ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 683/1216/16-ц
Провадження № 22-ц/4820/261/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Гринчука Р.С., Купельського А.В.,

секретаря: Шевчук Ю.Г.,

учасники справи: апелянт ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 21 березня 2018 року (суддя Бондарчук Л.А.) за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У травні 2016 року акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява АТ КБ «ПРИВАТБАНК» мотивована тим, що 06 листопада 2007 року між банком та відповідачем укладено договір про іпотечний кредит № HMSWGI, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 200 000 грн. терміном до 06 листопада 2016 року та зобов`язувався повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, що встановлені кредитним договором.

Банк вказував, що позичальник взяті на себе зобов`язання за кредитним договором виконував неналежним чином, станом на 14 квітня 2016 року заборгованість перед банком становила 424 471,92 грн., яка складалася із: заборгованості за кредитом 143 020,13 грн., заборгованості за процентами 133 170,29 грн., пені 109 693,14 грн., штрафів, передбачених умовами договору, 38 588,36 грн. Відповідач добровільно сплатити заборгованість відмовлявся.

Позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості у розмірі 424 471,92 грн. та вирішити питання розподілу судових витрат.

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 21 березня 2018 року позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за договором про іпотечний кредит від 06 листопада 2007 року № HMSWGI, яка утворилась станом на 14 квітня 2016 року, у сумі 385 883,56 грн., з яких: 143 020,13 грн. заборгованість за кредитом, 133 170,29 грн. заборгованість за процентами, 109 693,14 грн пеня. У задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення штрафу у розмірі 38 588,36 грн. відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 5787,68 грн. судового збору.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконував належним чином умов кредитного договору, починаючи з 2011 року у нього виникла прострочена заборгованість не лише за процентами, а й за тілом кредиту, тому станом на 14 квітня 2016 року утворилась заборгованість, яка складається із заборгованості за кредитом, заборгованості за процентами та пені.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення штрафу, що передбачено пунктом 6.6 кредитного договору, суд першої інстанції вказав, що згідно зі статтею 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом безпідставно не взято до уваги квитанції надані відповідачем про сплату коштів в погашення кредиту на суму 368 586 грн., що на думку апелянта, підтверджує факт належного виконання ним умов кредитного договору. Крім того, судом не дано належної оцінки висновку експерта, відповідно до якого заборгованість по тілу та відсотках у нього відсутня. Також суд не врахував, що позов був поданий до суду ще 15.04.2016 року, тобто під час дії умов даного договору та стягнув заявлену ціну позову по рахунку позивача достроково.

Справа переглядалась судами неодноразово.

Постановою Апеляційного суду Хмельницької області від 21 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 21 березня 2018 року в частині задоволення позовних вимог змінено, зменшено суму заборгованості за договором про іпотечний кредит від 06 листопада 2007 року № HMSWGI, яка утворилась станом на 14 квітня 2016 року та підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК», до 362 971,01 грн. (з яких заборгованість за тілом кредиту становить 120 107,58 грн.).

Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 21 березня 2018 року в частині стягнення з ОСОБА_1 та користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» судового збору скасовано та в цій частині ухвалено нове судове рішення.

Судовий збір, сплачений АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у розмірі 5 444,47 грн., компенсовано за рахунок держави. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 листопада 2020 року постанову Апеляційного суду Хмельницької області від 21 травня 2018 року у частині задоволення позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою, яка міститься в матеріалах справи.

Заслухавши доповідача, учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду в частині відмови у стягненні штрафів з відповідача залишено без змін судом касаційної інстанції, тому в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Встановлено, що 06 листопада 2007 року між ЗАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») та ОСОБА_1 укладено договір про іпотечний кредит № HMSWGI, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 200 000 грн., а позичальник зобов`язувався прийняти, належним чином використати та повернути кредит у сумі 200 000 грн., сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 15 % річних, а також інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором .

Пунктом 2.4 договору передбачено, що позичальник зобов`язується щомісячно до 6 числа кожного місяця, починаючи з наступного після укладення цього договору, здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані кредитором проценти ануїтетними платежами в сумі не менше 3 409,74 грн. шляхом внесення готівки до каси кредитора або шляхом безготівкових перерахувань на відповідний рахунок. Останню сплату ануїтетного платежу здійснити не пізніше 06 листопада 2016 року.

Відповідно до пункту 6.4 договору про іпотечний кредит, при непогашенні кредиту в строки, визначені підпунктами 1.1, 2.4 цього договору, заборгованість у частині непогашеної суми кредиту вважається простроченою. На залишок заборгованості по простроченій сумі нарахування процентів здійснюється згідно з пунктом 6.2 даного договору з дати виникнення простроченої заборгованості.

Пунктом 6.2 договору визначено, що при порушенні позичальником зобов`язань з погашення кредиту, передбачених пунктом 1.1, 6.4 цього договору, позичальник сплачує проценти за користування кредитом у подвійному розмірі від зазначеного в пункті 1.1, нараховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

При порушенні позичальником будь-якого зобов`язання, передбаченого підпунктами 2.4, 6.2 договору, кредитор має право нарахувати, а позичальник зобов`язується сплатити кредитору пеню в розмірі 0,15 від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки (пункт 6.4 іпотечного договору).

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором від 06.11.2007 року № HMSWGI, станом на 14.04.2016 року заборгованість за кредитом становить 424 471,92 грн. з яких 143 202,12 грн. заборгованість за тілом кредиту, в тому числі 120107,58 грн. залишок простроченої заборгованості за наданим кредитом, 133170,29 грн. заборгованість за нарахованими відсотками, 0,00 нарахована комісія, 109 693,14 грн. пеня, 38 588,36 грн. штраф відповідно до умов договору.

На підставі ухвали Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 14 березня 2017 року проведено судово-економічну експертизу та 29 вересня 2017 року складено висновок № 270/17-22, яким встановлено, що заборгованість ОСОБА_1 по договору від 06.11.2017 року станом на 06.11.2016 року та на день постановлення висновку (як по відсотках, так і по тілу кредиту ) відсутня. Станом на 06.11.2016 року існує переплата в сумі 3020,34 грн.

Відповідачем надано копії квитанцій про сплату банку 28 ануїтетних платежів на виконання вимог кредитного договору, укладеного 06 листопада 2007 року.

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 20 серпня 2014 року у справі № 2-8/11 за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про визнання незаконним внесення змін до кредитного договору та за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 16 січня 2015 року залишено без змін, визнано недійсною угоду до договору про іпотечний кредит, укладеного між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 06 листопада 2007 року. Зобов`язано АТ КБ «ПРИВАТБАНК» провести перерахунок внесених ОСОБА_1 щомісячних платежів відповідно до умов договору про іпотечний кредит від 06 листопада 2007 року. У задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

У пункті 5.2.4 договору про іпотечний кредит передбачено, що кредитор має право вимагати від позичальника дострокового повернення суми кредиту в частині або в цілому, сплатити проценти за його користування та інших платежів, що належать до сплати за цим договором, а у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником будь-яких зобов`язань за цим договором або іпотечним договором, в тому числі, але не виключно, у випадку, зокрема прострочення сплати чергового платежу за кредитом та процентам за користування кредитом понад 2 місяці; використання кредиту на за цільовим призначенням; неподання позичальником, на вимогу кредитора, даних та інформації, що стосується його фінансового стану та стану предмету іпотеки та іпотечним договором, а також перешкоджання кредитору в здійсненні перевірки предмета іпотеки шляхом направлення повідомлення із зазначенням дати про дострокове розірвання договору.

Згідно з пунктом 6.3 договору іпотечного кредиту виконання позичальником вимоги кредитора щодо дострокового повернення суми кредиту та інших платежів відповідно до пункту 5.4 цього договору повинно бути здійснено позичальником у строк, зазначений кредитором у відповідній вимозі, але не пізніше 30 календарних днів з дати її отримання.

Відповідно до вимог пункту 6.5 договору іпотечного кредиту при непогашенні кредиту в строки, визначені пунктами 1.1, 2.4 цього договору, заборгованість в частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою. На залишок заборгованості по простроченій сумі кредиту нарахування процентів здійснюється згідно з пунктом 6.2 цього договору з дати виникнення простроченої заборгованості.

Згідно з умовами іпотечного кредиту, за наявності прострочення виконання основного зобов`язання в обумовлений сторонами строк, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку за рахунок переданого в іпотеку майна.

Звернення до суду з позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , в якому позивач в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № HMSWGI від 06.11.2007 року в розмірі 49393,90 дол. США просив звернути стягнення на предмет іпотеки житловий будинок та виселення всіх осіб які проживають чи зареєстровані в ньому., мало місце 02 квітня 2012 року.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, що вбачається із судового рішення, яким відмовлено АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у задоволенні його позову.

Таким чином, звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінило порядок, умови і строк дії кредитного договору . На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Такий висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року справа №310/11534/13-ц.

Щодо нарахування пені, то за нормами статей 549, 550, 551 ЦК України, пенею є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання і яка обчислюється у процентах від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.. Проценти на неустойку не нараховуються та, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Тобто неустойка нараховується в разі порушення боржником зобов`язання з першого дня прострочення та до тих пір, поки зобов`язання не буде виконане. Період за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. ЇЇ розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто пеня може нараховуватися на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано в законі чи договорі. Разом з тим відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Таким чином, стягнути неустойку (зокрема, пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише в межах спеціальної позовної давності, яка згідно із частиною першою статті 260 ЦК України обчислюється за загальним правилами визначення строків, установленими статтями 253-255 цього Кодексу, від дня порушення грошового зобов`язання.

Однак, за частиною 1 статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею боргу або іншого обов`язку.

Зважаючи на зазначене, позивач звернувся до суду 02 квітня 2012 року з позовом про дострокове повернення всієї суми заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, саме на час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. В подальшому проценти після закінчення строку кредитування не нараховуються.

Оскільки іншого доказу щодо розміру заборгованості за кредитним договором від 06.11.2007 року станом на 02.04.2012 року банком не надано, колегія суддів вважає за можливе визначити такий розмір із розрахунку заборгованості за договором № HMSWGI, від 06.11.2007 року станом на 14.04.2016 року (4-7 т.1).

Враховуючи зазначене, станом на 02.04.2012 року заборгованість відповідача за кредитним договором № HMSWGI, від 06.11.2007 року складала 164118,75 грн., з яких: 159524,80 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 4557,35 грн., - заборгованість за відсотками, 36,60 грн. - пеня, а всього 164118,75 грн.

В матеріалах справи містяться надані відповідачем копії квитанцій щодо сплати щомісячного ануїтетного платежу за іпотечним кредитним договором № HMSWGI, від 06.11.2007 року (а.с.50-61 т.1), із яких вбачається, що після закінчення строку кредитування, а саме 02.04.2012 року, відповідач, починаючи з 06.04.2012 року по 04.11.2016 року, продовжував сплачувати платежі в рахунок погашення заборгованості, а саме за 2012 рік (квітень - грудень) ним сплачено ануїтетних платежів на загальну суму 30129,22 грн., за 2013 рік сплачено - 39434,40 грн., за 2014 рік сплачено - 40141,46 грн., за 2015 рік сплачено - 41993,01 грн., за 2016 рік (січень - листопад) сплачено - 46760,00 грн. Всього після закінчення строку кредитування відповідачем в рахунок погашення заборгованості сплачено 198 458,09 грн.

За таких обставин, оскільки ОСОБА_1 , після закінчення строку кредитування, періодично сплачувались платежі на погашення заборгованості за кредитом - строки позовної давності ним переривалися.

Однак, враховуючи те, що розмір заборгованості на час закінчення строку кредитування 164118,75 грн. погашається платежами, які вносив відповідач вже після закінчення такого строку 198458,09 грн., колегія суддів вважає, що за таких обставин в задоволенні позову банку слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 21 березня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повне судове рішення складено 01 березня 2021 року.

Судді Т.О. Янчук

Р.С. Гринчук

А.В. Купельський