Справа № 336/433/21
Провадження № 2/336/1633/2021
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" червня 2021 року Шевченківський районний суд м.Запоріжжя в складі головуючого судді Карабак Л.Г. за участі секретаря Палубінської К.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні Шевченківського районного суду м.Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

21.01.2021 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 09.04.2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики грошових коштів, відповідно до умов якого позивач передав, а відповідач прийняв грошові кошти у розмірі 378 000 грн. 00 коп. та зобов`язався повернути вказані кошти у строк до 09.06.2019 року. Факт передачі та отримання коштів підтверджується власноручно написаною відповідачем розпискою. Посилаючись на ст.ст. 202, 207, 610, 625, 1046, 1047 ЦК України, позивач ОСОБА_1 просить суд стягнути на свою користь з відповідача ОСОБА_2 378 000 грн. 00 коп. суми основного боргу, 20 603,23 грн. суми інфляційних втрат, 18 112,93 грн. трьох відсотків річних, на загальну суму 416 716,16 грн., судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 січня 2021 року позовну заяву за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики залишено без руху, надано позивачеві строк на усунення недоліків позовної заяви.

У визначений вищезазначеною ухвалою строк, позивач усунув недоліки позовної заяви.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 лютого

2021 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики .

До суду надійшов відзив від 22.02.2021 року представника відповідача адвоката Пузіна Д.М. в якому він зазначив, що на час подання позовної заяви відповідач ОСОБА_2 свої зобов`язання по поверненню позики виконав в повному обсязі, що можуть підтвердити свідки, просив суд відмовити у задоволенні позову, інших обставин, які мають значення під час розгляду справи не зазначив.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28 квітня

2021 року призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні, призначеному на 17.05.2021 року.

В судовому засіданні 28.04.2021 року представник позивача адвокат Калниш Д.О. підтримав позов, просив суд його задовольнити.

Представник відповідача адвокат Пузін Д.М. проти позову заперечив, просив суд відмовити у його задоволенні.

В судові засідання 17.05.2021 року, та 24.06.2021 року відповідач та його представник не з`явилися, були достеменно обізнані про час та місце слухання справи з огляду на присутність у судовому засіданні 28.04.2021 року, роз`яснення в судовому засіданні про наслідки неявки у засідання за узгодженими із сторонами датами.

Дослідивши матеріали справи, встановивши обставини і перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 4 ст. 77 ЦПК України, суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Судом під час судового розгляду досліджено наступні докази у справі.

Досліджено оригінали письмових доказів: договір позики грошових коштів від 09.04.2019 року, укладений між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 , розписку відповідача ОСОБА_2 від 09.04.2019 року, наданих суду позивачем який має усі обов`язкові реквізити та ознаки договору позики.

Судом встановлено, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 09.04.2019 року було укладено договір позики грошових коштів, відповідно до умов якого позивач передав, а відповідач прийняв грошові кошти у розмірі 378 000 грн. 00 коп. та зобов`язався повернути вказані кошти у строк до 09.06.2019 року, що підтверджується договором позики грошових коштів від 09.04.2019 року, розпискою відповідача ОСОБА_2 від 09.04.2019 року.

Відповідно до п. 1 договору позики грошових коштів від 09.04.2019 року, позикодавець ( ОСОБА_1 ) передав, а позичальник ( ОСОБА_2 ) прийняв у власність грошові кошти у сумі 378 000,00 (триста сімдесят вісім тисяч) гривень 00 копійок. Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів без процентів, визначених цим договором.

Відповідно до п. 2 договору позики грошових коштів від 09.04.2019 року, факт одержання грошей підтверджується розпискою, власноручно написаною Позичальником в момент передачі йому суми позики.

Відповідно до п. 3 договору позики грошових коштів від 09.04.2019 року, позичальник зобов`язаний повернути Позикодавцеві позику у сумі 378 000,00 (триста сімдесят вісім тисяч) гривень 00 копійок., до «09» червня 2019 року (дев`ятого червня дві тисячі дев`ятнадцятого року).

Відповідно до п. 5 договору позики грошових коштів від 09.04.2019 року, позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок Позикодавця, або в інший не заборонений діючим законодавством спосіб.

Відповідно до розписки ОСОБА_2 від 09.04.2019 року, він отримав від ОСОБА_1 суму в розмірі 378 000 (триста сімдесят вісім тисяч) грн. 00 коп. за договором позики, укладеного між ними 09.04.2019 року.

Відповідач своїх зобов`язань до 09.06.2019 року за договором позики грошових коштів від 09.04.2019 року не виконав внаслідок чого в нього перед позивачем утворилась заборгованість в розмірі 378 000 (триста сімдесят вісім тисяч) грн. 00 коп., що підтверджується договором позики грошових коштів від 09.04.2019 року та оригіналом боргового документа (розписки відповідача від 09.04.2019 року), наявного у кредитора (позикодавця, позивача).

До позовної заяви додано розрахунок інфляційних втрат та трьох відсотків річних, складений позивачем, відповідно до якого: інфляційні втрати складають 20 603 грн. 23 коп. суми, три відсотка річних 18 112 грн. 93 коп. Представник відповідача заперечень щодо їх розміру та складеного ним розрахунку суду не надав.

Разом з тим суд у своїх висновках спирається на те, що належними та допустимими доказами повернення боргу є об`єктивні дані, які випливають з письмових документів (розписки, акти, тощо), з огляду на те, що за змістом ст.ст. 218, 545, 1051 ЦК України, ч. 2 ст. 78 ЦПК України, факт виконання зобов`язання за договором позики, на що посилався представник відповідача як на підставу своїх заперечень проти позову, не може доводитись поясненнями. Належних та допустимих доказів повернення боргу, сторона відповідача суду не надала.

Вищевказаний висновок суду узгоджується з висновками щодо застосування норм права, викладеними в постановах Верховного Суду від 02.09.2020 року у справі № 569/24347/18 та від 18.07.2018 року у справі № 143/280/17.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Відповідно до ч. 3 ст. 545 ЦК України, наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 11, 204, 218, 526, 545, 599, 625, 629, 1046, 1047, 1049, 1051 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 5, 10, 12, 13, 18, 76-81, 89, 90, 95, 213, 228-230, 235, 258, 259, 263-265, 268, 272 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 378000,00 грн. суму основного боргу, 20603,23 грн. суму інфляційних витрат, 18112,93 грн., трьох відсотків річних, а всього 416716,16 грн. (чотириста шістнадцять тисяч сімсот шістнадцять гривень шістнадцять копійок).

Судові витрати у вигляді судового збору покласти на відповідача. Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 4167,16 грн. (чотири тисячі сто шістдесят сім гривень, шістнадцять копійок) сплаченого судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.Г.Карабак