Провадження № 22-ц/812/1321/21

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2021 року м. Миколаїв

справа № 487/348/21

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Тищук Н. О.,

суддів Лівінського І. В., Шаманської Н.О.,

розглянувши у спрощеному провадженні без виклику сторін апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва, ухвалене 15 квітня 2021 року суддею Нікітіним Д.Г., в приміщенні цього ж суду, (дата складання повного рішення не зазначена), у цивільній справі за позовом

ОСОБА_1 до

ОСОБА_2

про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання,

У С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на своє утримання.

Позивачка зазначала, що відповідач є її батьком, вона навчається на першому курсі Миколаївського національного університету імені В.О.Сухомлинського, за кошти державного бюджету, на денній формі навчання, термін навчання 3 роки 10 місяців (з 21 вересня 2020 року по 30 червня 2024 року).

Посилаючись на те, що навчаючись, вона позбавлена можливості працювати, а батько працює без офіційного працевлаштування та може надавати їй матеріальну допомогу, ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 аліменти у твердій грошовій сумі, до закінчення навчання, у розмірі 2 000 грн.

Відповідач участі у судових засіданнях не приймав, правом подачі відзиву не скористався.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 квітня 2021 року позов задоволено частково, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто 1 000 грн. аліментів на час навчання доньки, починаючи з 22 січня 2021 року, але не більше, ніж до досягнення нею двадцяти трьох років, за умови продовження навчання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила рішення скасувати та стягнути аліменти у розмірі 2 000 грн., посилаючись на ті ж обставини, якими обґрунтовувала позов, на потребу у дороговартісному лікуванні, на те, що мати через інвалідність (ІІ група) неспроможна надавати їй матеріальну допомогу, а батько таку можливість має.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на те, що постійної роботи він не має, має мінливий дохід, з 2011 року сплачує аліменти на утримання доньок та на дружину, має заборгованість за аліментами оскільки не мав можливості сплачувати їх вчасно.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом без повідомлення та виклику учасників справи.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 травня 2011 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання доньок ОСОБА_5 та ОСОБА_6 по 500 грн. щомісяця, починаючи з 01 лютого 2011 року, на кожну.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 серпня 2018 року розмір стягуваних аліментів збільшено, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 на утримання доньок стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13 квітня 2018 року до досягнення дітьми повноліття. Також на Користь ОСОБА_7 стягнуто аліменти у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку, починаючи стягнення з 13 квітня 2018 року, протягом строку інвалідності.

08 січня 2021 року доньки досягли повноліття.

З 21 вересня 2020 року позивачка ОСОБА_1 навчається на першому курсі Миколаївського національного університету імені В.О.Сухомлинського, за кошти державного бюджету, на денній формі навчання, термін навчання 3 роки 10 місяців, до 30 червня 2024 року (а.с. 16).

Будь-яких доходів ОСОБА_1 не отримує (а.с. 5).

Не містять матеріали справи і будь-яких даних про доходи відповідача.

Мати позивачки ОСОБА_7 отримує пенсію по інвалідності та через Заводський ВДВС у м. Миколаєві аліменти від відповідача ОСОБА_2 (а.с 48-49).

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, - і своїх повнолітніх дочку, сина.

Згідно зі статтею 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (частина друга статті 200 СК України).

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання на утримання повнолітньої дитини можуть бути призначені за наявності юридичних складових у сукупності певних умов, а саме: потреба у матеріальній допомозі повнолітніх непрацездатних дочки, сина, а також якщо батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Оскільки прожитковий мінімум на час пред`явлення позову складав 2 270 грн., а матеріали справи не містять будь-яких даних про доходи відповідача та наявність у нього можливості сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дитини, то апеляційний суд вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відповідність засадам розумності та справедливості стягнення аліментів у розмірі 1 000 грн.

Крім цього, як зазначено позивачкою, та не оспорювалось відповідачем, ОСОБА_2 на даний час погашає заборгованість за аліментами за попередні роки, сплачуючи на користь ОСОБА_7 по 2 000 3 000 грн. на місяць.

За такого апеляційний суд вважає, що стягнення аліментів у більшому розмірі, ніж визначено судом першої інстанції, утруднить проведення відповідачем виплат за вже наявними борговими зобов`язаннями.

Додані медичні документи ОСОБА_1 про стан здоров`я та потребу у лікуванні хоч і свідчать про певні матеріальні труднощі позивачки, проте скоріше можуть слугувати приводом для надання відповідачем добровільної допомоги доньці, але не можуть бути підставою для стягнення аліментів у більшому розмірі, ніж визначено судом першої інстанції.

Оскільки апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновки суду чи доводили б порушення ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.О.Тищук

Судді: І.В.Лівінський

Н.О.Шаманська

---------------------------------

Повну постанову складено 06 липня 2021 року