ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/996/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" червня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Заставенко М.О.,

з секретарем судового засідання Проценко Я.Б.,

за участю

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Равлюка В.В.

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2021 року ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд з позовом, у якому просить усунути перешкоди в користуванні майном шляхом виселення ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3 , відповідач), а також витрати, пов`язані зі сплатою судового збору.

Позовні вимоги мотивує тим, що 28.12.2015 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був підписаний договір купівлі-продажу, який зареєстрований в реєстрі за № 797 та посвідчено приватним нотаріусом Зубковим Д.Ю. (далі за текстом - Договір), відповідно до якого ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Пунктом 4.2. Договору зазначено, що Продавець гарантує звільнити квартиру, у тому числі від проживання третіх осіб, в строк до 29.12.2015. Також пунктом 4.2. Договору зазначено, що Продавець гарантує звільнити квартиру, у тому числі від проживання третіх осіб, в строк до 29.12.2015. 05.08.2020 ОСОБА_1 засобом поштового зв`язку була направлена вимога до ОСОБА_3 про звільнення квартири за адресою: АДРЕСА_1 в 10 денний строк з моменту отримання даної вимоги. Зазначену вимогу відповідачем було отримано 12.08.2020, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення № 400. Але ніякого звільнення квартири і досі не відбулося, тобто відповідач і досі користується і проживає в квартирі без правових підстав та добровільно звільняти її не збирається, чим порушує та перешкоджає мені вільно користуватись та розпоряджатись своїм майном. Просить суд усунути перешкоди в користуванні майном шляхом виселення відповідача.

Ухвалою суду від 03.12.2021 прийнято дану цивільну справу до провадження та призначено до розгляду в загальному порядку. Підготовче засідання призначено на 23.02. 2021.

23.02.2021 від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду підготовчого засідання у зв`язку із хворобою, судом клопотання було задоволено підготовче засідання відкладено на 15.04.2021.

15.04.2021 відповідач в підготовче судове засідання не з`явився, подав клопотання про перенесення у зв`язку із карантинними обмеженнями в м. Києві. Судом відмовлено в клопотанні та ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду на 30.06.2021.

30.06.2021 в судове засідання відповідач з`явився, подав клопотання про поновлення строків на подання відзиву, мотивуючи тим, що не міг подати його раніше, клопотання судом задоволено, відзив прийнято до розгляду та надано для ознайомлення позивачу.

В судовому засіданні відповідач заявив клопотання про допит свідків, яке було задоволено судом частково, в частині допиту позивача ОСОБА_1 .

В судовому засіданні позивач та його представник адвокат Равлюк В.В. позовні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував мотивуючи тим, що він не укладав з позивачем договору купівлі-продажу квартири, а позичав в його брата гроші у борг під заставу квартири та зазначив, що свою правоту намагається довести у рамках кримінального провадження, що здійснюється Соломянським УП ГУ НП в м.Києві за фактом шахрайських дій та у рамках інших судових проваджень про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним. На теперішній час проживає в квартирі з родичами.

В судовому засіданні допитаний в якості свідка позивача ОСОБА_1 підтвердив, що 28.12.2015 між ним та ОСОБА_3 був підписаний договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до умов договору він перерахував на рахунок відповідача обговорену грошову суму вартості квартири. Укладений договір був посвічений нотаріально.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

28.12.2015 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був підписаний договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Зубковим Д.Ю. зареєстрований в реєстрі за № 797 відповідно до якого ОСОБА_1 є власником квартири, об`єкта житлової нерухомості, за адресою: АДРЕСА_1 (індексний номер витягу: 51097099; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 63).

Пунктом 4.2. Договору зазначено, що Продавець гарантує звільнити квартиру, у тому числі від проживання третіх осіб, в строк до 29.12.2015.

Пунктом 4.2. Договору зазначено, що Продавець гарантує звільнити квартиру, у тому числі від проживання третіх осіб, в строк до 29.12.2015 року.

05.08.2020 року ОСОБА_1 засобом поштового зв`язку направлена вимога до ОСОБА_3 про звільнення квартири за адресою: АДРЕСА_1 в десятиденний строк з моменту отримання даної вимоги, дану вимогу відповідачем було отримано 12.08.2020, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення № 400, але ніякого звільнення квартири не відбулося, відповідач і досі користується і проживає в квартирі без правових підстав чим порушує та перешкоджає позивачу вільно користуватись та розпоряджатись своїм майном.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судового розгляду.

Місто проживання відповідача відповідно до інформації з Реєстру територіальної громади м. Києва зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 , , але проживає в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 без відповідних правових підстав, чим чинить перешкоди у здійсненні права власності, відповідач не є членом моєї родини, а на даний момент є - тимчасовим жильцем, у зв`язку із чим, підлягає виселенню із займаного жилого приміщення.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України (далі за текстом - ЦКУ) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Стаття 319 ЦКУ говорить, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч 1,2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Квартирою, відповідно до ч. 1 ст. 382 ЦК України, є ізольоване помешканняу житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання.

Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Стаття 387 ЦКУ власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Стаття 391 ЦКУ зазначає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своїм майном.

Відповідно до ч 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

У зв`язку із порушенням права власності на майно, позивач змушений захищати свої права власника в суді, так як протягом всього часу відповідач відмовляється добровільно залишити помешкання, яке належить позивачу на праві приватної власності!

Відповідно до ч. 4 ст.9 ЖК УРСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Також, у частині 3 статті 98 ЖК УРСР встановлено, що тимчасові жильці зобов`язані на вимогу власника будинку негайно звільнити приміщення, яке вони займають. У разі відмови в цьому, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК УРСР, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Відповідно до ч.3 ст. 116 ЖК УРСР осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Тобто, положення статей 98, 116 ЖК УРСР передбачають підстави виселення, зокрема тимчасових жильців, оскільки після того, як вони позбулись права власності, вони стали тимчасовими жильцями.

Відповідно до цивільного та житлового законодавства, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, а саме виселення із займаного житлового приміщення, у тому числі звернутися до суду за захистом свого майнового права.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкоди в користуванні майном шляхом виселення ОСОБА_3 з квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір у розмірі 840,80 грн, який був сплачений позивачем при зверненні до суду з даним позовом.

Керуючись ст. ст. 11, 16, ЦК України, ст.ст. 316, 317, 319, 321,328, 379, 383, 382, 387, 391 ЦК України, ст.ст. 9, 109 ЖК УРСР, статтями 4,5, 118-120 ЦПК України, ст. ст. 10, 12, 19, 81, 82, 141, 206, 223, 263-265, 274-279, 289 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю - задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

Виселити ОСОБА_3 з квартири за адресою: АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір 840,80 грн.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , адреса реєстрації - АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт № НОМЕР_3 , адреса реєстрації - АДРЕСА_2 , адреса проживання - АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя М.О. Заставенко

Повний текст рішення складено 05.07.2021.