Справа №489/626/20
Провадження №2/489/188/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2021 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Рум`янцевої Н.О.,

із секретарем судових засідань Бодюл А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Служба у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання відповідача та її малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1 . Свої вимоги мотивувала тим, що вона є власницею вказаного житлового приміщення, яке належить їй на підставі свідоцтва про право власності на житло від 01.07.2002. В зазначеному житловому приміщенні також зареєстровані відповідач та її малолітній син, 2019 року народження, які фактично не проживають у житловому приміщенні.

Ухвалою суду від 13.02.2020, позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Ухвалою суду від 10.09.2020, залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Службу у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Від позивачки надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Рішення просить прийняти на підставі наявних матеріалів по справі.

Від відповідачки надійшла заява про розгляд справи за її відсутності.

Відповідачка у судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_3 надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує.

Представник служби у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради надала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову заперечує.

Передбачених ч. 2 ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, на підставі доказів, поданих разом із матеріалами позову.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складання повного судового рішення.

Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, судом встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

Квартира АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 01.07.2002. виданого відділом приватизації Херсонського відділення Одеської залізничної дороги, зареєстрованого в ММБТІ 03.10.2002 за р. № 1710 ( а. с. 9).

Згідно з відомостями з Департаменту з надання адміністративних послуг ММР від 27.01.2020 за № 19.03.03-24Д/585/19, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та її малолітній син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 11).

Згідно з Актом про не проживання від 03 лютого 2020 року, підписаному сусідами ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , посвідченому помічником начальника з кадрів ВП «Миколаївська дистанційна колія», ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , - ніколи не проживала (а. с. 10).

Як вбачається зі свідоцтва про право власності на житло від 03.03.1995 року виданого відділом приватизації Херсонського відділення Одеської залізничної дороги, право власності на квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з двох житлових кімнат, житлова площа 27, 4 кв. м., загальна площа 42,8 кв.м., належить ОСОБА_11 .

21 липня 2005 року ОСОБА_12 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, виданого державним нотаріусом Другої миколаївської державної нотаріальної контори Воробйовою Т.А., зареєстрованого в реєстрі за № 2-533, відповідно до якого остання отримала у спадок після смерті ОСОБА_11 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , цілу квартиру АДРЕСА_3 , яка складається з двох житлових кімнат, житлова площа 27, 4 кв. м., загальна площа 42,8 кв.м.

06 лютого 2007 року між ОСОБА_12 та ОСОБА_13 укладено Договір купівлі продажу квартири, відповідно до якої ОСОБА_12 продала, а ОСОБА_13 купила квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з двох житлових кімнат, житлова площа 27, 4 кв. м., загальна площа 42,8 кв.м.

Вказаний договір купівлі продажу квартири посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Поліщук Л.В., зареєстрований в реєстрі за № 211.

Як вбачається з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 07.02.2007 та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 13.10.2020, право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_13 на підставі договору купівлі продажу квартири від 06.02.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Поліщук Л.В., зареєстрованого в реєстрі за № 211.

Згідно довідки з КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 11.01.2021, з матеріалів архіву БТІ за адресою: АДРЕСА_2 , існує дві інвентаризаційні справи та дві квартири АДРЕСА_4 , що є два різних суб`єкта нерухомості, в різних житлових будинках. Право власності на ці квартири реєструвалися за різними фізичними особами.

Згідно інвентаризаційної справи № 5365 квартира АДРЕСА_1 , станом на 28.12.2012, право власності на зазначену квартиру реєструвалося за: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в спільній сумісній власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 01.07.2002, зареєстровано БТІ 03.10.2002. Квартира № 2 двокімнатна, загальна площа 49,6 кв. м., житлова площа 30,8 кв. м.

Згідно інвентаризаційної справи № 6670 квартира АДРЕСА_1 (стара адреса: АДРЕСА_5 ), станом на 28.12.12, право власності на зазначену квартиру зареєстровано за ОСОБА_13 в цілому на підставі договору купівлі продажу від 06.02.2007, зареєстрованого БТІ 07.02.2007. Квартира № 2 двокімнатна, загальна площа 42,8 кв. м., житлова площа 27,4 кв. м.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 383 Цивільного кодексу України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї.

За змістом ст.391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні та розпорядженні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Верховний Суд України в постанові від 16 листопада 2016 року у справі №6-709цс16 зазначив, що за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.

У відповідності з ст. 150 Житлового кодексу Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

З довідки з КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 11.01.2021, вбачається, що станом на 28.12.12, згідно інвентаризаційної справи № 6670 квартира АДРЕСА_1 (стара адреса: АДРЕСА_5 ), яка належала відповідачці, внесено зміни щодо права власності на квартиру.

Тобто, квартирі, яка належала відповідачці, було надано нову адресу: АДРЕСА_1 , замість АДРЕСА_5 .

З письмових пояснень свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 вбачається, що раніше станція Мішково була з двійною нумерацією будинків. Більшість власників квартир здійснили перереєстрацію та отримали нові адреси.

З цього слідує, що саме позивачка та треті особи не здійснили перереєстрацію адреси квартири АДРЕСА_1 , яка їм належить на праві власності.

У судовому засіданні встановлено, що позивачка та відповідачка мешкають в окремих квартирах, які після перереєстрації адреси стали мати одну й ту саму адресу.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимога позивачки про визнання відповідачки такою що втратила право користування житлом не ґрунтується на чинному законодавстві. Більш того позивач фактично просить визнати ОСОБА_7 такою що втратила право користування нерухомим майном, яке знаходиться у володінні останньої.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Згідно приписів статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог, інші судові витрати у разі відмови в задоволенні позову покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням відмовити.

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ленінський районний суд міста Миколаєва або в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або за веб-адресою Судової влади України: https://court.gov.ua/fair/.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП ???.

Третя особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Третя особа: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Третя особа: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Суддя Ленінського районного

суду міста Миколаєва Н.О. Рум`янцева

Повний текст судового рішення складено «01» березня 2021 року.