КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №756/7162/13 Головуючий у І інстанції Ткач М.М.
Провадження №22-ц/824/9140/2021 Доповідач у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Таргоній Д.О.,

за участі секретаря судового засідання Сакалоша Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 26 лютого 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , головний державний виконавець Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Рудьковська О.С.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із вказаною скаргою на дії державного виконавця посилаючись на те, що у провадженні головного державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Рудковської О.С. перебуває виконавче провадження № 42537657 з примусового виконання виконавчого листа № 2/756/3121/2013, виданого Оболонським районним судом м. Києва 27.02.2014 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.05.2013 і до досягнення дитиною повноліття. 26.03.2014 державним виконавцем Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м.Києва було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження. 23.11.2020 представник ОСОБА_1 - Гіль Н.В. звернулась із заявою до Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про скасування арешту майна, у зв`язку зі сплатою боргу по аліментах та відсутністю заборгованості по щомісячних платежах. 13.12.2020 представником ОСОБА_1 - Гіль Н.В. було отримано лист головного державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Рудьковської О.С. від 09.12.2020, за змістом якого в знятті арешту з майна було відмовлено.

Посилаючись на те, що заборгованість по аліментам відсутня, скаржник вважає, що дії державного виконавця щодо відмови в знятті арешту з майна, що належить скаржнику на праві власності є безпідставними та незаконними.

На підставі викладеного просив суд першої інстанції визнати неправомірними дії головного державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Рудьковської О.С. щодо відмови в скасуванні арешту на майно, а саме на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві власності належить ОСОБА_1 та зобов`язати головного державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Рудьковську О.С. або іншу уповноважену посадову особу Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в порядку встановленому Законом України «Про виконавче провадження» вчинити відповідні дії, спрямовані на скасування арешту на майно, а саме на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві власності належить ОСОБА_1 , у вигляді винесення відповідної постанови.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 26 лютого 2021 року в задоволенні скарги відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що суду першої інстанції були надані належні та допустимі докази на підтвердження вимог скарги, в тому числі й докази погашення заборгованості по сплаті аліментів, що є підставою для скасування арешту майна, однак суд першої інстанції не врахував надані докази та дійшов передчасного висновку про безпідставність вимог скарги.

Виклад інших вимог скарги зводиться до цитування норм матеріального та процесуального права, а також викладу обставин, що були є аналогічними до тих, які вже були викладені в скарзі на дії державного виконавця.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким скаргу на дії державного виконавця задовольнити в повному обсязі.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Гіль Н.В. в судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомляли.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги доходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, враховуючи наступне.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду скаргу судом не було встановлено, що оскаржуваними рішеннями, дією чи бездіяльністю державного виконавця було порушено права та свободи скаржника. Незважаючи на те, що на момент звернення до суду зі скаргою у боржника відсутня заборгованість по сплаті аліментів, обтяження у вигляді арешту нерухомого майна стимулює належне виконання зобов`язань. Окрім того боржник відбуває покарання в місцях позбавлення волі та постійно етапується до різних установ виконання покарань.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 04.10.2013 було стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.05.2013 і до досягнення дитиною повноліття.

На виконання вищезазначеного рішення було видано виконавчий лист №2/756/3121/2013 .

Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції від 17.03.2014 було відкрите виконавче провадження №42537657 з примусового виконання виконавчого листа № 2/756/3121/2013, виданого Оболонським районним судом м. Києва 27.02.2014 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.05.2013 і до досягнення дитиною повноліття.

26.03.2014 державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції з метою забезпечення виконання рішення суду було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відповідно до якої накладено арешт на все майно ОСОБА_1 та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна яке йому належить.

Постанова від 26.03.2014 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відповідно до якої накладено арешт на все майно ОСОБА_1 та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна яке йому належить, не була оскаржена ОСОБА_1 .

Згідно довідки-розрахунку заборгованості від 23.12.2020 складеної головним державним виконавцем Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Рудьковською О.С. заборгованість ОСОБА_1 , згідно з виконавчим листом №2/756/3121/2013 від 27.02.2014 виданим Оболонським районним судом м.Києва, станом на 23.12.2020 відсутня (т.3 а.с.94-99).

23.11.2020 представник ОСОБА_1 - Гіль Н.В. звернулась із заявою до Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про скасування арешту майна, у зв`язку зі сплатою боргу по аліментах та відсутністю заборгованості по щомісячних платежах.

Листом від 09.12.2020 головним державним виконавцем Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Рудьковською О.С. було відмовлено представнику ОСОБА_1 - Гіль Н.В. у скасуванні арешту майна боржника, посилаючись на ч.4 п.7 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до звітів про здійснені відрахування та виплат за 2018-2020 роки наданих ДУ «Менська виправна колонія (№91) із доходу ОСОБА_1 проводили стягнення, на підставі постанов державного виконавця про звернення стягнення на його доходи, однак після утримання податків, розмір утримання становив менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тоді як згідно пункту 2 статі 182 Сімейного кодексу України (зі змінами), мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Крім того, у частині звітів про здійснені відрахування та виплат за 2018-2020 роки наданих ДУ «Менська виправна колонія (№91), відсутня інформація про отримання ОСОБА_1 будь-якого доходу.

З аналізу вимог статті 447 ЦПК України вбачається, що під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою на рішення, дію або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, яким порушено їхні права чи свободи.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження виконавче провадження», як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов`язки суб`єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.

Отже, завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинення таких дій державним виконавцем є фактичною перевіркою дотримання положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» законодавцем встановлені виключні випадки у виконавчому провадженні в яких державний виконавець знімає арешт з усього майна боржника.

Порядок зняття арешту з майна боржника регламентований статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, частиною 4 статті 59 зазначеного вище Закону визначено, що арешт з майна боржника знімається у разі: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів , стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч.5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Беззаперечно до п. 7 ч.4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт з майна боржника знімається у випадку погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, але якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що виконання рішення суду про стягнення аліментів не забезпечено в іншій спосіб, оскільки позивач відбуває покарання в місцях позбавлення волі, має нестабільний заробіток.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду. В судове засідання при розгляді апеляційної скарги представник позивача - адвокат Гіль Н.В. надала довідку про те, що позивачу у державній установі «Крижопільський виправний центр» протягом чотирьох місяців нараховується заробітна плата, з якої стягуються аліменти. Також пояснила, що позивач уклав трудову угоду до грудня 2021 року, отже виконання рішення суду буде забезпечено його заробітною платою.

Разом із тим, враховуючи те, що внаслідок перебування позивача у місцях позбавлення волі він обмежений у працевлаштуванні і отриманні стабільного доходу для сплати аліментів у визначеному судом розмірі, його працевлаштування носить тимчасовий характер, арешт його майна є дієвим забезпечувальним заходом виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваного рішення суду з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, таким чином апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 26 лютого 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , головний державний виконавець Оболонського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Рудьковська О.С. залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08 липня 2021 року.

Суддя-доповідач

Судді: