Справа № 369/120/21
Провадження № 2/369/2394/21
РІШЕННЯ

Іменем України

30.06.2021 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі головуючого судді Янченка А.В., за участю секретаря судового засідання Безкоровайної М.Л., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції), розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи: Служба у справах дітей Теребовлянської районної державної адміністрації Тернопільської області, Служба у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про встановлення факту нецільового використання коштів, сплачених як аліменти на утримання неповнолітньої дитини, внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суд Київської області з даним позовом до ОСОБА_4 (відповідач), треті особи: Служба у справах дітей Теребовлянської районної державної адміністрації Тернопільської області, Служба у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про встановлення факту нецільового використання аліментів ОСОБА_4 , сплачених ОСОБА_1 на утримання їх спільної малолітньої дитини, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у період з листопада 2018 року по листопад 2020 року включно); визначення ОСОБА_1 порядку сплати Ѕ частини аліментів, що стягуються з нього на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на особистий рахунок дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відкритий у відділенні Державного ощадного банку України шляхом перерахування Ѕ частини за наступними реквізитами: Установа Ощадбанку: Філія - Головне управління по м. Києву та Київській області ТВБВ № 10026/0173, МФО 322669, ІПН , № поточного рахунку НОМЕР_1 , отримувач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 починаючи з дня набрання рішення законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Позивач свої вимоги мотивує тим, що ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_4 .

Від даного шлюбу позивач та відповідач мають спільну малолітню дитину - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.04.2019 року у справі № 369/11466/18 шлюб між сторонами розірвано.

19.04.2019 року Тернопільський апеляційний суд виніс постанову, якою визначив стягувати з позивача на користь відповідача аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 у розмірі 10 000 грн щомісячно починаючи з 16.11.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

На даний час позивач працює як фізична особа - підприємець, що передбачає нерегулярний та мінливий дохід.

Звільнення позивача із Університету Каліфорнії та повернення в Україну, вплинуло на його матеріальне становище та на змогу сплачувати аліменти на користь відповідача на утримання малолітньої дитини у вже визначеному розмірі, через що позивач звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на утримання їх спільної малолітньої дитини з 10 000 грн до 5 000 грн щомісячно.

Позивач вважає, що розмір стягуваних з нього аліментів на даний час, а також розмір аліментів, що буде з нього стягуватися при задоволенні його позову про зменшення розміру аліментів (5 000 грн), зважаючи на рівність обох батьків в обов`язку утримання дитини, значно перевищує прожитковий мінімум дитини і відповідно місячні потреби їх спільної малолітньої доньки, у зв`язку з чим відповідач не витрачає та при задоволенні його позову про зменшення аліментів, не буде витрачати усі кошти саме на утримання спільної дитини, що фактично призводить до нецільового використання аліментів.

Позивач також зазначає, що на неодноразові звернення до працівників Служби у справах дітей Теребовлянської районної державної адміністрації та Служби у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації, позивач був позбавлений можливості перевірки цільового витрачання відповідачем аліментів, що стягуються з нього на утримання малолітньої доньки.

Також посилається на те, що зрозуміти позивачу, куди ідуть реальні витрати на утримання їх спільної з відповідачем дитини також є неможливим, оскільки відповідач створила позивачу перешкоди у спілкуванні з донькою.

12 листопада 2020 року Тернопільський апеляційний суд у справі № 606/2332/19 виніс постанову, якою визначив позивачу графік спілкування з донькою.

Позивач вказує, що в процесі розгляду даної справи, йому стало відомо, що відповідач спочатку проживала з його донькою в м. Вишневе, а пізніше в с. Бурканів.

За результатами розгляду його заяви Службою у справах дітей Теребовлянської РДА листом № 574/02-61 від 13.11.2020 року Служба у справах дітей Теребовлянської РДА повідомлено позивача, що дитина не відвідує дошкільного закладу, гуртків чи секцій.

Згідно відповіді Служби у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, працівники служби провели бесіду із відповідачем щодо усунення перешкод позивачу у спілкуванні з дитиною. Згідно пояснень відповідача вона повідомила службу, що нею особисто забезпечується дитина усім необхідним.

Позивач зазначає, що будь-яких доказів на підтвердження куди і скільки відповідач витрачає в місяць грошових коштів, які перераховує позивач як аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 відповідачем надано не було.

Позивач зазначає, що він не має заборгованості по сплаті аліментів на утримання їх спільної дитини. Бажає приймати участь в життєдіяльності доньки, проте через створення відповідачем перешкод у спілкуванні з дитиною, не може з нею бачитися.

Також позивач не знає куди і скільки витрачає відповідач аліментів на утримання дитини.

Враховуючи наведене, позивач звернувся з позовом до суду.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11.01.2021 року відкрито провадження у даній справі та призначено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

04.03.2021 року до Києво-Святошинського районного суду Київської області від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого останній заперечив проти задоволення позовних вимог, оскільки позивачем не доведено факту нецільового витрачання коштів на дитину.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.05.2021 року закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті на 30.06.2021.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили їх задоволити.

Представник відповідача (в режимі відеоконференції) проти вимог позову заперечував та просив в позові відмовити.

Суд заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи та зібрані в ній письмові докази, приходить до висновку що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі, у подружжя народилася донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.04.2019 року у справі № 369/11466/18 шлюб між сторонами розірвано.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 19.04.2019 року у справі № 606/2620/18 рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 16.01.2019 року змінено, зменшено розмір аліментів на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 16 000 грн до 10 000 грн.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 12.11.2020 року у справі № 606/2332/19 рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 23.06.2020 року, в частині визначення ОСОБА_1 способу у вихованні доньки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 - встановлення часу спілкування з донькою: кожної першої та третьої суботи, кожної другої і четвертої неділі щомісяця з 10.00 год. по 17.00 год. в присутності матері ОСОБА_4 змінено, встановлено ОСОБА_1 наступного способу у вихованні доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - встановлено час спілкування з донькою: кожної першої та третьої суботи, кожної другої і четвертої неділі щомісяця з 10.00 год. по 17.00 год. без присутності матері ОСОБА_4 , в решті рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 23.06.2020 року залишено без змін.

З наданого позивачем листа Служби у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації № 2081 від 04.06.2020 вбачається, що з наданих пояснень ОСОБА_4 , яка проживає разом з малолітньою дитиною ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 дитина має навчальний куток, книги, зошити для письма, малювання, іграшки, має зону для відпочинку та прийому їжі. До карантину малолітня ОСОБА_5 відвідувала гімнастичні гуртки, дитячі зони та садок. Гр. ОСОБА_6 підписана декларація з сімейним лікарем для надання первинної медичної допомоги відносно малолітньої ОСОБА_5 .

Обстеження житлово-побутових умов проживання гр. ОСОБА_4 з малолітньою ОСОБА_5 за вказаною адресою було проведено у січні 2020 року, на підтвердження чого надано акт обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї.

З наявного в матеріалах справи листа Служби у справах дітей Теребовлянської районної державної адміністрації № 574/02.61 від 13.11.2020 року вбачається, що службою здійснено візит за адресою: АДРЕСА_2 з метою проведення перевірки. Зустріч з матір`ю дитини ОСОБА_4 відбулася, але вона категорично перешкодила вивченню умов проживання ОСОБА_5 , не дозволила зустрітися з дитиною та навіть побачити її. Натомість після візиту комісії викликала поліцію. Встановлено, що дитина не відвідує дитячого дошкільного закладу, однак також немає інформації про відвідування дитиною курсів, гуртків чи секцій.

Згідно висновку за результатами інспекційного відвідування щодо цільового витрачання аліментів на дитину від 11.11.2020 року неможливо перевірити та визначити чи одержувач забезпечує базові індивідуальні потреби дитини, оскільки мати перешкодила це зробити.

Відповідно до відповіді Центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Золотниківської сільської ради № 600 від 28.10.2020 року на даний час ОСОБА_4 із малолітньої дочкою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживають за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_5 не відвідує дитячого садочка на території Золотниківської ОТГ.

Судом досліджено надані відповідачем платіжні документи на підтвердження грошових переказів на рахунок ОСОБА_4 .

З наданої позивачем довідки-розрахунку № 59357828/19 від 13.10.2020 вбачається, що на виконанні у Голосіївському районному відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження № 59357828/19 з примусового виконання виконавчого листа № 606/2620/18 від 28.05.2019 року виданого Теребовлянським районним судом Тернопільської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 10 000 грн щомісячно до досягнення дитини повноліття, починаючи з дати звернення до суду 16.11.2018 року. Заборгованість по аліментах станом на 13.10.2020 року відсутня.

Положеннями частини першої статті 4 ЦПК України передбачено право кожної особи в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідності до положень ч.1, 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно з положеннями ст. 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Крім того, відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Положеннями статті 186 СК України встановлено, що контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

Згідно з ч. 3 ст. 19 СК України звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. Тобто, обов`язок перевіряти цільове витрачання аліментів покладений на орган опіки та піклування, проте правом на звернення до суду заявник може скористатися і без попереднього звернення до органів опіки та піклування, особисто зібравши необхідні докази, які підтверджують нецільове використання аліментних платежів.

Разом з тим, ст. 19 СК України передбачена участь органу опіки та піклування у захисті сімейних прав та інтересів.

Відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Як зазначалося вище, відповідно до ч. 2 ст. 186 СК України у разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

Порядок здійснення органами опіки та піклування контролю за цільовим витрачанням аліментів на дитину затверджено наказом Міністерства соціальної політики України від 15.11.2018 № 1713, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 28 січня 2019 р. за № 102/33073 (далі - Порядок).

Так, вказаним Порядком встановлено, що:

У ході проведення інспекційного відвідування здійснюється обстеження умов проживання дитини з метою визначення рівня задоволення її індивідуальних потреб. При цьому береться до уваги розмір аліментів, що сплачуються на дитину (п. 8 Порядку).

У разі якщо розмір аліментів, що сплачується на дитину, не перевищує розміру двох прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку (на кожну дитину), оцінюється рівень забезпечення базових потреб дитини, а саме: забезпечення харчуванням, необхідними ліками у разі потреби, одягом та взуттям відповідно до сезону, іграшками та іншими засобами для розвитку та навчання дитини відповідно до її віку (пункт 9 Порядку).

У разі якщо розмір аліментів складає понад два прожиткових мінімуми для дитини відповідного віку (на кожну дитину), підтвердженням цільового використання аліментів на дитину можуть бути: наявність облаштованих відповідними меблями та речами місць для сну та відпочинку дитини; її розвитку та навчання; приміщень для прийняття їжі та санітарно-гігієнічних потреб; обладнання для занять спортом; музичних інструментів; відвідування дитиною навчальних курсів, гуртків та секцій; відкриття на ім`я дитини банківського рахунку; витрати на оздоровлення та лікування дитини, придбання засобів реабілітації тощо (пункт 10 Порядку).

Під час проведення інспекційного відвідування звертається увага на зовнішній вигляд дитини, її загальний стан та самопочуття, інші ознаки, що можуть свідчити про неналежний рівень задоволення її індивідуальних потреб з урахуванням віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку (хворобливий вигляд, невідповідність ваги та зросту віку дитини, занедбаність, відсутність продуктів харчування тощо) (пункт 11 Порядку).

У разі якщо дитина досягла такого віку та рівня розвитку, що може висловити свою думку, проводиться бесіда з дитиною з метою з`ясування рівня задоволення її індивідуальних потреб, зокрема у харчуванні, забезпеченні необхідним одягом, іншими речами та засобами, необхідними для її належного догляду та розвитку (пункт 12 Порядку).

При цьому, пунктом 14 Порядку встановлено, що чеки, квитанції, довідки та інші документи для підтвердження цільового використання коштів одержувач аліментів може надати виключно за власним бажанням та за умови їх наявності. Також виключно за власним бажанням одержувач аліментів може надати письмове пояснення щодо цільового використання аліментів, яке долучається до висновку за результатами проведення інспекційного відвідування.

Згідно з пунктом 15 Порядку протягом 5 робочих днів після проведення інспекційного відвідування складається висновок за результатами інспекційного відвідування щодо цільового витрачання аліментів на дитину за формою згідно із додатком до цього Порядку, копії якого, завірені в установленому порядку, надсилаються рекомендованими листами з повідомленням про вручення платнику та одержувачу аліментів. У разі неотримання копії висновку поштою платник та одержувач аліментів мають право звернутися за його отриманням до служби у справах дітей.

Отже, факт нецільового витрачання аліментів може бути виявлено у ході перевірки органом опіки та піклування та відображено у складеному ним висновку.

Судом встановлено, що з наданого позивачем листа Служби у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації № 2081 від 04.06.2020 вбачається, що з наданих пояснень ОСОБА_4 , яка проживає разом з малолітньою дитиною ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 дитина має навчальний куток, книги, зошити для письма, малювання, іграшки, має зону для відпочинку та прийому їжі. До карантину малолітня ОСОБА_5 відвідувала гімнастичні гуртки, дитячі зони та садок. Гр. ОСОБА_6 підписана декларація з сімейним лікарем для надання первинної медичної допомоги відносно малолітньої ОСОБА_5 .

Посилання позивача на лист Служби у справах дітей Теребовлянської РДА № 574/02-61 від 13.11.2020 року, де зазначено про неможливість вивчення умов проживання дитини ОСОБА_5 , оскільки ОСОБА_4 перешкодила вивченню умов проживання ОСОБА_5 , не підтверджує нецільове використання аліментів відповідачем, тому що висновок органу опіки та піклування про встановлення факту нецільового використання коштів в матеріалах справи відсутній.

Доводи позивача на те, що дитина не відвідує дитячого дошкільного закладу, гуртків чи секцій, а тому відбувається нецільове використання аліментів оцінюються судом критично з огляду на те, що означені обставини не підтверджують нецільове використання коштів відповідачем.

Усі інші доводи сторін не спростовують вищевикладених висновків суду.

Разом із тим, аналізуючи питання обсягу дослідження доводів позивача та відповідача, які викладені останніми у позовній заяві, відзиві на позов, суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено нецільове використання аліментів матір`ю дитини.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77, 79, 80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не надано доказів на підтвердження обставин нецільового витрачання матір`ю дитини аліментів, які стягуються з нього.

У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, п. 90), і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та у їх задоволенні слід відмовити.

Враховуючи що у вимогах позову відмовлено, суд керуючись статтею 141 ЦПК України судові витрати покладає на позивача.

Керуючись ст.ст. 258-259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи: Служба у справах дітей Теребовлянської районної державної адміністрації Тернопільської області, Служба у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про встановлення факту нецільового використання коштів, сплачених як аліменти на утримання неповнолітньої дитини, внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України - відмовити повністю.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду або через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено: 05.07.2021 року.

Суддя А.В. Янченко