Справа № 703/891/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2021 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді Прилуцького В.О.

секретаря судового засідання Кочеткової І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом АТ КБ «Приват банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

встановив:

Позивач Акціонерне Товариство Комерційний Банк «Приватбанк» (далі по тексту - АТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду позовом про стягнення заборгованості за кредитном з ОСОБА_1 в сумі 53160 грн. 83 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29 жовтня 2018 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, які викладені на сайті www.privatbank.ua Тарифами складає між ним і Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві б/н від 29 жовтня 2018 року. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Підписавши заяву між сторонами, у відповідності до ст. 634 ЦК України, був укладений Договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку та кредитного договору. Банком на підставі Договору надання банківських послуг відкрито кредитний рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у Довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а відповідачу надано у користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 4200 грн. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі якого відповідач при укладені договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Таким чином, банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме: згідно з п. 2.1.1.12.3. Але в процесі користування кредитним рахунком відповідач не сплатив своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями. Таким чином, у порушення п. 2.1.1.5.5 Договору, а також ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. Згідно з п. 2.1.1.12.7.1.1, Договору сторони дійшли згоди, що у разі непогашення боргових зобов`язань за Кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем в якому були здійснені трати за користування кредиту Клієнт сплачує Банку проценти в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті з розрахунку 365/366 календарних днів на рік. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 25 лютого 2021 року має заборгованість - 53160 грн. 83 коп., яка складається з наступного: 41822 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 11388 грн. 83 коп. - заборгованість за простроченими відсотками.

Просить стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 29 жовтня 2018 року у розмірі 53160 грн. 83 коп. та судові витрати у розмірі 2270 грн.

В судове засідання представник позивача не з`явився, в матеріалах справи міститься клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.70).

Відповідач у судове засідання не з`явився, надіслав до суду відзив на позовну заяву в якому просив суд відмовити у задоволенні позову через його безпідставність та не обґрунтованість. Свої заперечення проти позову обгрунував тим, що він дійсно звертався 29 жовтня 2018 року до банку з метою отримання інформації щодо кредитування. Однак цього дня він жодного договору із АТ КБ «Приват Банк» не оформляв, кредитну карту не отримував як і не відкривав жодного рахунку в банку. Із наданої позивачем анкети заяви, на думку позивача взагалі не вбачається факту отримання ним будь - яких кредитних коштів, встановлення відсотків за користування ним, а також не зазначено термін на який такий кредит видається. Оскільки заява - анкета не містить обов`язкових умов така заява не може вважатись договором про надання банківських послуг, а тому позов банку є безпідставним та таким, що не піддягає до задоволення.

В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось.

Суд, вивчивши матеріали справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до висновків, що позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

14 червня 2018 відбулася державна реєстрація та змінено повне та скорочене найменування позивача з Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (скорочена назва ПАТ КБ "ПриватБанк") на Акціонерне товариство комерційний банк "Приват Банк" (скорочена назва АТ КБ "ПриватБанк").

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПРИВАТБАНК»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Як вбачається з матеріалів справи, 29 жовтня 2018 відповідач звернувся до позивача із Анкетою-заявою про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (далі - Умови) (а.с.10), яка в сукупності з цими Умовами, а також витягом з Тарифів обслуговування кредитних карток (а.с.11-12) за доводами позивача мала б складати Договір про надання банківських послуг.

Посилаючись на невиконання відповідачем умов Договору про надання банківських послуг, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість станом на 25 лютого 2021 року в розмірі 53160 грн. 83 коп., яка складається з наступного: 41822 грн.- заборгованість за тілом кредиту, 11338 грн. 83 коп. заборгованість за простроченими відсотками. Банк надав на підтвердження суми боргу розрахунок заборгованості за договором б/н від 29 жовтня 2018 року (а.с.6-7).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з ст. 76-81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для справи. Докази повинні бути належними, допустимими та достовірними. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивач вказані приписи Кодексу не виконав. Зокрема, позивачем не надано суду:

- документальне підтвердження фактичного надання кредиту відповідачу;

- документальне підтвердження, які саме тарифи діяли на час підписання, що згідно Анкети-заяви є невід`ємною частиною договору, і таким чином не довів у суді сам факт укладення з відповідачем Договору про надання банківських послуг;

- інформацію щодо видачі номеру картки, яка видавалася ОСОБА_1 відповідно до кредитного договору б/н від 29 жовтня 2018 року, строку дії та перевипуску картки.

Крім того, із стандартного формуляра бланка Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та самих цих Умов неможливо зрозуміти, до яких саме умов і правил приєдналася відповідач (а.с.10).

До справи приєднано копію Паспорту споживчого кредиту, який не підписаний відповідачем, що могло б свідчити про підтвердження ним факту ознайомлення зі змістом цих документів і згодою на їх виконання (а.с.11-12).

За таких обставин, додані позивачем до позовної заяви документи, а саме: Анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, Паспорт споживчого кредиту в сукупності не визначають умови кредитного договору між сторонами.

Одночасно, витяг з «Умов та Правил надання банківських послуг» так як і Паспорт споживчого кредиту містять перелік карт, які є в ПриватБанку, однак у суду відсутня можливість встановити, які саме тарифи діяли з 29 жовтня 2018 року, тобто з дня підписання Анкети-заяви ОСОБА_1 , та чи взагалі ним отримано, кредитні кошти, встановити неможливо.

Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та копія наказу банку щодо затвердження змін до «Умов та Правил надання банківських послуг» також не підтверджують факту надання кредитних коштів відповідачу 29 жовтня 2018 року (а.с.13-57).

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, чи взагалі отримував ОСОБА_1 саме кредитну карту та який її вид - « Універсальна », чи «Універсальна GOLD». Про вид кредитної картки не зазначає і сам позивач в позовній заяві.

В матеріалах справи міститься Анкета - заява від 29 жовтня 2018 року, підписана відповідачем, однак з її змісту жодним чином не вбачається, що ОСОБА_1 оформив платіжну картку та який її кредитний ліміт, позивачем не надано доказів, що саме 29 жовтня 2018 року він отримав будь - яку кредитну карту та відповідно кредит.

Із змісту вказаної Анкети заяви вбачається, що в ній містяться лише анкетні дані відповідача, його місце проживання, роботи, дохід, контакті номери та соціальний статус. Відомості про бажаний вид кредитної картки та бажаний кредитний ліміт у ній відсутні (а.с.10).

Крім цього, слід зазначити, що позивачем до матеріалів справи додано довідку про видачу кредитних карток ОСОБА_1 з якої вбачається, що ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір б/н, за яким було надано кредитну карту № НОМЕР_1 , датою відкриття є - 05 вересня 2019 року та терміном дії до - липня 2023 року (а.с.9). Позивач же зазначає, що ОСОБА_1 оформив договір про надання банківських послуг та відповідно отримав кредитну картку 29 жовтня 2018 року. Тоюто, виходячи зі зі мусту довідки, відповідач отримав кредитну карту майже через рік з моменту підписання договору б/н від 29 жовтня 2018 року.

З наданої позивачем довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н) вбачається, що старт карткового рахунку № НОМЕР_1 відбувся 05 вересня 2019 року (а.с.8). Окрім того із вказаної довідки суд також не має можливості встановити, який саме вид кредитної картки отримав відповідач ОСОБА_1 .

Надана до суду виписка за договором б/н станом на 1 березня 2021 року свідчить лише про те, що ОСОБА_1 користувався карткою № НОМЕР_1 починаючи з 05 вересня 2019 року. Однак, жодним чином не підтверджує факту складення договору про надання банківських послуг між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_1 29 жовтня 2018 року, отримання останнім кредитної картки, її виду, розміру кредитного ліміту, відсоткової ставки за кредитом та терміну дії договору (а.с.65-67).

Також, позивачем не доведено належними та достатніми доказами, що саме ці Витяг з Тарифів та Умови та Правила, які надані позивачем до позовної заяви, розумів відповідач ОСОБА_1 та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент підписання ОСОБА_1 заяви від 29 жовтня 2018 року взагалі містили умови, які зазначені в документах, доданих банком до позовної заяви.

В оцінці доводів позивача про те, що саме заява позичальника разом з цими Умовами та Правилами становить укладений між ними кредитний договір, слід дотриматися правового висновку Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, ухваленій у аналогічних правовідносинах, зміст якої зводиться до того, що роздруківка Умов та Правил із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15), та що неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Також позивачем до суду надано Розрахунок заборгованості за договором б/н від 29 жовтня 2018 року, укладеного між ПриватБанком та ОСОБА_1 за період з 05 вересня 2019 року по 02 лютого 2021 року, але не зазначено за якими саме картками.

Вказані розрахунки заборгованості розраховані з 05 вересня 2019 року, що унеможливлює встановити дійсну суму заборгованості починаючи з 29 жовтня 2018 року, як зазначає позивач, про оформлення договору саме цього дня (а.с.6-7).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).

Згідно приписів ч. 1 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Належних доказів того, що відповідачу ОСОБА_1 по його заяві від 29 жовтня 2018 року була видана будь-яка кредитна картка матеріали справи не містять. Згідно із довідкою АТ КБ «ПРИВАТБАНК» ОСОБА_1 була видана картка з датою відкриття - 05 вересня 2019 року (а.с.9). Дані щодо видачі інших кредитних карток в період з моменту укладення договору з 29 жовтня 2018 року і до дати звернення позивача до суду матеріали справи не містять.

Посилання банку на фактичне користування відповідачем кредитними коштами з використанням отриманої кредитної карти, що підтверджується випискою про рух грошових коштів по рахунку відкритого на його ім`я, суд не приймає до уваги, оскільки вказане не свідчить про наявність між сторонами кредитних правовідносин за відсутності доказів укладення саме кредитного договору, а сам факт користування ОСОБА_1 кредитною лінією та часткове погашення коштів не свідчить про достеменну обізнаність відповідача, як це передбачено діючим законодавством, про суму кредитного ліміту, умови зміни розміру такого ліміту, порядку та розміру нарахування відсотків, терміну дії договору тощо. Отже, сам по собі факт користування такими коштами не породжує виникнення між сторонами кредитного зобов`язання, а має іншу правову природу.

Рішенням Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) визначено, що держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних відносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору.

Отже, з огляду на те, що ОСОБА_1 є споживачем послуг, саме на банк покладається обов`язок дотримання вимог Закону України «Про захист прав споживачів» при укладенні правочину з певним обмеженням дії принципу свободи цивільного договору зі сторони кредитора.

Жодних інших доказів про отримання відповідачем у 2018 році будь-яких карток на підставі підписаної відповідачем анкети-заяви від 29 жовтня 2018 року та що відповідач розпоряджався відповідними коштами на умовах даного конкретного кредитного договору - позивачем не надано.

Крім того, не доведено, яку саме кредитну картку отримав відповідач на підставі підписаної ним 29 жовтня 2018 року Анкети-заяви, оскільки довідкою, виданою АТ КБ «ПриватБанк», цей факт не підтвердився, а містить протилежне (а.с.9).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, в наданій Анкеті-заяві від 29 жовтня 2018 року, підписаній відповідачем ОСОБА_1 , відсутні істотні умови кредитного договору, які є обов`язковими відповідно до вимог ст. 1054 ЦК України та відповідно до яких суд мав би встановити суму кредиту та наявність заборгованості за даним кредитом.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати пов`язані з розглядом справи у разі відмови у задоволенні позову, покладаються на позивача.

Виходячи з вище викладеного, пред`явлений позов не підлягає задоволенню, оскільки не підтверджується належними та беззаперечними доказами.

Керуючись ст. 10, 12, 81, 141, 265, 273, 274, 279, 280, 282, 352, 354 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В задоволенні позову АТ КБ «Приват банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду через Смілянський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 05 липня 2021 року.

Головуючий: В. О. Прилуцький