06 липня 2021 року м. Лисичанськ
Лисичанський міський суд Луганської області в складі:
головуючого судді Луньової Д.Ю.,
за участю: секретаря судового засідання Жукової Д.Д.,
за відсутності сторін,
23.11.2020 року представник позивача Ковтун Л.Я., яка діє в інтересах ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, в якому просить позбавити ОСОБА_3 , батьківських прав відносно доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обґрунтування своїх вимог представник позивача посилається на те, що відповідачка ОСОБА_3 дочка позивача, у шлюбі не перебувала, народила доньку, батько дитини ОСОБА_5 , записаний відповідно до частини першої ст. 135 СК України. Мати дитини ОСОБА_3 вихованням доньки не займається, в 2019 р. виїхала до м. Харків, періодично дзвонить позивачу, але про дитину не запитує, не просить надати телефон дитині, поводиться так, ніби то дитина не існує. Таке саме відношення до дитини було і в той час, коли відповідачка мешкала разом з батьками та дитиною. Матеріально відповідачка дитину не утримує. Грошові кошти, які відповідачка отримує на дитину, витрачає на свої потреби. Дитини проживає з позивачем, де створені всі умови для проживання та розвитку дитини. Позивач разом зі своїм чоловіком ОСОБА_5 виховують онуку, піклуються нею, утримують матеріально. Відповідач свої батьківські обов`язки відносно доньки не виконує без поважних причин, оскільки не проявляє щодо неї щонайменшої батьківської турботи та піклування, хоча має таку можливість, що свідчить про її небажання займатися вихованням дитини.
Ухвалою від 04.12.2020 у цивільній справі відкрито загальне позовне провадження. Роз`яснено відповідачеві його право подати відзив на позов протягом 15 днів з дня отримання ухвали. Копії зазначеної ухвали були направлені сторонам, а відповідачеві разом із копією позову та додатки (а.с.20-21).
У встановлений судом строк відповідач ОСОБА_3 відзив на позов не подала, жодних пояснень, заяв чи клопотань від неї суду не надходило.
Ухвалою суду від 08.04.2021 закрито підготовче засідання у справі та призначено до судового розгляду справи по суті на 27.05.2021, про що сторони повідомлено належним чином.
Позивач і представник позивача в судове засідання не з`явились, представник позивача надала заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечували.
В судове засідання відповідач не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином шляхом розміщення оголошення на веб-сайті «Судова влада» суду про виклик до суду у даній справі.
Третя особа в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надали заяву в якій просять розглянути справу без їх участі, не заперечують проти задоволення позовних вимог, не заперечують проти заочного розгляду справи.
Враховуючи те, що судом були використані передбачені чинним законодавством способи для повідомлення відповідача про розгляд справи, та приймаючи до уваги той факт, що наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті, суд зі згоди представника позивача у відповідності до норм ст. 280 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи.
Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За приписами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до частини 1 статті 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (статті 51 Конституції України).
Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання у сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 12 вищезгаданого Закону визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку мережі дитячих закладів. Відповідно до статті 14 указаного Закону, діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.
Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя.
Згідно ст. 164 СК України батько або матір дитини можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Пленум Верховного Суду України в постанові за № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», зокрема п.п. 15, 16, роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Дослідженими судом письмовими доказами встановлено наступне.
З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 25.02.2016 р., що ОСОБА_4 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , матір`ю записана ОСОБА_3 , батьком - ОСОБА_5 (а.с.4).
З копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст. 135 СК України, що відомості про батька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , записані відповідно до ч.1 ст. 135 СК України (а.с.5).
З побутової характеристики № 189 від 30.10.2020, виданої КП «ЖЕК №1», що ОСОБА_3 за місцем реєстрації не живе з 2019 року (а.с.7).
З побутових характеристик №190 від 30.10.2020 і № 194 від 06.11.2020, виданих КП «ЖЕК №1» на ім`я ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , що за час мешкання за адресою реєстрації, нарікань на порушення загального порядку та моральної поведінки не зареєстровано (а.с.8, 9).
З акту обстеження житлово-побутових умов дитини від 03.11.2020, складеного комісією у складі головного спеціаліста служби у справах дітей Столярової А.М., головного спеціаліста ОСОБА_6 , в результаті перевірки умов проживання встановлено, що дідусь та бабуся створили належні умови для виховання та розвитку малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у дівчинки є окреме ліжко, іграшки, дитяча література. Зі слів ОСОБА_1 мати дитини не займається вихованням дочки (а.с.10).
З характеристики від 03.11.2020 №289, виданої комунальним закладом «Лисичанський дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №4 «Росинка», що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 29 липня 2019 року по теперішній час відвідує середню групу №12 «Курчата». Вихованням ОСОБА_4 на даний час займаються дідусь ОСОБА_5 та бабуся - ОСОБА_1 . Вони зацікавлені у вихованні і розвитку своєї онуки: приймають активну участь в житті дитячого садка і групи, постійно знаходяться в контакті з вихователем, відвідують батьківські збори, цікавляться успіхами дівчинки. Мати дитини з`явилась в дитячому садку декілька разів, на початку перебування дитину у молодшій групі №12 «Курчата». Протягом останнього часу не цікавилась розвитком дитини в дошкільному закладі (а.с.11).
З довідки № 172 від 30.10.2020, виданої КП «ЖЕК №1», що ОСОБА_1 і її чоловік ОСОБА_5 дійсно проживають та ведуть спільне господарство за адресою: АДРЕСА_1 . Мати дитини ОСОБА_3 з сім`єю не живе з серпня 2019 р. і по теперішній час, сумісне господарство не веде та участі у вихованні дитини не приймає, дитина знаходиться на утриманні дідуся і бабусі. Довідка засвідчена підписами сусідів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 (а.с.12).
З наказу від 03.11.2020 №36 про тимчасове влаштування малолітньої дитини ОСОБА_4 в сім`ю бабусі ОСОБА_1 , що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 тимчасово влаштовано в сім`ю бабусі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до прийняття рішення Лисичанським міським судом про позбавлення батьківських прав (а.с.13).
З Висновку органу опіки та піклування військово-цивільної адміністрації м. Лисичанськ від 18.02.2021 р. №619/01-16, вбачається що ОСОБА_3 є матір`ю малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батько дитини записаний ОСОБА_5 відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. ОСОБА_3 з донькою ОСОБА_4 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 з дідусем ОСОБА_5 та бабусею ОСОБА_1 . Довідка КП «ЖЕК №1» показує, що ОСОБА_3 за місцем реєстрації не проживає з серпня 2019 року і по теперішній час, сумісне господарство не веде та участі у вихованні дитини не приймає. Акт обстеження житлово-побутових умов дитини, свідчить, що малолітня дитини ОСОБА_4 проживає з бабусею та дідусем. Мати дитини з донькою не проживає з серпня 2019 року, вихованням та утриманням дитини займаються бабуся та дідусь. Малолітня дитина відвідує комунальний заклад «Лисичанський дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №4 «Росинка», мати дівчинки протягом останнього часу не цікавилась розвитком дитини в дошкільному закладі. Наказом начальника служби від 03.11.2020 №36 малолітня дитина тимчасово влаштована в сім`ю бабусі. Орган опіки та піклування військово-цивільної адміністрації м. Лисичанськ прийшов до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відносно її малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Звертаючись до суду із позовом про позбавлення відповідача батьківських прав, представник позивача посилається на те, що відповідач покладених на нього батьківських обов`язків виховувати та утримувати свою доньку не виконує протягом тривалого часу, не здійснює жодних дій, спрямованих на їх виконання.
Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року. № 789-ХІІ, встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини.
Частиною 2 ст. 27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві.
Сімейний кодекс України детально регулює питання застосування такого засобу захисту дитини, її прав та інтересів від посягань з боку її власних батьків як позбавлення батьківських прав.
За змістом ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.
Як передбачено ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Стаття 164 СК України чітко встановлює перелік підстав позбавлення батьків батьківських прав. Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини є підставою для позбавлення батьківських прав.
Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ К онвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Суд неодноразово в своїх рішеннях зазначав, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35-36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Як випливає з Рішення Європейського суду з прав людини справа «Савіни проти України» від 18 грудня 2008 року, при вирішенні прав про позбавлення батьківських прав має бути встановлено відсутність поважних причин не виконання батьками батьківських обов`язків, які б виправдовували позбавлення батьківських прав.
Згідно статей 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991 р., № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків.
За роз`ясненнями п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 р., позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
За змістом п. 16 вищевказаної Постанови ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
В судове засідання відповідач не надала жодного доказу або ж свої заперечення щодо недоцільності позбавлення її батьківських прав та відсутності її вини у невиконанні своїх обов`язків по вихованню дитини, тому суд враховує лише ті докази, які містяться в матеріалах справи та вважає, що представником позивача повністю доведено необхідність позбавлення відповідача батьківських прав щодо її малолітньої доньки у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх батьківських обов`язків. Неявка відповідача в судові засідання також свідчить про її байдужість до долі доньки.
З огляду на наведене, у судовому засіданні було достовірно встановлено, що відповідач свідомо нехтує своїми обов`язками стосовно своєї малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не піклується про її фізичний та духовний розвиток, не забезпечує її необхідним вихованням, навчанням, доглядом, що в сукупності суд розцінює як ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, а надані по справі докази вказують на свідоме небажання відповідача належним чином виконувати батьківські обов`язки, піклуватись про дитину та займатись її вихованням.
Суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу, що при зміні своєї поведінки та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав, згідно із ст. 169 СК України, має право звернутися до суду із позовом про поновлення батьківських прав.
Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 166 Сімейного кодексу України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.
Відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, яка позбавлена батьківських прав не звільняється від обов`язку щодо утримання дітей, та згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Способи виконання обов`язку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Згідно зі ст. 182, 183 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
За таких обставин, суд також вважає необхідним стягнути з відповідача на користь особи, в якої буде знаходитися дитина, аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову до суду 23.11.2020 і до досягнення дитиною повноліття.
На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів за один місяць.
Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до ст. 141 ЦПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 32, 51 Конституції України, 12-13, 81, 89, 141, 263-265, 284 ЦПК України, ст.ст. 19, 164-166, 180-185, 190-191 СК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007, Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд -
Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 батьківських прав відносно її малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягувати з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ), аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову до суду 23.11.2020 і до досягнення дитиною повноліття.
Рішення суду в частині стягнення аліментів у розмірі суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Відповідно до ст. ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Луганського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.Ю. Луньова