.02.2021р. про суспільну групу двору та склад його членів станом на 1988-1991рр. Всі зазначені члени колгоспного двору станом на 15.04.1991 року зберегли право на частку в майні такого.

Згідно вимог ст.7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці.

Відповідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради.

Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Згідно з п.9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство.

Відповідно до змісту Вказівок № 5-24/26 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, належать до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.

Згідно Закону України «Про власність» від 15.04.1991 року, пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею та коштами у веденні спільного господарства двору.

Відповідно до ст.ст.120, 123 ЦК УРСР(в редакції 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору.

Спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору.

Виходячи з вимог ст.ст.120, 123 ЦК України в редакції 1963 року, які діяли станом на 15.04.1991р. і регулювали власність колгоспного двору, право на майно колгоспного двору (спірне будинковолодіння) в рівних частках мали ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (позивач), тобто кожен на 1/3 частці будинковолодіння АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилась спадщина внаслідок смерті ОСОБА_4 .

До складу спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті спадкодавця ОСОБА_4 , входило право на 1/3 частку спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , що належало їй як члену колгоспного двору.

Спадкодавець ОСОБА_4 за життя своїм майном не розпорядилася. У зв`язку з відсутністю заповіту, спадкування здійснюється за законом.

Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Шегинівської сільської ради Мостиського району Львівської області №46 від 25.01.2021р., спадкодавець ОСОБА_4 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час смерті була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 . На час смерті разом з нею за вказаною адресою проживали: ОСОБА_3 (чоловік) та ОСОБА_1 (син).

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, - ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (позивач) отримали Свідоцтво про право на спадщину за законом на частину спадкового майна останньої. Спадщина, на яку видане свідоцтво, складається із: права на земельну часту (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності ТзОВ ім.Сагайдачного в с.Золотковичі Мостиського району Львівської області, розміром 2,68 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі.

Тобто, в силу ст.1268, ст.1269 ЦК України, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (позивач) вважаються такими, що прийняли спадщину, яка відкрилась після смерті їх дружини, матері ОСОБА_4 .

Підсумовуючи, суд вважає, що належне спадкодавцю ОСОБА_4 спадкове майно, в тому числі 1/3 частку спірного будинковолодіння, яке належало їй як члену колгоспного двору, успадкували ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (позивач).

Таким чином, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (позивач) стали фактичними власниками по 1/2 частці спірного будинковолодіння (1/3 частка, що належала їм як членам колгоспного двору,+ 1/6 (1/3:2) частці, яку вони успадкували після смерті дружини, матері ОСОБА_4 ).

ІНФОРМАЦІЯ_2 відкрилась спадщина внаслідок смерті ОСОБА_3 .

До складу спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті спадкодавця ОСОБА_3 , входило право на 1/2 частку спірного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 (1/3 частка, що належала йому як члену колгоспного двору,+ 1/6 (1/3:2) частку, яку він успадкував після смерті дружини ОСОБА_4 ).

Спадкодавець ОСОБА_3 за життя своїм майном не розпорядився. У зв`язку з відсутністю заповіту, спадкування здійснюється за законом.

Згідно із копіями сторінок спадкової №210/2020, заведеної після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадщину після смерті останнього прийняв онук спадкодавця - позивач ОСОБА_2 , який у встановлений законом строк звернувсь в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини за законом (ст.1269 ЦК України) та йому видане Свідоцтво про право на спадщину за законом на частину спадкового майна. Спадщина, на яку видане свідоцтво, складається із: 1/2 (однієї другої) частки права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності ТзОВ ім.Сагайдачного Золотковицької сільської ради Мостиського району Львівської області, розміром 2,68 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, а також грошові вклади з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що знаходиться у ТВБВ №10013/098 філії Львівське обласне управління АТ «Ощадбанк» на рахунку№ НОМЕР_1 (компенсація 1997р.).

Інші спадкоємці першої черги спадкування за законом даної спадщини, зокрема: діти спадкодавця ОСОБА_3 ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_1 відмовилися від належної їм частки у спадщині за законом в користь онука померлого, - ОСОБА_2 (позивача), що підтверджується їх письмовими заявами, наявними у матеріалах спадкової справи №210/2020.

Отже, як вбачається із матеріалів справи, єдиним спадкоємцем за законом, який прийняв спадщину та в користь якого відмовились від прийняття спадщини спадкоємці першої черги спадкування за законом є онук спадкодавця ОСОБА_3 - ОСОБА_2 (позивач).

Позивачами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 надано суду ряд письмових доказів, якими підтверджується факт їхніх родинних відносин зі спадкодавцем ОСОБА_3 .

Так, згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , поданого позивачами, вбачається, що спадкодавець ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в с.Мочеради Мостиського району Львівської області, а його батьком у графі «батько» зазначений « ОСОБА_7 », а його матір`ю у графі «мати» зазначена « ОСОБА_8 ».

Відповідно до свідоцтва про одруження батьків позивача ОСОБА_1 ( ОСОБА_9 та ОСОБА_4 ) серії НОМЕР_3 , слідує, що прізвище його батька після укладення шлюбу залишилось « ОСОБА_10 », а його матір після укладення шлюбу змінила прізвище з « ОСОБА_11 » на « ОСОБА_10 ».

У свідоцтві про смерть ОСОБА_3 (батька, діда позивачів) серії НОМЕР_4 зазначено, що віннародився ІНФОРМАЦІЯ_3 у с.Мочеради Мостиського району Львівської області, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце смерті с.Мочеради Мостиського району Львівської області.

Так, із копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , поданого позивачем ОСОБА_1 , вбачається, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в с.Мочеради Городоцького району Львівської області, а його батьком у графі «батько» зазначений « ОСОБА_9 », а його матір`ю у графі «мати» зазначена « ОСОБА_4 ».

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 , поданого позивачем ОСОБА_2 , вбачається, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_5 в м.Мостиська Львівської області, а його батьком у графі «батько» зазначений « ОСОБА_12 », а його матір`ю у графі «мати» зазначена « ОСОБА_5 ».

У свідоцтві про народження матері позивача ОСОБА_2 ОСОБА_13 серії НОМЕР_7 зазначено, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 у с.Мочеради Крукеницького району Дрогобицької області, а її батьком у графі «батько» зазначений « ОСОБА_9 », а його матір`ю у графі «мати» зазначена « ОСОБА_4 ».

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу батьків позивача ОСОБА_2 ( ОСОБА_12 та ОСОБА_5 ) серії НОМЕР_8 , слідує, що прізвище його батька після укладення шлюбу залишилось « ОСОБА_14 », а його матір після укладення шлюбу змінила прізвище з « ОСОБА_10 » на « ОСОБА_14 ».

Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Золотковицької сільської ради, яка знаходиться в матеріалах спадкової справи №210/2020, вбачається, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживав в АДРЕСА_1 та разом з ним були зареєстровані і проживали: його син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (позивач) та онук ОСОБА_2 (позивач).

Отже, суд приходить до висновку, що наведені вище письмові докази (документи) підтверджують ті обставини, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та дідом ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Встановлення зазначених фактів родинних відносин має юридичне значення, так як дає позивачам підстави для реалізації своїх права на оформлення спадщини, тому суд вважає можливим позовні вимоги в цій частині задовольнити та встановити наступний факт, а саме те, що:

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , -є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ;

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , - є дідом ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Отже, в силу вимог ст.1223, ч.3 ст.1268, ст.1269, ст.1274, ст.1275 ЦК України, позивач ОСОБА_2 вважається таким, що прийняв спадщину, яка відкрилась після смерті діда - спадкодавця ОСОБА_8 , оскільки своєчасно звернувся в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини та проживав з останнім на час його смерті.

Інших спадкоємців першої черги спадкування за законом, які б прийняли спадщину, судом не встановлено.

Протягом встановленого законом шестимісячного строку, що передбачений ч.1 ст.1270 ЦК України, позивач ОСОБА_2 не заявив про відмову від даної спадщини.

При цьому, приватним нотаріусом Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицьким Р.С. було відмовлено позивачу ОСОБА_2 у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на дане спадкове майно - спірний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, така відмова була зумовлена відсутністю належних правовстановлюючих документів, виданого на ім`я спадкодавця ОСОБА_8 . Нотаріус роз`яснив позивачу можливість реалізації права на спадкування вказаного житлового будинку в судовому порядку.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Так, до 01.01.2013р. державна реєстрація права особи на частку у майні колгоспного двору здійснювалась МБТІ, відповідно до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002 року на підставі рішення, яке виносилось сільською радою про розподіл часток майна колгоспного двору.

Пунктом 2 розділу II «Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів України» (зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 09.12.2011 року № 4152- VI) визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно в порядку визначеному цим Законом, буде здійснюватись з 1 січня 2013 року.

З 1 січня 2013 року право власності на нерухоме майно посвідчуються на загальних засадах, свідоцтвом про право власності, що видає державний реєстратор прав з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав майно та їх обтяжень». Згідно з вимогами, які визначені ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор з 01.01.2013 року, не посвідчує прав власності на об`єкт нерухомого майна та не видає свідоцтва про права власності на підставі рішення сільської ради про розподіл часток майна колгоспного двору між його співвласниками.

Отже, через відсутність правовстановлюючого документу на спірний житловий будинок з господарськими спорудами за АДРЕСА_1 та через належність такого до суспільної групи «колгоспний двір» право позивачів на спірне будинковолодіння не може бути вирішено в позасудовому порядку, у зв`язку з чим такі звернулися до суду із вказаним позовом.

Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копіями свідоцтв про смерть спадкодавців ОСОБА_4 , ОСОБА_8 ; копіями сторінок спадкової справи №210/2020, заведеної після смерті ОСОБА_3 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ; копією Свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 30.03.2015р. ОСОБА_8 та ОСОБА_1 на спадкове майно належне спадкодавцю ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; довідками, виданими виконавчим комітетом Шегинівської сільської ради Мостиського району Львівської області №25.01.2021р. №47 та №104 від 25.02.2021р. про суспільну групу двору та склад його членів станом на 1988-1991рр.; листом-повідомленням приватного нотаріуса Мостиського районного нотаріального округу Яксманицького Р.С. від 11.12.2020р. №1098/02-14, адресованого позивачу ОСОБА_2 , про відмову в оформленні спадкових прав на спірне будинковолодіння; копією технічного паспорта на спірне будинковолодіння; копіями паспортів позивачів; іншими матеріалами справи.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця).

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом).

Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч.1 ст.1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини

Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст. 1297 ЦК України).

Практика Верхового Суду України (п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Оскільки у даному випадку питання про право позивачів на спірне будинковолодіння не може бути вирішено в позасудовому порядку у зв`язку з вищевикладеними обставинами, тому це питання можливо вирішити у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане майно.

Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Права власника майна підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб.

Відповідно до ч.3 ст.12, ст.81 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Узагальнюючи, суд вважає, що є всі підстави для визнання за позивачем ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку спірного майна будинковолодіння (житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами) АДРЕСА_1 (1/3 частку такого, що належала йому як члену колгоспного двору, 1/6 частку, яку він успадкував після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та за позивачем ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку спірного майна будинковолодіння (житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами) АДРЕСА_1 , яку успадкував після смерті діда ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Керуючись ст.ст.12, 13, 76-82, 133, 200 ч.3, 206 ч.4, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Шегинівської сільської ради Мостиського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицький Роман Степанович, про визнання права власності - задовольнити.

Встановити факт родинних відносин, а саме те, щоОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , - є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Встановити факт родинних відносин, а саме те, щоОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , - є дідом ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_9 , уродженець, проживає та зареєстрований за адресою: с.Мочеради Яворівського району Львівської області.

Позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_10 , уродженець м.Мостиська Львівської області, проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач Шегинівська сільська рада Мостиського району Львівської області, місцезнаходження: 81321, с.Шегині, вул.Дружби, 184, Мостиського району Львівської області, код ЄДРПОУ - 04371928.

Третя особа приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицький Роман Степанович, місцезнаходження: 81300, м.Мостиська, вул.Грушевського, 22, Львівської області.

Суддя Ю.В. Кічак