ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3083/21 Справа № 192/1059/20 Суддя у 1-й інстанції - Стрельников О. О. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу акціонерного товариства Державний ощадний банк України на заочне рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2020 року у справі за позовом акціонерного товариства Державний ощадний банк України до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2020 року акціонерне товариство Державний ощадний банк України (далі АТ Державний ощадний банк України) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Вказували, що між АТ «Державний ощадний банк України» та відповідачем був укладений договір про споживчий кредит №0318/0173 про надання останньому кредиту в сумі 18 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 56 відсотків річних з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 01 грудня 2024 року.

Зазначали, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим, станом на 01 липня 2020 року, виникла заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 19 934 грн.91 коп.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 19 934 грн.91 коп., з яких 16 855 грн.50 коп. заборгованість за основним боргом, 3 060 грн.93 коп. заборгованість за процентами, 03 грн.52 коп. 3 відсотки річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, 09 грн.05 коп. 3 відсотки річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, 01 грн.07 коп. - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу, 04 грн.84 коп. втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом та судові витрати в розмірі 2 102 грн.

Заочним рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2020 року в задоволені позову АТ «Державний ощадний банк України» відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ «Державний ощадний банк України», посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення місцевого суду та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована наступним: судом першої інстанції не враховано, що згідно виписки відповідач користувався кредитними коштами за укладеним кредитним договором, згідно копії меморіального ордеру №0318/1073 від 02 грудня 2019 року про перерахування суми кредиту відповідачу банком перераховано грошові кошти згідно умов договору; виписка по рахунку та копія меморіального ордеру не були надані до місцевого суду, оскільки необхідність перевірки факту руху коштів по рахунку 2620 виникла під час розгляду справи і судом першої інстанції не було надано можливість позивачу надати вказані докази, про наявність яких повідомлялась представником позивача.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит №0318/0173 від 02 грудня 2019 року (а.с.21-29) про надання останньому кредиту в розмірі 18 000 грн. терміном на 60 місяців зі сплатою за користування кредитом процентів та інших платежів нарахованих згідно п. 3.3 цього договору зі строком повернення кредиту не пізніше 01 грудня 2024 року.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості (а.с.7,8) за договором про споживчий кредит №0318/0173 від 02 грудня 2019 року, станом на 01 липня 2020 року, у відповідача виникла заборгованість в загальній сумі 19 934 грн.91 коп., з яких 16 855 грн.50 коп. заборгованість за основним боргом, 3 060 грн.93 коп. заборгованість за процентами, 03 грн.52 коп. 3 відсотки річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, 09 грн.05 коп. 3 відсотки річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, 01 грн.07 коп. - втрати від інфляції за несвоєчасне погашення основного боргу, 04 грн.84 коп. втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, місцевий суд виходив з того, що сторони при підписанні договору домовились, що банк здійснює надання кредиту одноразово шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок позичальника, пункт 3.2 договору, номер поточного рахунку на який надається кредит, зазначений в п.1.1.12 договору НОМЕР_1 (а.с.21), однак позивач до позовної заяви доказів на підтвердження виконання з боку позивача умов договору, а саме передачі обумовленої суми коштів в порядку визначеному договором відповідачу не додав.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком місцевого суду, зважаючи на наступне.

Згідно п.2.2 укладеного сторонами договору від 02 грудня 2019 року (а.с.21-29) кредит надається в загальному розмірі 18 000 грн. на строк 60 місяців з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 01 грудня 2024 року, якщо інший строк та/або термін не буде встановлено згідно з умовами цього договору.

Пунктом 2.4.1. передбачено, що за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати банку відповідну плату (проценти) в розмірі 56 процентів річних.

Відповідно до п.3.2.1 договору банк здійснює надання кредиту одноразово шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок позичальника.

Пунктом 1.1.12 вказаного договору передбачено, що поточний рахунок відкритий у банку позичальником поточний рахунок № НОМЕР_1 для здійснення розрахунково-касового обслуговування позичальника, в тому числі для видачі та обслуговування кредиту.

З матеріалів справи вбачається, що 02 грудня 2019 року, згідно кредитного договору №0318/0173 від 02 грудня 2019 року, ОСОБА_1 перераховано 17 100 грн. на рахунок позивача, який містить №0489, про що свідчить меморіальний ордер №0318/0173 (а.с.87).

За змістом статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Отже, встановивши, що відповідач не виконує зобов`язання за договором, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відмови в стягненні заборгованості за кредитом.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18) Велика Палата Верховного Суду відступила від правових висновків Верховного Суду України, викладених у постановах: від 23 вересня 2015 року у справі №6-1206цс15, від 21 вересня 2016 року у справі №6-1252цс16.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18) зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі.

В постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16 (провадження №12-142гс19) зазначено, що «відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. (…) Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання».

За таких обставин колегія суддів звертає увагу на те, що тільки після настання строку виконання договору кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.

Зважаючи на те, що спірним кредитним договором передбачено термін остаточного повернення кредиту 01 грудня 2024 року, 14 липня 2020 року зверненням з позовом про дострокове стягнення кредиту позивач змінив порядок, умови і строк його дії, суми нарахування 3% річних за несвоєчасне погашення боргу, втрати від інфляції розраховані позивачем на суми боргу за період до звернення з позовом, тобто до зміни позивачем порядку, умов і строку дії кредитного договору, підстави для їх стягнення відсутні.

Таким чином, позовні вимоги є частково обґрунтованими, з ОСОБА_1 на користь АТ Державний ощадний банк України підлягає стягненню заборгованість за договором про споживчий кредит №0318/0173 від 02 грудня 2019 року в розмірі 19 916,43 грн., з яких заборгованість за основним боргом 16 855,50 грн., проценти за користування кредитом 3 060,93 грн.

Зважаючи на наведене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, оскільки місцевим судом невірно застосовано норми матеріального права, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

В порядку ч.13 ст.141 ЦПК України, зважаючи на результат розгляду апеляційної скарги,пропорційно до задоволених вимог з ОСОБА_1 на користь АТ Державний ощадний банк України підлягають стягненню судові витрати в розмірі 5 249 грн.73 коп. (2 099 грн.89 коп. за розгляд справи в суді першої інстанції, 31 149 грн.84 коп. за розгляд справи в суді апеляційної інстанції).

Керуючись ст.ст.367,374,376,382-384 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства Державний ощадний банк України задовольнити частково.

Заочне рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги акціонерного товариства Державний ощадний банк України до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь акціонерного товариства Державний ощадний банк України () заборгованість за договором про споживчий кредит №0318/0173 від 02 грудня 2019 року в розмірі 19 916,43 грн., з яких заборгованість за основним боргом 16 855,50 грн., проценти за користування кредитом 3 060,93 грн.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь акціонерного товариства Державний ощадний банк України () судові витрати у розмірі 5 249 грн. 73 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 25 лютого 2021 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.