ПОСТАНОВА

Іменем України

24 лютого 2021 року м. Кропивницький

справа № 405/1097/18

провадження № 22-ц/4809/64/21

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді - Письменного О.А.,

суддів - Дуковського О.Л., Карпенка О.Л.,

при секретарі Сорокіної Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21 серпня 2019 року, у складі судді Іванової Л.А., у справі за позовом позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_4 , третя особа - ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, -

встановив:

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_4 , третя особа - ОСОБА_4 , в якому просила в порядку поділу майна подружжя визнати право власності на Ѕ частину транспортного засобу Lexus LX 470 ЗНГ, державний номерний знак НОМЕР_1 та Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що вона з 02 грудня 1983 року по 11 квітня 2011 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після його смерті вона подала до Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 1 заяву про прийняття спадщини за законом, також з відповідними заявами звернулися ОСОБА_4 , від свого імені та від імені малолітньої дитини ОСОБА_3 , ОСОБА_2 .

За час їх шлюбу з ОСОБА_5 за спільні кошти ними було придбано транспортний засіб Lexus LX 470 ЗНГ, державний номерний знак НОМЕР_1 та трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Вважає, що вказане майно є спільної сумісною власністю подружжя, а тому має право на визнання за нею права власності на Ѕ частину автомобіля та Ѕ частину квартири.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21 серпня 2019 року у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі скаржник посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду в частині відмови у визнанні за нею права власності на Ѕ частину спірної квартири скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Статтею 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації, і визначається законом.

Аналогічні положення закріплені в частині 1 статті 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Територіальна підсудність - це компетенція із розгляду справ однорідними судами залежно від території, на яку поширюється їх юрисдикція.

Основними видами територіальної підсудності є, зокрема загальна, альтернативна та виключна.

Види підсудності передбачають в одних випадках пільги сторонам при виборі суду, в інших - створення найсприятливіших умов для вирішення справи, забезпечення незалежності та неупередженості суду, захист прав заінтересованих осіб.

Загальна територіальна підсудність встановлюється як загальне правило і застосовується у тому випадку, коли вона не змінена або доповнена іншим видом територіальної підсудності.

Відповідно до положень ст. 1 ЦПК України цивільний процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 30 ЦПК України). Згідно з положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Спір виник з приводу визнання права власності на Ѕ частину транспортного засобу, а також 1/2 частини трикімнатної квартири, яка розташована в АДРЕСА_2 , тому розгляд вимоги щодо визнання права власності на Ѕ частину вказаної квартири не підсудна Ленінському районному суду м. Кіровограда.

Отже, суд першої інстанції розглянув дану вимогу з порушенням правил виключної підсудності.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Частиною 1 статті 378 ЦПК України передбачено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Колегія суддів також звертає увагу на юридичну колізію.

Так відповідно ч.1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Тобто, правило виключної підсудності забороняє будь-яким іншим судам, окрім тих, на території діяльності яких перебуває спірне нерухоме майно, розглядати такі справи.

Разом з тим, за правилами ч. 2 ст. 378 ЦПК України, справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв`язку з порушеннями правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.

Оскільки такої заяви ОСОБА_1 не подавала, колегія суддів не вправі вирішувати питання про направлення справи для розгляду за територіальною юрисдикцією.

З огляду на таку юридичну колізію, з метою забезпечення ОСОБА_1 можливості звернення до суду належної територіальної юрисдикції, суд апеляційної інстанції змушений застосувати процесуальний захід, що прямо не передбачений ЦПК України, а саме залишення позову без розгляду в частині визнання права власності на Ѕ частину квартири.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції в частині вимог щодо визнання права власності на Ѕ частину квартири підлягає скасуванню з залишенням позову в цій частині без розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 377, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 21 серпня 2019 року в частині вимог щодо визнання права власності на Ѕ частину квартири скасувати.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_4 , третя особа - ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, в частині вимог щодо визнання права власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_3 залишити без розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05.03.2021

Судді:

О.А.Письменний О.Л.Дуковський О.Л. Карпенко