Справа № 462/49/20 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/811/2766/20 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2021 року м.Львів

Справа № 462/49/20

Провадження № 22ц/811/2766/20

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3

розглянув апеляційну скаргу Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на рішення Залізничного районного суду м. Львова, ухвалене у м. Львові 5 березня 2020 року у складі судді Ліуша А.І., у справі за позовом ОСОБА_2 до ЛМКП «Львівтеплоенерго» про стягнення середнього заробітку, -

встановив:

8 січня 2020 року ОСОБА_2 звернувся з позовом про стягнення середнього заробітку та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з несвоєчасним розрахунком при звільненні. В обґрунтування позову посилається на те, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 2 серпня 2019 року стягнуто з відповідача на його користь заборгованість по невиплаченій заробітній платі. Вказує, що відповідачем не виконано це рішення суду. Просить стягнути з відповідача 33 813,12 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 26 вересня 2019 року по 27 листопада 2019 року та 3 000 грн. на професійну правничу допомогу.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 5 березня 2020 року позов задоволено. Ухвалено стягнути з ЛМКП «Львівтеплоенерго» на користь ОСОБА_2 33 813, 12 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Проведено розподіл судових витрат.

Рішення суду оскаржуєЛМКП «Львівтеплоенерго». Зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові. Зазначає, що відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Зазначає, що позивач звернувся із заявою з порушенням строків позовної давності. Стягнення середнього заробітку не відноситься до позовних вимог щодо стягнення заробітної плати, а відтак на вказані позовні вимоги поширюється строк позовної давності у 3 місяці з часу коли позивач дізнався про порушення своїх вимог. Стверджує, що здійснений відповідачем розрахунок і виплата належних позивачу при звільненні сум ОСОБА_2 не оскаржувалися. Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 2 серпня 2019 року задоволено позов ОСОБА_2 та стягнуто з відповідача 80 528 грн. недоплаченої заробітної плати. Зазначає, що 2 серпня 2019 року ОСОБА_2 мав підтвердження про порушення свого права, і з цього моменту необхідно відраховувати строк позовної давності. Однак позивачем вказаний строк пропущено, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України).

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в статті 117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору. Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день,- наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не звільняє його від відповідальності.

У разі непроведення розрахунку у зв`язку з виникненням спору про розмір належних до виплати сум, вимога про відповідальність за затримку розрахунку підлягає задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.

При частковому задоволенні позову суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Право суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу.

Встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 2 серпня 2019 року стягнуто з ЛМКП «Львівтеплоенерго» на користь позивача заборгованість по невиплаченій заробітній платі у розмірі 80 528 грн. та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, всього - 101 854,10 грн. Рішення не оскаржене і набрало законної сили 3 вересня 2019 року.

25 вересня 2019 року позивач звільнений з роботи за згодою сторін. При звільненні йому не виплачено присуджені судом кошти. Такі сплачено 27 листопада 2019 року.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачем при звільненні позивача не проведено виплату заробітної плати, чим порушено строки її виплати. Тому з відповідача належить стягнути 33 813,12 грн. середнього заробітку за час затримки з 26 вересня 2019 року по 27 листопада 2019 року.

На підставі аналізу наявних у справі доказів колегія суддів прийшла до висновку, що при вирішенні цього спору належить врахувати розмір невиплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати, тривалість не проведення розрахунку.

Колегія суддів вважає за справедливе застосувати принцип співмірності та зменшити розмір відповідальності відповідача у виді стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

З урахуванням встановлено та принципу співмірності, колегія суддів прийшла до висновку, що в користь позивача з відповідача підлягає стягненню середній заробіток у якості відповідальності за затримку розрахунку при звільненні у розмірі 15 000 грн. Відтак, оскаржуване рішення підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго»задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 5 березня 2020 року змінити та викласти абзац перший і другий в наступній редакції:

« Позов задовольнити частково.

Стягнути з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» (79040, м. Львів, вулиця Д.Апостола, 1, ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податківНОМЕР_1 ) 15 000 грн. (п`ятнадцять тисяч грн.) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.».

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 22 червня 2021 року.

Головуючий

Судді