справа № 208/6325/20
№ провадження 2/208/769/21
РІШЕННЯ

Іменем України

12 травня 2021 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: Головуючого судді Похвалітої С.М., за участю секретаря судового засідання Грищенко О.Л.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства Кам`янської міської ради «Управляюча компанія по обслуговуванню житлового фонду», ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулась із позовною заявою до суду, в якій просить суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог, зазначила, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 , комунальні послуги з утримання багатоквартирного будинку надає КП КМР «Управляюча компанія по обслуговуванню житлового фонду». Вже тривалий час у неї відсутнє водопостачання, через неможливість відновлення водопостачання та встановлення точної причини її відсутності, вона неодноразово зверталась до відповідача ОСОБА_2 , щоб вона впустила до квартирі для відновлення водопостачання, але вона постійно відмовляється це робити. 09.06.2020 р. ОСОБА_2 було оставлений припис щодо заборони самовільного втручання в роботі внутрішньо будинкових систем холодного водопостачання. Не отримавши дієвої допомоги від відповідача ОСОБА_3 вона звернулась до КП «Міськводоканал» щодо відновлення водопостачання. Вважає, що відповідач повинна надати можливість доступу до інженерних мереж, які розташовані в її квартирі.

В процесі розгляду справи у позивача відпали вимоги до відповідачів щодо визнання незаконною бездіяльність КП УМР «Управляюча компанія по обслуговуванню житлового фонду» щодо не відновлення послуги холодного водопостачання в квартиру АДРЕСА_1 ; зобов`язати КП КМР ««Управляюча компанія по обслуговуванню житлового фонду» усунути неполадки та відновити послуги холодного водопостачання в квартиру АДРЕСА_1 ; зобов`язати ОСОБА_2 надат доступ до інженерних мереж, що знаходяться в квартирі АДРЕСА_2 , для відновлення холодного водопостачання в квартирі АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю позовні вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 20 000 грн., підтримала, посилалась на обставини зазначені в позові.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась, надала відзив на позов, в якому просить суд відмовити в задоволенні позову.

Представник Комунального підприємства Кам`янської міської ради «Управляюча компанія по обслуговуванню житлового фонду» в судове засідання не з`явився, причини не явки не повідомив.

Ухвалою суду 19 жовтня 2021 року відкрито провадження по справі.

Ухвалою суд від 12 травня 2021 року позовні вимоги про визнання незаконною бездіяльність КП УМР «Управляюча компанія по обслуговуванню житлового фонду» щодо не відновлення послуги холодного водопостачання в квартиру АДРЕСА_1 ; зобов`язати КП КМР ««Управляюча компанія по обслуговуванню житлового фонду» усунути неполадки та відновити послуги холодного водопостачання в квартиру АДРЕСА_1 ; зобов`язати ОСОБА_2 надат доступ до інженерних мереж, що знаходяться в квартирі АДРЕСА_2 , для відновлення холодного водопостачання в квартирі АДРЕСА_1 залишені без розгляду.

Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку про відмову в задоволенні вимог з наступних підстав.

Позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є власниками квартири АДРЕСА_1 (а.с.7).

Як вбачається з матеріалів справи заборгованості по комунальним послугам, а саме: за водопостачання та водовідведення у позивача не має (а.с.6).

Згідно до акту обстеження від 29.08.2020 р., на момент складання акту в квартирі АДРЕСА_1 відсутнє водопостачання, в квартирі АДРЕСА_3 встановлений кран який знаходиться в закритому стані (а.с.5).

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.03.1992 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшення шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, коли іншого не встановлено законом, розмір належного з володільця джерела підвищеної небезпеки відшкодування має бути зменшений або у відшкодування шкоди має бути відмовлено.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно із ч. 1 ст. 1193 ЦК України, шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Ст.ст.76, 80 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Ст.81 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною другою статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Крім того, у пунктах 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.

Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Так, позивач вважає, що неправомірними діями з вини відповідача їй завдано моральну шкоду, яка виражається в незручності, так як позивача була позбавлена можливості користуватись холодною водою.

При з`ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

Виходячи з вище викладеного, та матеріалів справи, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено, що відповідачем ОСОБА_2 їй спричинена моральні страждання, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 22, 23, 1167 ЦК України, ст. ст. 81, 89, 263, 264, 265, 274, 354, 355 п.3 прикінцевих положень ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального підприємства Кам`янської міської ради «Управляюча компанія по обслуговуванню житлового фонду», ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції, тобто до Дніпровського Апеляційного суду.

Згідно до п.п.15.5 Розділу XIII Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди, тобто через Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Похваліта С. М.