Справа № 297/54/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 лютого 2021 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Джуги С.Д.

суддів: Куштана Б.П., Готри Т.Ю.

з участю секретаря судового засідання: Микуляк Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 03 травня 2019 року у складі судді Гецко Ю.Ю., в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Берегівської міської ради, державного реєстратора прав на нерухоме майно державний нотаріус Овдійчук О.Ю. про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсними державного акту на право власності на земельну ділянку та свідоцтва про право на спадщину за заповітом, скасування державної реєстрації земельної ділянки та рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, -

встановив:

У січні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом.

Позов мотивує тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 21 травня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Берегівського районного нотаріального округу Закарпатської області і зареєстрованого в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 1506.

У листопаді 2018 року позивач вирішив приватизувати прилеглу до його квартири земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , однак, як йому стало відомо, на зазначену земельну ділянку накладається суміжна земельна ділянка площею 0,0206 га, розташована за адресою: АДРЕСА_3 .

Рішенням Берегівської міської ради Закарпатської області від 27 лютого 2004 року № 425 «Про передачу земельних ділянок у власність громадянам» передано ОСОБА_3 безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,0361 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

На підставі оспорюваного рішення ОСОБА_3 отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЗК № 052736 від 03 квітня 2004 року (далі оспорюваний державний акт), яким посвідчено його право власності на спірну земельну ділянку.

Вищевказане рішення Берегівської міської ради Закарпатської області від 27 лютого 2004 року № 425 є незаконним, оскільки при прийняті оспорюваного рішення Берегівської міської ради не дотримано вимогич.ч. 2,3,4 ст. 42, ч. 2 ст. 89, ст. 39 ЗК України.

Також позивач посилається на те, що оспорюваний державний акт порушує право користування позивача на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , адже таким фактично посвідчено право власності ОСОБА_3 на частину вищевказаної земельної ділянки, яка належить на праві спільної сумісної власності власникам квартир у багатоквартирному будинку, що знаходиться на ній.

Враховуючи, що оспорюваний державний акт є похідним від оспорюваного рішення, на підставі якого його було видано, то у випадку визнання незаконним та скасування зазначеного рішення оспорюваний державний акт має бути визнаний недійсним.

Крім цього, на даний час власником спірної земельної ділянки є дружина ОСОБА_3 ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24 січня 2018 року. Оскільки ОСОБА_3 не мав права на безоплатну передачу йому спірної земельної ділянки, то відповідно ОСОБА_1 не мала права на спадкування спірної земельної ділянки, тому оспорюване свідоцтво підлягає визнанню недійсним.

У зв`язку з наведених вище підстав позивач просив:

визнати незаконним та скасувати рішення Берегівської міської ради Закарпатської області від 27 лютого 2004 року № 425 «Про передачу земельних ділянок у власність громадянам» у частині передачі ОСОБА_3 безоплатно у власність земельної ділянки площею 0,0361 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд;

визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЗК № 052736 від 03 квітня 2004 року;

визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 24 січня 2018 року, посвідчене державним нотаріусом Берегівської державної нотаріальної контори Закарпатської області Овдійчук Оленою Юріївною і зареєстроване в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 1-124;

скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно державного нотаріуса Берегівської державної нотаріальної контори Закарпатської області Овдійчук Олени Юріївни про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку за кадастровим номером: :01:005:0007 площею 0,0206 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 102), від 26 січня 2018 року індексний номер: 39373095.;

скасувати державну реєстрацію земельної ділянки за кадастровим номером: :01:005:0007 площею 0,0206 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 .

Рішенням Берегівського районного суду від 03 травня 2019 року заявлений позов задоволено.

Додатковим рішенням від 29 липня 2019 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати в сумі 4 226 грн.

В апеляційній скарзі на рішення Берегівського районного суду від 03 травня 2019 року ОСОБА_1 просить дане рішення суду скасувати та увалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що суд безпідставно та необґрунтовано задовольнив заявлений позов і протиправно позбавив її права власності на земельну ділянку.

Іншими учасниками справи рішення суду не оскаржено.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу інші учасники справи не скористалися і його не подали.

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_4 підтримав подану апеляційну скаргу, просить її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час, місце розгляду справи належним чином повідомлені. Справа на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України розглянута у їх відсутності.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1,4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи заявлений позов суд першої інстанції виходив з того, що Берегівська міська рада не вправі була приймати оспорюване рішення від 27.02.2004 року і передавати власнику квартири АДРЕСА_4 - ОСОБА_3 у власність спірну земельну ділянку, спадкоємцем якої на даний час якої є відповідач ОСОБА_1 , оскільки така накладається на суміжну земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 , і є прибудинковою територією даного будинку, чим порушено права позивача.

З такими висновками суду не погоджується колегія суддів, оскільки вони не ґрунтуються на нормах матеріального та процесуального права.

Частиною 1та 2 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Матеріалами справи встановлено, що рішенням Берегівської міської ради Закарпатської області від 27 лютого 2004 року № 425 «Про передачу земельних ділянок у власність громадянам» передано ОСОБА_3 безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,0361 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

На підставі даного рішення 03 квітня 2004 року ОСОБА_3 виготовлено державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЗК № 052736 , згідно якого він став власником двох земельних ділянок, з цільовим призначення «Для будівництва і обслуговування житлового будинку», загальною площею 0,0337 га, за кадастровим номером: :01:005:0007 (ділянка № НОМЕР_1 площею 0,0206 га) та :01:005:0008 (ділянка № НОМЕР_2 площею 0,0131 га).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

24 січня 2018 року відповідачу ОСОБА_1 державним нотаріусом Берегівської державної нотаріальної контори Закарпатської області Овдійчук О.Ю. видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зареєстровано в реєстрі № 1-124 на земельну ділянку площею 0,0206 га. за кадастровим номером: :01:005:0007 розташованої в АДРЕСА_3 .

На підставі даного свідоцтва про право на спадщину за заповітом державним реєстратором прав на нерухоме майно державним нотаріусом Берегівської державної нотаріальної контори Закарпатської області Овдійчук О.Ю. проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку за кадастровим номером: :01:005:0007 площею 0,0206 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 102) та рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 26 січня 2018 року індексний номер: 39373095 внесено відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Позивач ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 21 травня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Берегівського районного нотаріального округу Закарпатської області Похил Н.М. і зареєстрованого в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 1506, набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Також обраний спосіб захисту повинен відповідати критеріям ефективності, тобто повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Згідно з приписами ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України)

В обґрунтування заявленого позову позивач вказує, що у листопаді 2018 року він вирішив приватизувати прилеглу до його квартири земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , однак, як йому стало відомо, на зазначену земельну ділянку накладається суміжна земельна ділянка за кадастровим номером: :01:005:0007 площею 0,0206 га, розташована за адресою: АДРЕСА_3 .

Однак такі посилання не відповідають фактичним обставинам справи і не ґрунтуються на законі.

Згідно із ст. 12 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин - 2004 рік) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ч.1,ч.2 ст. 116 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом (частина перша статті 126 ЗК України в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин).

Статтею 118 ЗК України визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Так, відповідно до частин першої, другої даної статті (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

З матеріалів справи вбачається, що 17.09.2003 року ОСОБА_3 , мешканець АДРЕСА_3 , спадкоємцем якого є відповідач ОСОБА_1 , звернувся до Берегівської міської ради із заявою, в якій просив надати йому у приватну власність земельну ділянку за адресою АДРЕСА_5 для обслуговування житлового будинку, якою він користується протягом сорока років. Ним було розроблено відповідні технічні матеріали та рішенням сесії Берегівської міської ради від 27.11.2004 року передано у власність земельну ділянку по АДРЕСА_3 площею 0,0361 га. і отримано державний акт на право власності на земельну ділянку. Таким чином, Брегівська міська рада на підставах та в межах повноважень визначених ЗК України, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, реалізувала надані їй в сфері земельних відносин повноваження, а позивач у встановленому законом порядку набув право власності на земельну ділянку.

Позивач ОСОБА_2 набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 - 21.05.2018 року, тобто після спливу 14 років з моменту прийняття оспорюваного рішення і не за тою адресою, за якою розташована спірна земельна ділянка.

Позивач зазначає, що у листопаді 2018 року він вирішив приватизувати прилеглу до його квартири земельну ділянку, однак, як йому стало відомо, на зазначену земельну ділянку накладається суміжна земельна ділянка за кадастровим номером: :01:005:0007 площею 0,0206 га, розташована за адресою: АДРЕСА_3 .

Позивачем відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України не подано належних, допустимих та достовірних доказів, які б підтверджували, що земельна ділянка, яка передана у власність ОСОБА_3 , або частина її, взагалі є прибудинковою територією: чи то будинку АДРЕСА_6 і вона не могла бути передана у власність ОСОБА_3 ; позивачем також не подано доказів того, яка саме земельна ділянка, її розмір, конфігурація прилягає до його квартири ( АДРЕСА_1 і він, відповідно до закону, має право користування або право на набуття у власність даної земельної ділянки, а також доказів того, що на земельну ділянку щодо якої він має намір здійснювати свої права, накладається земельна ділянка, яка передана ОСОБА_3 із зазначенням розмірів, конфігурації, площі накладення, і що оспорюваним рішенням та оформленням права власності на земельну ділянку за ОСОБА_3 порушено його (позивача)законні права та інтереси.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.1 ст. 153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Таким чином, позивачем не доведено порушення його законних прав та наявність законних підстав для позбавлення відповідача права власності на земельну ділянку.

Суд першої інстанції при розгляді справи вищенаведені вимоги закону та обставини справи не врахував, не дав їм правильної юридичної оцінки та необґрунтовано задовольнив заявлений позов.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням у даній справі нового рішення про відмову в заявленому позові з вищенаведених підстав.

У разі скасування рішення суду підлягає скасуванню і ухвалене додаткове рішення.

Згідно з ст. 141 ЦПК України на користь апелянта підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 5763 грн.

Виходячи з наведеного та керуючись ст.ст. 141, 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Берегівського районного суду Закарпатської області від 03 травня 2019 року та додаткове рішення від 29 липня 2019 року скасувати.

У позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Берегівської міської ради, державного реєстратора прав на нерухоме майно державний нотаріус Овдійчук О. Ю. про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсними державного акту на право власності на земельну ділянку та свідоцтва про право на спадщину за заповітом, скасування державної реєстрації земельної ділянки та рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_7 РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_8 РНОКПП НОМЕР_4 ) сплачений судовий збір у розмірі 5763 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 03 березня 2021 року.

Головуючий:

Судді: