Справа № 344/3923/20
Провадження № 22-ц/4808/785/21
Головуючий у 1 інстанції Федів Л. М.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Бойчука І.В., Девляшевського В.А.

секретаря Мельник О.В.

з участю представника АТ Кредобанк адвоката Матвійчука М.З.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Кредобанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства Кредобанк Павленка Сергія Валерійовича на рішення Городенківського районного суду Івано-Франквської області від 16 березня 2021 року, ухвалене в складі судді Федів Л.М. у м.Городенка,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року Акціонерне товариствоКредобанк (далі АТ Кредобанк) звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивовано тим, що 28.11.2018 року між Публічним Акціонерним Товариством Кредобанк ( рішенням № 03/2018 від 29.11.2018 року змінив найменування на АТ Кредобанк та є його правонаступником) та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № CL-144024, згідно якого Банк надав позичальнику кредит у розмірі 165 790 гривень на строк до 27.11.2023 року із процентною ставкою 33,29% річних. Позичальник своїх зобов`язань по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю. Відповідно до п.6.10 кредитного договору позичальник зобов`язаний після отримання повідомлення Банку, передбаченого п.6.9 кредитного договору, усунути порушення умов кредитного договору, вказаних у повідомленні протягом 30 календарних днів із дня отримання такого повідомлення. Зокрема, вказує, що позичальник не усунув вказані порушення, то він зобов`язаний достроково повернути кредит, проценти, комісії та інші належні до сплати платежі за кредитним договором не пізніше 31-го календарного дня після отримання письмового повідомлення Банку (п. 6.9 кредитного договору). Згідно розрахунку заборгованості на 30.01.2020 року заборгованість ОСОБА_1 перед Банком становить 177 447, 80 гривень, що складається з : заборгованості за тілом кредиту 154 210, 73 гривень; заборгованість за відсотками 21802, 91 гривень; заборгованість за пенею 1434, 16 гривень, а тому просить стягнути вказану суму заборгованості та суму сплаченого судового збору.

Рішенням Городенківського районного суду від 16 березня 2021 року у задоволенні позову Акціонерного товариства Кредобанка до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду представник АТ «Кредобанк» Павленко С.В. подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення суду з ухваленням нового про задоволення позову, посилаючись на допущення судом порушення норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, з моменту підписання ОСОБА_1 заяви, між сторонами був укладений договір в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК України шляхом приєднання до запропонованого банком договору. Крім того, підпис постановлено в заяві позичальника, яким засвідчив те, що він повністю згодний з умовами кредитування та отримання кредиту саме на таких умовах. Сторонами при укладенні кредитного договору від 28.11.2018 року досягнуті усі істотні умови договору. Банк надав позичальнику кредит, проте позичальник своїх зобов`язань не виконав, у наслідок чого станом на 30.01.2020 року заборгованість ОСОБА_1 перед АТ Кредобанк становить 177 447, 80 грн. У зв`язку з цим АТ Кредобанк на власний розсуд вирішив достроково повернути суму кредиту.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні представник АТ «Кредобанк» підтримав доводи апеляційної скарги. Просить задовольнити подану ним скаргу.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відмовляючи у задоволенні позову АТ Кредобанк, суд першої інстанції виходив з того, що у матеріалах справи відсутнє повідомлення Банку про дострокове повернення кредиту позичальником. Крім цього, представник Банку у заяві обґрунтував свої вимоги п.6.10 кредитного договору, згідно якого позичальник зобов`язаний після отримання повідомлення Банку, передбаченого п.6.9 кредитного договору, усунути порушення умов кредитного договору, вказаних у повідомленні протягом 30 календарних днів із дня отримання такого повідомлення. Якщо позичальник не усунув вказані порушення, то він зобов`язаний достроково повернути кредит, проценти, комісії та інші належні до сплати платежі за кредитним договором не пізніше 31-го календарного дня після отримання письмового повідомлення Банку (п. 6.9 кредитного договору). Враховуючи те, що позивач не дотримався вимоги, передбаченої Законом України «Про споживче кредитування» щодо досудового порядку врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредит, то позов задоволеню не підлягає.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судом встановлено, що 28.11.2018 року між Публічним Акціонерним Товариством «Кредобанк» (рішенням №03/2018 від 29.11.2018 року змінив найменування на АТ «Кредобанк» та є його правонаступником) та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № CL-144024, згідно п.2.1 якого Банк надав позичальнику кредит у розмірі 165 790 гривень на строк до 27.11.2023 року із процентною ставкою 33,29% річних (п.4.1 кредитного договору).

Згідно п.2.4 кредитного договору переказ кредитних коштів здійснено на поточні потреби в сумі 76790 гривень; на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості позичальника перед ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК в сумі 17000 гривень; на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості позичальника перед ПАТ «Ідея Банк» в сумі 72000 гривень.

На виконання умов кредитного договору № CL-144024 від 28.11.2018 року Банк надав позичальнику грошові кошти в розмірі 76790 гривень; 72000 гривень; 17000 гривень, що підтверджується меморіальними ордерами №67215410; №67215397; №67215388 від 28.11.2018 року із зарахуванням коштів на рахунок позичальника.(а.с.7-9)

Незважаючи на взяті на себе за кредитним договором №CL-144024від 28.11.2018 року зобов`язання, ОСОБА_1 належним чином їх не виконував, внаслідок чого виникла заборгованість.

Відповідно до розрахунку заборгованості ПАТ «Кредобанк» по кредитному договору №№CL-144024 від 28.11.2018 року станом на 30.01.2020 року заборгованість ОСОБА_1 перед Банком становить 177 447, 80 гривень, що складається з : заборгованості за тілом кредиту 154 210, 73 гривень; заборгованість за відсотками 21802, 91 гривень; заборгованість за пенею 1434, 16 гривень.

Доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №CL-144024 від 28.11.2018 року не надано.

Факт наявності заборгованості підтверджується також випискою АТ «Кредобанк» про рух коштів по рахунку ОСОБА_1 з 28.11.2018 року по 30.01.2020 року. (а.с.10-12).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Приписами ч. 1 ст. 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно положень ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (частина друга статті 627 ЦК України у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року). Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України у вказаній редакції).

Споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» ).

Згідно Закону України «Про споживче кредитування» споживчий кредит (кредит) грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльності або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 11 частини першої зазначеної статті).

Визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-223цс16).

Згідно ч.4 ст.16 Закону України «Про споживче кредитування» у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.

Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.

Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.

За змістом постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц колегія суддів вказала, що не є підставою для відмови в задоволенні позову відсутність факту направлення вимоги про повернення заборгованості за кредитним договором у строки встановлені договором та законом. Разом з тим, Велика Палата відступила від вказаного висновку у своїй постанові № 638/13683/15-ц від 26.05.2020 року з тих підстав, що Законом України «Про захист прав споживачів» встановлені імперативні норми щодо досудового врегулювання заборгованості за кредитними договорами. Так як ті норми вже перекочували з вказаного Закону до Закону України «Про споживче кредитування», то цей висновок Великої Палати залишається актуальним і по сьогоднішній день.

До такого правового висновку прийшов Верховний Суд у постановах: № 235/8114/15-ц від 09.04.2020 року; № 200/7369/15-ц від 09.01.2020 року.

Постановою Верховного Суду у справі №638/13683/15-ц від 26 травня 2020 року, роз`яснено, що кредитодавець не може заявляти вимогу про дострокове повернення споживчого кредиту у позовній заяві. Подання кредитодавцем позову є складовою цивільного процесу, а не цивільних правовідносин. Тому таке подання не можна кваліфікувати як вимогу у розумінні частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин). Якщо кредитодавець звертається до суду з позовом про стягнення споживчого кредиту, не заявивши на підставі частини десятої статті 11 зазначеного Закону вимогу про дострокове повернення коштів за договором, у споживача (позичальника) немає обов`язку здійснити таке дострокове повернення.

До такого правового висновку прийшов Верховний Суд у постановах: № 203/1625/16-ц від 22.12.2020 року; № 643/15512/15-ц від 23.09.2020 року; № 686/1696/15-ц від 09.12.2020 року; № 753/21158/17 від 04.12.2020 року; № 202/21505/13-ц від 15.10.2020 року; № 703/747/12 від 09.09.2020 року; № 607/3439/16-ц від 27.08.2020 року; № 753/3529/16-ц від 19.08.2020 року; № 2-2062/10 від 12.08.2020 року.

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що банк вправі без попереднього повідомлення ставити питання про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки суперечать умовам кредитного дговору укладеного між сторонами, вимогам ч.4 ст.16 Закону України «Про споживче кредитування» та правивим позиціям Верховного Суду.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року).

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційний банк «Кредобанк» Павленко Сергія Валерійовича залишити без задоволення. Рішення Городенківськогорайонного суду від 16 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає, а у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 02 липня 2021 року

Судді: В.Д.Фединяк

І.В.Бойчук

В.А.Девляшевський