головуючий у суді І інстанції Волошин В.О.
провадження № 22-ц/824/4214/2021
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

за участю секретаря судового засідання - Костецької М.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 07 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «М.В.Л. ГРУП» про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля; витребування майна з чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В:

У провадженні Шевченківського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «М.В.Л. ГРУП» про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля; витребування майна з чужого незаконного володіння.

У грудні 2020 року позивачкою подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову в якій просила суд:

-накласти арешт на автомобіль марки «Volkswagen Caddy», білого кольору, 2003 року випуску, кузов НОМЕР_1 , який зареєстрований на праві приватної власності за ОСОБА_2 до вирішення справи по суті.

На обґрунтування заяви вказувала, що 11 квітня 2018 року позивачкою було придбано вказаний автомобіль. В подальшому позивачкою було передано автомобіль в оренду. Однак автомобіль не був повернутий позивачці з приводу чого вона звернулася до поліції. На адвокатський запит регіональний сервісний центр МВС в Київській області повідомив, що вказаний автомобіль було зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 02 жовтня 2018 року укладено з ТОВ «М.В.Л. ГРУП». Сторона позивача зазначає, що вказане майно (автомобіль) було відчужене без згоди позивачки. Крім того, позивачка зазначала, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у випадку, якщо позовна заява буде прийнята до розгляду, а рішення за результатом судового розгляду буде позитивним для позивача.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 07 грудня 2020 року заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ТОВ «М.В.Л. ГРУП» про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля; витребування майна з чужого незаконного володіння залишено без задоволення.

Не погоджуючись з указаною ухвалою, позивач через представника за довіреністю - адвоката Мацко М.А. звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу, з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення, яким вимоги заяви про забезпечення позову задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що на підтвердження факту, про те, що саме ОСОБА_1 є власником спірного автомобіля, до заяви про забезпечення позову, яка була подана разом із самим позовом, було долучено ряд документів, в тому числі і копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на ім`я позивачки, однак суд першої інстанції не звернув на це уваги.

Зазначає, що належний їй автомобіль був відчужений шахрайським способом, що підтверджує витяг з ЄРДР про наявність кримінального провадження. Також, зазначає, що судом першої інстанції не було враховано, що в незаконній схемі приймали участь і треті особи, яким був фактично переданий автомобіль під розписку, а потім був відчужений ТОВ «М.В.Л. ГРУП», яке до даного автомобіля не мало ніякого відношення.

Саме тому, позивач просила суд першої інстанції накласти арешт на спірний автомобіль, щоб попередити зміну власника та в подальшому виконання рішення суду при умові задоволенні позову.

Зазначає, що жодним чином накладення арешту на автомобіль, за умови можливого законного набуття ОСОБА_2 права власності, не перешкоджає користуватися вказаним транспортним засобом.

Відзиви учасників справи на апеляційну скаргу до суду не надходили.

Учасники справи (їх представники) у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явились, були належним чином повідомлені про розгляд справи, що підтверджено телефонограмами.

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, що не з`явились.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

На підставі частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації.

Згідно із частинами першою статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

При цьому заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

У постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 754/4437/18 (провадження № 61-47464св18) зроблено висновок про те, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що заявник просить забезпечити позов у визначений ним спосіб без надання жодних доказів того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у випадку задоволення позову.

Судом встановлено, що предметом спору за заявленими позовними вимогами ОСОБА_1 є: визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля; витребування майна з чужого незаконного володіння.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачкою було передано автомобіль в оренду. Однак автомобіль не був повернутий позивачці, з приводу чого вона звернулася до поліції. На адвокатський запит регіональний сервісний центр МВС в Київській області повідомив, що вказаний автомобіль було зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 02 жовтня 2018 року укладено з ТОВ «М.В.Л. ГРУП». Позивачка зазначала, що вказане майно (автомобіль) було відчужене без її згоди.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль, суд першої інстанції послався на те, що заявник просить забезпечити позов у визначений ним спосіб без надання жодних доказів того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у випадку задоволення позову.

Однак, цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результату розгляду справи по суті позову.

Забезпечення позову спрямоване насамперед проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його.

Важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Указане відповідає роз`ясненням, наданим судам у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», відповідно до якого, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року № ETS № 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

ЄСПЛ у рішенні від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України» вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 331/3944/18 (провадження № 61-11311св19).

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 указує, що між сторонами існує спір щодо автомобіля марки «Volkswagen Caddy», білого кольору, 2003 року випуску, кузов НОМЕР_1 , який вважає своєю власністю, та який вибув із її володіння до відповідачів поза її волею.

З огляду на наведене, обґрунтованими є доводи позивача про те, що автомобіль неодноразово переходив у власність інших осіб, а тому не виключається можливість чергового відчуження автомобіля, що може істотно ускладнити чи унеможливити виконання в майбутньому рішення суду, а також забезпечити ефективний захист і поновлення її порушених прав та інтересів.

Відмовляючи позивачу у забезпеченні позову в цій справі, суд першої інстанції не врахував наведені обставини та дійшов помилкового висновку про недоведеність підстав для задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірний автомобіль.

Колегія суддів враховує, що питання обґрунтованості позовних вимог перевіряються судом під час розгляду справи по суті і не мають розглядатися при забезпеченні позову, оскільки дана процесуальна дія є оперативним заходом, що вживається для забезпечення виконання рішення суду у разі його потенційного задоволення.

У даному ж випадку такі заходи забезпечення позову є дієвою та оптимальною процесуальною дією, яка не дозволить будь-яким особам на час вирішення спору розпорядитися спірним автомобілем, а також допоможе зберегти у незмінному стані спірний автомобіль.

Крім того, наведений захід забезпечення позову відповідає вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності вимог позивача щодо забезпечення позову і спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

За таких обставин, оскаржувана ухвала суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на автомобіль марки «Volkswagen Caddy», білого кольору, 2003 року випуску, кузов НОМЕР_1 , який зареєстрований на праві приватної власності за ОСОБА_2 підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви про забезпечення позову у даній справі.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 07 грудня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

В порядку забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «М.В.Л. ГРУП» про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля, витребування майна з чужого незаконного володіння накласти арешт на автомобіль марки «Volkswagen Caddy», білого кольору, 2003 року випуску, кузов НОМЕР_1 , який зареєстрований на праві приватної власності за ОСОБА_2 , до вирішення цивільної справи № 761/39509/20 по суті заявлених позовних вимог.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 25 лютого 2021 року.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба