Справа №461/8494/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2021 року Галицький районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Мисько Х.М.,

секретаря судового засідання Волошин Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) про визначення ідеальних часток у спільній сумісній власності, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить визначити з спільної сумісної власності в спільну часткову власність за позивачем в розмірі 1/3 ідеальної частки в квартиру АДРЕСА_2 та стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що квартира АДРЕСА_2 на праві спільної сумісної власності сторонам по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Виконавчим комітетом Львівської міської ради народних депутатів 22 травня 1996 року та зареєстровано ЛМБТІ в реєстрову книгу за №17383 від 03.06.1996 року. До 2015 року співвласником вищевказаної квартири також бала матір сторін по справі ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та її частку в розмірі 1/3 ідеальної частки в спільному майні була виділена та успадкована сторонами по справі в рівних частках, тобто по Ѕ ідеальній частці з 1/3 частки. В цілому, квартира загальною площею 118,9 кв.м. складається з чотирьох житлових кімнат, житловою площею 85,8 кв.м., у т.ч. кімната 21,8 кв.м., кімната 19,0 кв.м., кімната 23,5 кв.м., кімната 23,5 кв.м., кухня 10,7 кв.м., ванна кімната площею 4,8 кв.м., вбиральня 0,9 кв.м., коридор 3,5 +2,1 кв.м., вбудована шафа 0,713 кв.м., веранда 5,0 кв.м. Співвласники квартири є рідними сестрами, які зареєстровані та фактично проживають у вищевказаній квартирі. Крім того, позивач вказує, що відносини між нею та відповідачем за останні десять років склались не найкращі, що фактично створює умови, неможливі для сумісного проживання. З наведених обставин, виникло питання несумісності спільного проживання, однак відповідач відмовляється від вирішення конфлікту шляхом продажу квартири в цілому та визначення часток шляхом укладення відповідного договору про поділ часток в спільній сумісній власності. Відтак, просить позов задоволити.

Представник позивача адвокат Плат Є.І. подала на адресу суду заяву, в якій просить проводити розгляд справи без участі позивача та її представника. Позовні вимоги підтримує, просить такі задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 скерувала до суду заяву про визнання позовних вимог. Крім того, зазначила, що заперечує проти стягнення з неї судових витрат.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на квартиру № НОМЕР_2 від 22.05.1996 року, квартира АДРЕСА_2 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Квартира приватизована, згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Загальна площа квартири становить 118,90 кв.м. Свідоцтво видано згідно з розпорядженням від 22.05.1996 року №340.

Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Першої львівської державної нотаріальної контори, спадкоємцями майна ОСОБА_3 , 1941 р.н., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 є: її донька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до Ѕ частки у спадщині, в т.ч. з урахуванням 1/6 частки спадщини, від якої відмовився чоловік померлої ОСОБА_5 ; її донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , до Ѕ частки у спадщині, в т.ч. з урахуванням 1/6 частки спадщини, від якої відмовився чоловік померлої ОСОБА_5 . Спадщина, на яку в указаній частці видано це свідоцтво складається з :1/3 частини квартири АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

При цьому, відповідно до положень ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ст.370 ЦК України, якою регулюється питання про виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності та якою передбачено, що співвласники спільної сумісної власності, як і співвласники спільної часткової власності мають право на виділ у натурі частки із спільного майна з тією лише різницею, що учасники першої не мають завідомо визначених ідеальних часток у праві спільної власності, а відтак, вони мають бути передусім визначені, після чого стає можливим виділ частки в натурі. При визначені розміру часток співвласників у спільній сумісній власності вважається, що вони є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між співвласниками, законом або рішенням суду.

Згідно із положеннями ст.372 Цивільного кодексу України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Також слід зазначити, що згідно із ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Порядок та підстави визначення часток у праві спільної часткової власності визначено у ст.357 ЦК України.

Зокрема, зі змісту ст.357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

Згідно ч.2 ст.8 ЗУ «державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року (в редакції на час видачі свідоцтва) передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб ( ч.1 ст.316 ЦК України).

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч.1ст.317 ЦК України).

Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно) (ч.1 ст.355 ЦК України).

Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (ч.1 ст.368 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.355 Цивільного кодексу України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Відповідно до ч.1 ст.368 Цивільного кодексу України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Частиною 1 ст.356 Цивільного кодексу України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Приписами частин 1 та 2 статті 372 Цивільного кодексу України встановлена презумпція рівності часток у праві спільної сумісної власності, а саме вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Власниками квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . На даний час вказана квартира належить учасникам справи на праві спільної сумісної власності, тобто розмір часток співвласників у праві власності не визначений, проте презюмується, що такі частки мають бути рівними.

Крім того, статтею 372 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Виходячи з принципу рівності прав суб`єктів права спільної сумісної власності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Крім того, у відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 гривень.

Керуючись ст.ст. 141, 247, 258, 259, 236-265, 351 355, 430 ЦПК України, ст.ст. 180, 182, 191 СК України, суд, -

в и р і ш и в:

позов задоволити.

Визначити з спільної сумісної власності в спільну часткову власність за ОСОБА_1 в розмірі 1/3 ідеальної частки в квартирі АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 840,80 грн.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м.Львова протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Мисько Х.М.