Справа № 495/3027/21
№ провадження 2/495/1885/2021
р і ш е н н я

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

06 липня 2021 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого одноособово - судді Прийомової О.Ю.,

за участю секретаря Іванченко А.С.,

справа №495/3027/21,

особисто позивача ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Білгород Дністровському Одеської області у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ "Підприємство по виробництву медичних виробів з полімерних матеріалів «Гемопласт» в особі виконувача обов`язків голови правління Закревського А.М. про стягнення заробітної плати,

представника відповідача адвоката Кобба Д.В.,

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

24 квітня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із позовом до ПАТ "Гемопласт" в особі виконувача обов`язків голови правління Закревського А.М. про стягнення заборгованості по заробітній платі, просить суд: стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі за період з 01 серпня 2020 року по 21 квітня 2021 рік у розмірі 49724,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 15000 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що він працював охоронником в ПАТ «Гемопласт» з 14.05.2019 рік по 22.04.2021 рік.

Щомісячно відповідач здійснював нарахування заробітної плати, а за наявності коштів виплачував її.

Однак починаючи з серпня 2020 року фактична виплата заробітної плати припинилась.

Вказує, що майже 9 місяців підряд він не отримував заробітної плати/належних йому коштів за виконану роботу/.

У зв`язку з значною затримкою виплати заробітної плати, він відчував моральні страждання, втратив нормальні життєві зв`язки, змушений економити на продуктах харчування, крім того зазначене негативно впливає на його відносини в родині.

Отриману моральну шкоду оцінює у розмірі 15 000 грн.

З урахуванням усього вищевикладеного, він і звернувся до суду за захистом своїх порушених трудових прав.

04.06.2021 року до суду від представника відповідача надійшов письмовий відзив, у якому останній вказував, що частково визнає заявлені вимоги, натомість зазначає, що заборгованість із заробітної плати ОСОБА_1 , після утримання податків та аліментів складає 8 995,29 грн.

Так, вказує, що за період з серпня 2020 року по квітень 2021 року позивачу було нараховано заробітну плату на суму 49 359,32 грн.

В той же час, після утримання податків, аліментів та аліментної заборгованості /відповідно до постанови державного виконавця Білгород-Дністровського МВ ДВС ГТУЮ в Одеській області ВП № 51416315 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 21.06.2019 року/ сума до отримання позивачем заробітної плати за вказаний період становила 19 496,91 грн.

Згідно платіжних доручень та відомостей про нарахування заробітної плати на карткові рахунки, позивачу за період з 30.04.2021 рік по 17.05.2021 рік була виплачена заробітна плата у загальному розмірі 10 501,62 грн.

Таким чином, залишкова частина такої, яку позивач має отримати складає 19 496,91 10501,62=8995,29 грн.

На вказану суму позивач визнає позовні вимоги.

Стосовно стягнення з нього моральної шкоди вказав, що позивачем належними та допустимими доказами не доведений факт заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, а також необґрунтовано саме такий розмір шкоди.

Тому, у задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди просив відмовити.

Рух справи у суді

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30.04.2021 було відкрито спрощене провадження у справі. Судове засідання призначене на 27.05.2021 року

Ухвалою суду від 27.05.2021 року, розгляд справи був відкладений до 25.06.2021 року.

У зв`язку із знаходженням головуючої судді Прийомової О.Ю. 14.06.2021 у відпустці, про що свідчить довідка секретаря с/з, розгляд справи був відкладений до 06.07.2021 рік.

Заяви, клопотання учасників процесу.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні, з підстав, наведених у позові.

Представник відповідача в судовому засіданні лише частково визнав позов, на суму несплаченої заробітної плати, після стягнення усіх податків та аліментів працівника, а саме 8995,29 грн, що належать до виплати позивачеві.

В іншій частині позову ОСОБА_1 просив відмовити, через його необґрунтованість.

Фактичні обставини, встановлені судом

Вислухавши позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Матеріалами справи встановлено, що дійсно згідно трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 14.05.2019 року був прийнятий на роботу до "Підприємство по виробництву медичних виробів з полімерних матеріалів «Гемопласт» у відділ охорони та диспетчерських функцій охоронником/наказ № 118-к від 13.05.2019 року/.

Наказом № 63-к від 22.04.2021 року, звільнений з власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП.

У відповідності до довідки про заробітну плату за № 02/195, виданої 21.04.2021 року ПАТ «Гемопласт», ОСОБА_1 , починаючи з серпня місяця 2020 року по березень 2021 рік заробітна плата нараховувалась, але не виплачувалась.

Згідно приєднаної до відзиву довідки про заборгованість ПАТ «Гемопласт» перед працівником ОСОБА_1 вбачається, що позивачу за період з серпня 2020 року по квітень 2021 рік нарахована заробітна плата у загальному розмірі 49 359,32 грн.

Після сплати податків та аліментів працівника, до одержання за цей період належить 19 496,91 грн.

Поміж з цим, судом вбачається, за період з серпня 2020 рік по грудень 2020 рік борг по заробітній платі відповідачем виплачений на загальну суму 10501,62 грн.

Вказане також підтверджується платіжними дорученнями та відомостями про нарахування заробітної плати на карткові рахунки, зокрема платіжним дорученням № 1354 від 30.04.2021 рік, відомість № 1354 від 30.04.2021 року, платіжне доручення № 1499 від 12.05.2021 року, відомість № 1499 від 12.05.2021 року, платіжне доручення № 1525 від 13.05.2021 року, відомість № 1525 від 13.05.2021 року, платіжне доручення № 1552 від 14.05.2021 року, відомість № 1552 від 14.05.2021 року, платіжне доручення № 1577 від 17.05.2021 року, відомість № 1577 від 17.05.2021 року.

З огляду на викладене, залишковим періодом виплати до моменту звільнення згідно довідки про заборгованість ОСОБА_1 є січень 2021 - квітень 2021 рік.

Відповідно, суми до виплат 8 995,29 грн.

Таким чином, заробітна плата позивачу виплачена не в повному обсязі.

Нормативне обґрунтування, Висновки суду та мотиви прийнятого рішення

Відповідно до ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно з ч.1 ст.21 вказаного Закону, працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Згідно ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів.

Частиною 2 статті 233 КЗпП України, визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд ставиться критично до доводів позивача про належність йому до виплати усієї нарахованої суми, адже дійсним, зокрема довідкою про заборгованість від 01.06.2021 рік та постановою державного виконавця Білгород-Дністровського МР ВДВС ГТУЮ про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у ВП № 51416315, підтверджено, що виплаті підлягають суми заробітної плати з вирахуванням податків та аліментних зобов`язань позивача.

За таких обставин, у відповідності до вимог чинного законодавства, неповною виплатою заробітної плати ОСОБА_1 ПАТ «Гемопласт» порушується конституційне право працівника, в даному випадку позивача, на право на працю, що є неприпустимим, а тому підлягає судовому захисту шляхом відшкодування йому заборгованості по заробітній платі за період з січня 2021 рік по квітень 2021 рік на суму 8995,29 грн, а отже позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Стосовно вимог позивача про компенсацію йому моральної шкоди, слід виходити з наступного.

На підставі ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до роз`яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди» під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

При з`ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 14.12.2016 року у справі № 428/7002/14-ц, зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із вказаною статтею є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) роз`яснено, що згідно статтею 237-1 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Верховний Суд у Постанові від 18.01.2018 року у справі № 362/7161/15-ц зазначив: враховуючи, що КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди у разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин справи, висновок суду про стягнення грошового еквівалента моральної шкоди є правильним.

При вирішенні питання щодо розміру моральної шкоди, суди вірно врахували характер порушень та дій вчинених власником, а також те, що порушення законних прав позивача призвели до його душевних страждань, втрати ним нормальних життєвих зав`язків, які полягали у постійному страху залишитись без засобів існування, а також стресі, пов`язаному з неможливістю на самореалізацію суспільно-корисною працею, що очевидно позбавляє позивача стану внутрішньої рівноваги та сенсу соціального буття і завдає почуття незахищеності перед необґрунтованими діями власника.

Мотивуванням позову у цій частині є таким: моральна шкода, завдана позивачу обумовлюється моральними стражданнями внаслідок порушення його законного права на своєчасне отримання заробітної плати, приниженням честі та гідності.

Суд погоджується з доводами позивача в цій частині, оскільки ОСОБА_1 безумовно переживав моральні страждання невиплатою на протязі досить тривалого часу належних сум заробітної плати, що наразі триває, він дійсно перебував у постійному страху залишитись без засобів існування, а також стресі, пов`язаному з неможливістю на самореалізацію суспільно-корисною працею.

З врахуванням фактичних обставин справи, характеру та обсягу спричинених моральних страждань, принципів справедливості, добросовісності та розумності, з урахуванням доведеності вини відповідача у спричиненні відповідачу моральної шкоди невиплатою працівникові усіх належних йому сум заробітку, суд вважає доцільним призначити позивачу відшкодування відповідачем моральної шкоди у розмірі 5000 грн.

З урахуванням усього вищевикладеного, позовні вимоги ОСОБА_1 до ПАТ "Підприємство по виробництву медичних виробів з полімерних матеріалів «Гемопласт» в частині стягнення моральної шкоди також підлягають частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат

У відповідності до ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини першої статті 141ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те,що згідно ст 5 ЗУ «про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються:1) позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі; слід віднести його за рахунок відповідача на користь держави .

Керуючись ст. ст. 115, 116, 117, 233 КЗпП України, ст. ст. 12, 13, 83, 263, 264, 265, 354 ЦПК України , суд,

УХВАЛИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ "Підприємство по виробництву медичних виробів з полімерних матеріалів «Гемопласт» в особі виконувача обов`язків голови правління Закревського А.М. про стягнення заробітної плати задовольнити частково.

Стягнути з ПАТ "Підприємство по виробництву медичних виробів з полімерних матеріалів «Гемопласт» на користь ОСОБА_1 заборгованість по виплаті заробітної плати у розмірі 8995, 29 грн.

Стягнути з ПАТ "Підприємство по виробництву медичних виробів з полімерних матеріалів «Гемопласт» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

Стягнути з ПАТ "Підприємство по виробництву медичних виробів з полімерних матеріалів «Гемопласт» судовий збір у розмірі 908 грн на користь держави.

В іншій частині в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

На підставі ч. 1 ст. 430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати ОСОБА_1 , але не більше ніж за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду через Білгород-Дністровський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , ІПН: НОМЕР_3 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ПАТ "Підприємство по виробництву медичних виробів з полімерних матеріалів "Гемопласт", , юридична адреса: Одеська область, місто Білгород-Дністровський, вулиця Маяковського, 57.

Повний текст рішення складений 09 липня 2021 року.

С У Д Д Я :