Справа № 216/4063/15-ц
Провадження № 4-с/216/7/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2021 року місто Кривий Ріг

Дніпропетровської області

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого - судді Онопченка Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Авшаряна С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 8 скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває на розгляді скарга ОСОБА_1 на дії державного виконавця Центрально-Міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

Ухвалою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 вересня 2020 року в задоволенні заяви представника скаржниці ОСОБА_2 про відвід судді було відмовлено за її необґрунтованістю.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 вересня 2020 року заяву представника скаржниці ОСОБА_2 про відвід судді було залишено без розгляду як заявлену повторно з підстав, розглянутих раніше.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 жовтня 2020 року в задоволенні заяви представника скаржниці ОСОБА_2 про відвід судді було відмовлено за безпідставністю. При цьому одночасно представника ОСОБА_2 було попереджено про неприпустимість зловживання процесуальними правами та застосування судом заходів процесуального примусу, передбачених ст. 144 ЦПК України, у разі повторення ним дій, що суперечать завданню цивільного судочинства та свідчать про зловживанням процесуальними правами.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 лютого 2021 року вчетверте подану заяву представника скаржниці ОСОБА_2 про відвід судді було залишено без розгляду як заявлену втретє з підстав, розглянутих раніше.

Встановивши наведені обставини, суд дійшов такого висновку.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини сторони зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами, виявляти повагу до інших учасників процесу та суду, вживати заходів до всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи протягом розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Смірнова проти України»).

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Неприпустимість зловживання процесуальними правами є однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства (п. 11 ч. 3 цієї статті), яка також знайшла своє відображення в ч. 1 ст. 44 ЦКП України.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Зловживання процесуальними правами як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає у тому, що при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав. Це положення відповідає загальнотеоретичним розробкам конструкції зловживання правом, в яких воно нерідко визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав. Суб`єкт цивільного судочинства свої процесуальні права має здійснювати відповідно до їх призначення, яке або прямо визначено змістом того чи іншого суб`єктивного права, або вочевидь випливає з логіки існування того чи іншого суб`єктивного процесуального права.

Зловживання процесуальними правами може мати форму штучного ускладнення цивільного процесу, ускладнення розгляду справи в результаті поведінки, що перешкоджає ухваленню рішення в справі або вчиненню інших процесуальних дій.

Такий висновок щодо застосування цієї норми процесуального права викладений у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі № 438/350/17 та від 11 вересня 2020 року у справі № 530/1701/16-ц.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

При цьому визначений ч. 2 ст. 44 ЦПК України перелік дій, що суперечать завданню цивільного судочинства та які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 199/6713/14).

Разом з тим ч. 4 ст. 44 ЦПК України передбачено, що суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Із приписів цієї статті випливає, що вжиття заходів у разі виявлення зловживання процесуальними правами учасником процесу є не правом, а обов`язком суду (постанови Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі № 438/350/17 та від 11 вересня 2020 року у справі № 530/1701/16-ц).

Водночас статтею 143 ЦПК України визначено, що заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.

Згідно зі ст. 144 ЦПК України заходами процесуального примусу є: 1) попередження; 2) видалення із залу судового засідання; 3) тимчасове вилучення доказів для дослідження судом; 4) привід; 5) штраф.

Застосування до особи заходів процесуального примусу не звільняє її від виконання обов`язків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадку зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству.

Згідно із ч. 3 ст. 148 ЦПК України у випадку невиконання процесуальних обов`язків, зловживання процесуальними правами представником учасника справи суд з урахуванням конкретних обставин справи може стягнути штраф як з учасника справи, так і з його представника.

За встановлених обставин суд вважає, що зазначені вище дії представника скаржниці ОСОБА_2 у вигляді заявлення двох завідомо безпідставних відводів (25 вересня 2020 року та 26 лютого 2021 року), а всього протягом розгляду скарги чотирьох очевидно безпідставних відводів, з яких три поспіль заявлялись після кожного судового засідання в справі, що явно свідчать про свідоме зловживання останнім своїми процесуальними правами, які спрямовані на безпідставне перешкоджання та затягування розгляду справи, що порушує інтереси скаржниці, яку він представляє, та суперечить завданням цивільного судочинства.

При цьому суд бере до уваги, що ухвалою суду від 09 жовтня 2020 року ОСОБА_2 було попереджено про неприпустимість таких дій і застосування судом заходів процесуального примусу в разі їх повторення. Про обізнаність останнього з таким попередженням свідчить безпосередньо зміст його заяви про відвід від 26 лютого 2021 року.

З огляду на наведене, у зв`язку з очевидно недобросовісним використанням представником скаржниці ОСОБА_2 наданих йому законом процесуальних прав, зважаючи на відвертість вчинення ним таких дій, з метою припинення та запобігання в подальшому зловживань останнім своїми процесуальними правами, суд дійшов висновку про необхідність застосувати до представника скаржниці захід процесуального примусу у виді мінімального розміру штрафу в сумі 0,3 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 681 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 44, 143, 144, 148, 260 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Визнати дії представника скаржниці ОСОБА_1 - ОСОБА_2 зловживанням процесуальними правами.

Застосувати до ОСОБА_2 захід процесуального примусу у виді штрафу в сумі 0,3 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 681 (шістсот вісімдесят одну) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в дохід державного бюджету штраф у розмірі 681 (шістсот вісімдесят одна) грн.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку, однак її оскарження не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ю.В. Онопченко