Справа № 301/252/21
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"29" червня 2021 р. Іршавський районний суд Закарпатської області в складі:
головуючого судді Гичка О.Б.,
секретаря судового засідання Мелай В.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вільхівської сільської ради, Зарічанської сільської ради, ОСОБА_2 , Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області про визнання протиправним і скасування рішення, скасування державної реєстрації, зобов`язання усунути перешкоди у володінні та користуванні земельною ділянкою,-
Представником Позивача ОСОБА_1 адвокатом Сідун В.М. подано до Іршавського районного суду Закарпатської області позовну заяву до Вільхівської сільської ради, Зарічанської сільської ради, ОСОБА_2 , Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області про визнання протиправним і скасування рішення, скасування державної реєстрації, зобов`язання усунути перешкоди у володінні та користуванні земельною ділянкою.
Позовні вимоги мотивує тим, що рішенням 12 сесії 21-го скликання Вільхівської сільської ради від 18 червня 1993 року «Про затвердження рішення виконкому сільської ради на виділення земельних ділянок від індивідуальне житлове будівництво» вирішено затвердити рішення виконкому сільської ради від 10.06.1993 року № 4 щодо виділення земельних ділянок під будівництво індивідуальних житлових будинків жителям сіл Вільхівка та Н.Болотне» згідно відповідного списку. Вказаним рішенням, крім іншого, вирішено виділити і ОСОБА_1 ( змінив прізвище на ОСОБА_1 ) земельну ділянку площею 0.15 га в с.Н.Болотне.
Відповідно до вказаного рішення було визначено межі вказаної земельної ділянки в натурі, про що складено акт про перенесення в натурі «на місцевості» земельної ділянки площею 0.15 га., а також розроблено відповідний план участку, який межував із землями виділеними на той час громадянам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Частина відповідної земельної ділянки фактично перекрила виділену ОСОБА_1 земельну ділянку, що підтверджується висновком судової земельно-технічної експертизи від 10.08.2017 року.
Як наслідок, на відповідну земельну ділянку Відповідачу ОСОБА_2 зареєстровано право власності, про що свідчать дані інформаційної довідки №238450465 від 23.12.2020 року доданої до позовної заяви.
Позивач вважає вищевказане рішення протиправним з підстав, що вказана ділянка ОСОБА_2 , в розмірах визначених оскаржуваним рішенням, перекриває земельну ділянку, що перебуває у користуванні ОСОБА_1 згідно рішення 12 сесії 21-го скликання Вільхівської сільської ради від 18 червня 1993 року, та розроблених на його підставі документів щодо виділення земельної ділянки в натурі, які додано до позовної заяви. Тобто, Вільхівська сільська рада вирішила передати у власність ОСОБА_2 також частину земельної ділянки, яка вже на той час перебувала у законному користуванні іншої особи без її вилучення. А також те, що відповідним рішенням не враховано, що згідно рішення від 18 червня 1993 року «Про затвердження рішення виконкому сільської ради на виділення земельних ділянок від індивідуальне житлове будівництво» ОСОБА_1 (саме це прізвище було у Позивача до його зміни) дозволено провести будівництво нового житлового будинку за індивідуальним проектом на відокремленій земельній ділянці 0.15 га. На підставі відповідного рішення було складено акт від 25 червня 1993 року про відведення земельної ділянки ОСОБА_1 площею 0,15 га. Тобто виділена йому земельна ділянка мала чіткі межі. Позивач не погоджував відповідні межі суміжної ділянки, яка передавалася у власність відповідача ОСОБА_2 .
З врахуванням викладеного Позивач просить:
- визнати протиправним і скасувати рішення 6 сесії 7 скликання Вільхівської сільської ради № 164 від 01.04.2016 року « Про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки у власність гр.. ОСОБА_2 ,мешканці АДРЕСА_2 »;
- зобов`язати ОСОБА_2 , усунути перешкоди у володінні та користуванні належною ОСОБА_1 на праві користування земельною ділянкою в с. Нижнє Болотне шляхом демонтажу самовільно встановлюваної нею огорожі в межах цієї земельної ділянки.
Ухвалою Іршавського районного суду Закарпатської області, від 01.03.2021 року відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Надано відповідачам п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, для подання відзиву на позовну заяву.
30 березня 2021 року представником Відповідача у справі, заступником голови комісії з ліквідації, першим заступником начальника Держгеокадастру І.Голуб надіслано до суду відзив на позовну заяву.
У відзиві наявне заперечення проти позову, представник Відповідача вважає позовні вимоги необгрунтованими, а також в обґрунтування своїх заперечень, представник Відповідача посилається на те, що позовні вимоги заявлено після спливу строку позовної давності, тривалість якої для даних правовідносин встановлена в 3 (три) роки, тобто Позивачем пропущено строк позовної давності, встановлений ст.257 ЦК України і не наведено поважних причин пропуску строків, так як оскаржуване рішення Вільхівської сільської ради №164 було прийнято ще 01.04.2016 року, відтак строк позовної давності закінчився 01.04.2020, але до суду з позовною заявою Позивач звернувся тільки 05.02.2021, з вищевказаних причин просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
Ухвалою суду від 01 квітня 2021 року підготовче провадження у справі закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті.
В судове засіданні учасники справи не з`явились, про місце, дату та час розгляду справи були повідомленні належним чином.
Від представника позивача адвоката Сідун В.М. до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність Позивача та його представника.
Від відповідачів - Вільхівської сільської ради, Зарічанської сільської ради, до суду надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність.
Відповідачі ОСОБА_2 , Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області, про місце, дату та час розгляду справи повідомленні належним чином.
При викладених обставинах, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників справи, які сповіщені про розгляд справи належним чином, від яких не надійшло заяви про перенесення розгляду справи з поважних причин, та ухвалити заочне рішення по справі.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
У відповідності до ст. 106 ЦПК України, учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. За заявою учасника справи про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи, такий висновок судом до розгляду не приймається, якщо суд визнає наявність таких підстав.
Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Судом встановлено, що позивачу (Ракущинець) ОСОБА_1 , (свідоцтво про зміну імені, серія НОМЕР_1 , видане 14 червня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Іршавського районного управління юстиції, а/з 26, прізвище з « ОСОБА_6 » змінено на « ОСОБА_7 » - а.с. 11), виділено земельну ділянку під будівництво індивідуального житлового будинку, на підставі рішення 12 сесії 21-го скликання Вільхівської сільської ради від 18 червня 1993 року «Про затвердження рішення виконкому сільської ради на виділення земельних ділянок під індивідуальне житлове будівництво», яким вирішено затвердити рішення виконкому сільської ради від 10.06.1993 року № 4, з доданим списком жителів сіл Вільхівка та Н.Болотне (а.с.6,7).
25 червня 1993 року складено акт про перенесення в натурі «на місцевості» земельної ділянки площею 0.15 га. (а.с.8).
В 1993 році розроблено відповідний план участка, який межував із землями виділеними на той час громадянам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.8, 10).
Рішенням Вільхівської сільської ради Іршавського району Закарпатської області позачергової VI-ї сесії VII-го скликання №164 від 01 квітня 2016 року «Про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної дялінки у сласність гр. ОСОБА_2 , мешканці АДРЕСА_2 », затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 та надано у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 , розміром 0,069 га. (кадастровий номер земельної ділянки :09:001:0069) (а.с.9-10).

Відповідачем у справі ОСОБА_2 виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за адресою АДРЕСА_1 (а.с.84-89).

Відповідно сформованої 23.12.2020 інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, 07.04.2016 року зареєстровано право власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером :09:001:0069 (а.с.13).

У висновку судової земельноїтехнічної експертизи №18-08/17 від 10.08.2017 року проведеної судовим експертом ОСОБА_8 зазначено, що на час проведення огляду та геодезичної зйомок спірних земельних ділянок земельної ділянки ОСОБА_1 в натурі не існує: з часу її виділення та винесення в натуру в 1993 році (за 24 роки) її практично «з`їли» сусідні забудовники (зліва ОСОБА_9 , справа Гедзур і, очевидно, також інші забудовники, які розміщені правіше) (а.с.18).

Крім цього, у даному висновку зазначено, що на підставі рішення Вільхівської сільської ради №4 від 25.06.1993 року, комісією (голова сільської ради Сочка В.А., землевпорядник ОСОБА_10 в присутності ОСОБА_1 ) винесено межі ділянки ОСОБА_1 в натурі. Згідно викопіювання з генерального плану забудови, складеного землевпорядником ОСОБА_10 вказана земельна ділянка ОСОБА_1 мала наступні параметри по периметру: від вулиці (відрізок 1-4) - 20,00 м., від сусіда зліва ОСОБА_11 (відрізок 1-2) - 75,00 м., від сторони протилежної до вулиці, землі держземзапасу (відрізок 2-3) - 19,50 м., від сусідів справа ОСОБА_12 (відрізок 1-2) - 75,00 м. Площа вказаної земельної ділянки ОСОБА_1 становила: ((19,50+20,00):2)) х 75,00 = 1481 кв.м. = 0,1481 приблизно 0,15 га. (а.с. 15-20).

В Заключній частині висновку зазначено, що на час проведення огляду та геодезичної зйомок спірних земельних ділянок земельної ділянки ОСОБА_1 в натурі не існує: з часу її виділення та винесення в натуру в 1993 році (за 24 роки) її практично «з`їли» сусідні забудовники (зліва ОСОБА_9 , справа Гедзур і, очевидно, також інші забудовники, які розміщені правіше) (а.с. 18).

З чого слідує, що раніше встановлені межі земельної ділянки ОСОБА_1 , виділеної згідно рішення Вільхівської сільської ради, порушені з боку суміжних землекористувачів, а саме вказана земельна ділянка ОСОБА_2 , в розмірах визначених оскаржуваним рішенням, перекриває земельну ділянку, що перебуває у користуванні ОСОБА_1 згідно рішення 12 сесії 21-го скликання Вільхівської сільської ради від 18 червня 1993 року, та розроблених на його підставі документів щодо виділення земельної ділянки в натурі, а сама земельна ділянка позивача внаслідок часткового захвату з боку суміжних землекористувачів повністю зникла. Тобто, Вільхівська сільська рада вирішила передати у власність ОСОБА_2 також частину земельної ділянки, яка вже на той час перебувала у законному користуванні іншої особи без її вилучення.

Також, як вбачається з матеріалів справи, Вільхівською сільською радою при винесенні рішення №164 від 01 квітня 2016 року «Про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_2 , мешканці АДРЕСА_2 » не враховано, що згідно рішення від 18 червня 1993 року «Про затвердження рішення виконкому сільської ради на виділення земельних ділянок від індивідуальне житлове будівництво» ОСОБА_1 дозволено провести будівництво нового житлового будинку за індивідуальним проектом на відокремленій земельній ділянці 0.15 га., та на підставі відповідного рішення було складено акт від 25 червня 1993 року про відведення земельної ділянки ОСОБА_1 площею 0,15 га. Тобто виділена йому земельна ділянка мала чіткі межі.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що даним рішенням було порушено право позивача ОСОБА_1 на земельну ділянку.

Стаття 152 ЗК України передбачає способи захисту прав на земельні ділянки і власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно до ч.1 ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акту, яким порушуються права особи, щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

У відповідності до положень частини 1 статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

В силу приписів статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При розгляді цивільної справи, суд керується положеннями статей 77-79 ЦПК України, згідно яких належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування, не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до положень статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Керуючись положеннями статті 89 ЦПК України суд, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Водночас, суд критично оцінює доводи позивача щодо визначення часу коли стало відомо про порушення його прав на спірну земельну ділянку, як зазначено в позовній заяві «в подальшому позивачу стало відомо, що в 2016 році рішенням 6 сесії 7 скликання Вільхівської сільської ради №164 від 01.04.2016 року вирішено надати у власність гр. ОСОБА_2 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 розміром 0,069 га. кадастровий номер земельної ділянки :09:001:0069» (а.с.2), та звертає увагу, що в Дослідницькій частині висновку №18-08/17 від 10.08.2017 року судової земельноїтехнічної експертизи, копія якого представником позивача разом з позовною заявою подано до суду, вказано, що земельна ділянка ОСОБА_1 на час її виділення в 1993 році була розміщена між вищевказаними земельними ділянками ОСОБА_11 , яка пізніше була продана ОСОБА_9 (зліва), та ОСОБА_12 , яка пізніше була продана ОСОБА_13 (справа), та в Заключній частині (висновки) зазначено, що на час проведення огляду та геодезичної зйомок спірних земельних ділянок земельної ділянки ОСОБА_1 в натурі не існує: з часу її виділення та винесення в натуру в 1993 році (за 24 роки) її практично «з`їли» сусідні забудовники (зліва ОСОБА_9 , справа Гедзур і, очевидно, також інші забудовники, які розміщені правіше) (а.с.17, 18).

З чого слідує, що вже на час проведення даної експертизи та винесення висновку, а саме 10.08.2017 року, позивачу було відомо, що власником спірної земельної ділянки є ОСОБА_2 , натомість, лише 05.02.2021 року після спливу трьох років позивач звернувся до суду з позовом про поновлення порушених прав.

Відповідно до ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Статтею 267 ЦК України визначено наслідки спливу позовної давності. У відповідності до частин 3, 4 вказаної статті, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У даній справі представник відповідача - Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області заявив у відзиві про сплив позовної давності за звернутими до них позовними вимогами до ухвалення судового рішення.

Для застосування позовної давності за заявою сторони у спорі суд має дослідити питання її перебігу окремо за кожною звернутою до цієї сторони позовною вимогою, і залежно від установленого дійти висновку про те, чи спливла позовна давність до відповідних вимог (див. пункти 138-140 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16).

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач.

Даний висновок узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду постанова від 22.05.2018 у справі № 369/6892/15-ц, постанова від 28.11.2018 у справі № 504/2864/13-ц.

Таким чином, в ході судового розгляду справи було встановлено, що позивач в порушення вимог ст. 257 ЦК України звернувся до суду з пропуском строку позовної давності, оскільки відповідно до вимог вказаної статті, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходить з того, що при розгляді справи позивачем не наданий достатній обсяг доказів, який би свідчив про поважність причини пропуску строку позовної давності.

На підставі ст. ст. 256, 257, 260, 261, 267 Цивільного кодексу України, керуючись ст.ст.10, 11, 209, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Вільхівської сільської ради, Зарічанської сільської ради, ОСОБА_2 , Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області про визнання протиправним і скасування рішення, скасування державної реєстрації, зобов`язання усунути перешкоди у володінні та користуванні земельною ділянкою - відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У відповідності до п.п. 15.5 ч.1 Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди (Іршавський районний суд Закарпатської області).

Найменування сторін:

Позивач:

- ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_3 ).

Відповідачі:

- Вільхівська сільська рада (місце знаходження за адресою: 90141, вулиця Центральна, 26-а, с.Вільхівка, Хустського району (кол. Іршавського району) Закарпатської області);

- Зарічанська сільська рада (місце знаходження за адресою: 90124, вулиця Центральна, б/н), с.Заріччя, Хустського району (кол. Іршавського району) Закарпатської області);

- ОСОБА_2 ( адреса: АДРЕСА_4 );

- Головне управління Держгеокадастру у Закарпатській області (місце знаходження за адресою: 88000, пл.Напродна, 4, місто Ужгород Закарпатської області).

Повне судове рішення складено 07.07.2021 року.

Суддя Іршавського

районного суду : О. Б. Гичка