Провадження № 22-ц/802/943/21 Категорія: 39 Доповідач: Здрилюк О. І.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2021 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Здрилюк О.І.,

суддів - Бовчалюк З.А., Карпук А.К.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою відповідачки ОСОБА_1 , поданою від її імені представником ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 квітня 2021 року,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2020 року Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», від імені якого діє філія Волинське обласне управління АТ «Ощадбанк», звернулося до суду із зазначеним позовом, який мотивує тим, що 10 вересня 2018 року між банком та ОСОБА_1 було укладено договір банківського рахунку та кредитний договір, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 20000 грн. на строк дії платіжної картки зі сплатою 38% річних. Згідно умов договору клієнт щомісячно здійснює часткове повернення кредиту в розмірі обов`язкового щомісячного платежу, який складає 5,00% від суми заборгованості за кредитом, визначеної за звітний період на дату сплати обов`язкового щомісячного платежу.

Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява від 10 вересня 2018 року №521939504 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу разом з Договором, розміщеним у вільному доступі на Інтернет-сторінці Банку www.oschadbank.ua, складає Кредитний договір.

Відповідачка користувалася кредитними коштами, проте свої зобов`язання по їх поверненню виконує не у повному обсязі, унаслідок чого станом на 10 серпня 2020 року утворилася заборгованість у розмірі 29634,28 грн., з яких: 19957,50 грн. - заборгованість за кредитом; 6146,51 грн. - заборгованість за процентами; 590,53 грн. - комісія; 1581,77 грн. - пеня; 739,81 грн. - загальна сума 3% річних; 618,16 грн. - загальна сума втрат банку від інфляції, які позивач просив стягнути із відповідачки, а також відшкодувати судові витрати.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 квітня 2021 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Волинське обласне управління АТ «Ощадбанк» 29634,28 грн. заборгованості за кредитним договором та 2102 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 від імені відповідачки ОСОБА_1 , посилаючись на недоведеність обставин справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове - про відмову в позові.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач, посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7, ч.2 ст.369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.5 ст.268, ст.381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін з таких підстав.

Судом встановлено, що 10 вересня 2018 року відповідач підписала Заяву про приєднання №521939504 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки); Заяву на встановлення відновлювальної кредитної лінії (Кредиту) і Паспорт споживчого кредиту (Кредитної лінії на БПК) (а.с.8-10).

За умовами Договору Банк надав клієнту кредит у розмірі 20000 грн. із процентною ставкою 38% річних. Строк кредитування становить 60 місяців, повернення кредиту та відсотків повинно відбуватись щомісяця у розмірі 5% від суми заборгованості.

Відповідачка у п.3.3.2 Договору визначила свій фінансовий номер мобільного телефону НОМЕР_1 та підключилася до послуг СМС інформації.

Згідно наданого позивачем розрахунку станом на 10.08.2020 за ОСОБА_1 рахується заборгованість за кредитним договором у розмірі 29634,28 грн., з яких: 19957,50 грн. - заборгованість за кредитом; 6146,51 грн. - заборгованість за процентами; 590,53 грн. - комісія; 1581,77 грн. - пеня; 739,81 грн. - загальна сума 3% річних; 618,16 грн. - загальна сума втрат банку від інфляції (а.с.4-7).

13 січня 2019 року з використанням Інтернет ресурсу «Ощад 24/7» з кредитного рахунку відповідачки було здійснено операції по переказу коштів на карту іншого банку (ПриватБанк): о 15.59 год. на суму 19000 грн. та о 16.03 год. на суму 750 грн.. Заблоковано картку о 17.31 год. (а.с.81, 110-114).

Відповідачка ОСОБА_1 14.01.2019 зверталася у Луцький відділ поліції ГУНП у Волинській області із заявою щодо зникнення грошей, у результаті чого було зареєстровано ЄО за №1343 від 14.01.2019 як шахрайство та приєднано до матеріалів кримінального провадження №0000068 (а.с.50, 51, 102).

14 січня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до АТ «Ощадбанк» із письмовою заявою про повернення коштів, списаних із зарплатної та кредитної карток, на що отримала відмову банку (а.с.49).

Представником позивача надано суду витяг з СМС повідомлень Банку на фінансовий номер відповідачки, згідно з яким Банк скерував інформацію для реєстрації в Ощад 24/7, повідомляв про операції по списанню коштів (а.с.110-114).

Надходження СМС повідомлень на фінансовий номер телефону, зазначений відповідачкою при укладенні договору з банком також стверджується відповідною роздруківкою, наданою оператором ПрАТ «ВФ Україна» (а.с.142-145).

Як встановлено судом, між сторонами 10.09.2018 укладено договір комплексного банківського обслуговування, який передбачає відкриття рахунку та надання кредитних коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно з ч. 1 ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

Статтею 1073 ЦК України передбачено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» держатель спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Згідно з пунктом 2 розділу VІ Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05.11.2014 №705 у редакції станом на січень 2019 року (далі - Положення), емітент зобов`язаний не розкривати іншим особам, крім користувача, ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу. Користувач зобов`язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним.

Відповідно до пп.1, 4 пункту 3 розділу VІ Положення банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором, повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу. Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій.

Згідно з пунктом 5 розділу VI Положення користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які ним не виконувалися.

Згідно з пунктом 6 розділу VI цього Положення користувач після виявлення факту платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Пунктами 7, 8 розділу VI Положення визначено, що емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Відповідно до пункту 9 розділу VІ Положення користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Як встановлено судом, за результатами звернення ОСОБА_1 до АТ «Ощадбанк» з приводу факту несанкціонованого переказу коштів з її карткового рахунку невстановленою особою, була проведена перевірка. Встановлено, що спірні операції були здійснені з використанням усіх реквізитів платіжної картки Банку та з правильним введенням паролів (Пін-кодів для одноразової операції в мережі Інтернет), які могли бути відомі лише клієнту, так як були направлені на номер фінансового мобільного телефону, зазначений ОСОБА_1 в Заяві про приєднання до Договору комплексного обслуговування фізичних осіб, а саме НОМЕР_1 .

З урахуванням указаних норм матеріального права та встановлених судом обставин справи, відповідно до яких відповідач не забезпечила неможливості отримання сторонніми особами відомостей, які надали можливість електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, наслідком чого стало переведення коштів з карткового рахунку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що АТ «Ощадбанк» не несе відповідальності перед позивачем за вчинення відповідних платіжних операцій.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Заявлений позивачем розмір заборгованості відповідачка не спростувала і жодних заперечень щодо саме такого розміру - не подала.

Виходячи з наведеного, повно і об`єктивно дослідивши всі обставини справи та давши їм вірну правову оцінку, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги спростовуються вищенаведеними обставинами страви та не містять встановлених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення, ухваленого з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись ст.ст.268 ч.ч.4, 5, 367, 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_1 , подану від її імені представником ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий - суддя

Судді