Провадження № 2/750/11/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2021 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:

головуючого судді Требух Н.В.,

за участі секретаря судового засідання Галета Ю.В.,

справа №750/13629/18

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання одніє сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та поділ майна

за участі позивача ОСОБА_1 , його представника адвоката Серкіна К.Ю., відповідача ОСОБА_2 , її представника адвоката Блохіної Н.В.,-

в с т а н о в и в:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ майна. Враховуючи заяву про про уточнення позовних вимог від 11.03.2021 року, просив суд встановити факт спільного проживання однією сум`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з травня 2015 року по травень 2017 року, визнати за ним право власності на Ѕ частки земельної ділянки, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , визнати будівельні матеріали та ремонтно-будівельні роботи, що використані при будівництві об`єкта (житлового будинку в стадії будівництва), що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 та стягнути з відповідача на його користь грошову компенсацію в розмірі 513817 грн., що становить Ѕ від вартості будівельних матеріалів та ремонтно-будівельних робіт, що використані при будівництві об`єкта за адресою АДРЕСА_1 . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у вказаний період вони проживали разом однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою, вели спільне господарство, мали спільний побут. Під час спільного проживання, за рахунок спільних грошових коштів, вони у лютому 2016 року придбали земельну ділянку площею 0,0816 га за адресою АДРЕСА_1 та житловий будинок з надвірними спорудами за вказаною адресою, право власності на які зареєстрували за спільною згодою за відповідачкою. Посилаючись на те, що він разом із відповідачкою придбали нерухоме майно за спільні кошти під час проживання однією сім`єю, тому вважає, що вказане майно є спільним і підлягає поділу у відповідності до ст..70, 71. 74 СК України.

Ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 03.01.2019 року відкрито провадження у справі.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що відповідачі проти задоволення позову заперечує в повному обсязі, вказує на відсутність спільного проживання однією сім`єю та веденення спільного господарства. Крім того, зазначає, що спірне нерухоме майно було придбано за кошти її батька, отже поділу не підлягає.

В судовому засіданні позивач, його представник позов підтримали і просили суд його задовольнити.

Відповідач, її представник в задоволенні позову просили відмовити.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків: позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , дослідивши надані докази суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 . З 26.09.2018 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_17 .

Відповідач ОСОБА_18 до 30.03.2016 року була зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 , після 30.03.2016 року - за адресою АДРЕСА_1 . 22.08.2020 року зареєструвала шлюбу з ОСОБА_19 .

23.02.2016 року ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу було придбано земельну ділянку площею 0,0816 га та житловий будинок з надвірними спорудами житловою площею 28,2 кв.м., що розташовані за адресою АДРЕСА_1 .

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, і т.п.

Як передбачено ч. ч. 1, 2 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Разом із тим, згідно зі ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Тобто, при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Також згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Отже, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди повинні встановити факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Звертаючись з цим позовом до суду, на підтвердження факту спільного проживання з відповідачем в період з травня 2015 року по травень 2017 року позивач надав фотокартки спільного відпочинку, витяги з банківських документів щодо його доходу та пересилання коштів на ім.»я відповідача, копії документів на придбання будівельних матеріалів, які були використані при будівництві будинку по АДРЕСА_1 ( документи стосуються періоду після придбання будинку 23.02.2016 року), копії договорів на надання телекомунікаційних послуг (однак вказані копії не містять підпису відповідача).

Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання позивачем коштів на рахунок відповідачки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю.

В судовому засіданні свідок позивача ОСОБА_9 пояснив, що знайомий з ОСОБА_20 з 2011 року. На той час у ОСОБА_21 вже були відносини з ОСОБА_22 . Вони десь з осені 2015 року почали проживати на орендованій квартирі в АДРЕСА_4 . ОСОБА_21 сплачував за комунальні послуги біля 2000 грн. Проживали у вказаній квартирі біля півроку. Він бував у них у гостях, але постійно там не проживав і жодного разу не ночував. Після ОСОБА_21 і ОСОБА_22 переїхали до батьків ОСОБА_22 , де проживали трохи більше півроку. Однак він жодного разу у квартирі батьків ОСОБА_22 не був. Потім було придбано будинок та земельну ділянку по АДРЕСА_5 . Вказаний будинок було придбано за кошти батька ОСОБА_22 оскільки а ні ОСОБА_22 , а ні ОСОБА_21 коштів на придбання земельної ділянки і будинку не мали.

Свідок позивача ОСОБА_6 пояснив, що він є власником квартири в АДРЕСА_6 . Вказану квартиру сторони орендували десь два-три місця, але до спірного періоду, десь до 2014 року. Крім того вказав, що договору з ОСОБА_1 від 20.08.2015 року, копія якого міститься в матеріалах справи, про оренду житла не підписував, хто його підписав від його імені не знає.

В судовому засіданні позивач, який надав завірену копію вказаного вище договору оренди житла (а.с.143), відмовився надати для огляду його оригінал, зазначив, що він втрачений. Отже, суд ставить під сумнів вказаний вище доказ на підтвердження факту спільного проживання однією сім`єю сторін.

Допитаний свідок позивача ОСОБА_7 пояснив, що він консультував ОСОБА_21 по питанню опалення будинку по АДРЕСА_1 в жовтні 2016 року та був у будинку один раз весною 2017 року.

Свідок позивача ОСОБА_8 пояснив, що знайомий з ОСОБА_21 з осені 2015 року. ОСОБА_21 з кінця 2015 року по середину 2016 року проживав з ОСОБА_22 в квартирі її батьків, однак він там жодного разу не був, бачив лише як ОСОБА_21 і ОСОБА_22 , або сам ОСОБА_21 заходили до під`їзду. В будинку по АДРЕСА_1 вони стали проживати з кінця 2016 року. Про факт спільного проживаннч ОСОБА_21 і ОСОБА_22 на орендованій квартирі йому нічого не відомо, оскільки на той час вони ще не були знайомі.

Свідок позивача ОСОБА_5 показав, що з ОСОБА_21 познайомився в кінці 2016 року. ОСОБА_21 і ОСОБА_22 проживали у її батьків по АДРЕСА_1 , але він там жодного разу не був. Розмов про реєстрацію шлюбу між ними не чув.

Допитаний в якості свідка за його згодою позивач ОСОБА_1 пояснив, що знайомий з ОСОБА_22 зі школи, у спірний період вони проживали разом, вели спільний бюджет, спільне господарство. З приводу придбання в лютому 2016 року нерухомого майна зазначив, що вказане майно було придбано за ціною 12600 доларів США. Кошти на придбання майна були надані батьками ОСОБА_22 , ним було витрачено десь біля 2000 доларів США.

Свідок відповідача ОСОБА_14 пояснила, що вона є сусідкою сім`ї ОСОБА_23 , бачить їх часто. Зазначає, що ОСОБА_21 в 2016-2017 року дійсно приходив до ОСОБА_22 за адресою АДРЕСА_7 , вони зустрічались як хлопець та дівчина, однак ОСОБА_21 в квартирі сім`ї ОСОБА_23 не проживав.

Свідок відповідача ОСОБА_15 зазначила, що вона є знайомою ОСОБА_22 . Вказує, що ОСОБА_21 та ОСОБА_22 часто сварились, у батьків ОСОБА_22 вони не жили.

Допитаний як свідок батько відповідачки ОСОБА_10 пояснив, що дійсно ОСОБА_22 та ОСОБА_21 зустрічались як хлопець та дівчина, однак однією сім`єю не жили, спільного господарства не вели, у них у квартирі ОСОБА_21 не проживав. Земельна ділянка та житловий будинок були придбані за його (батька) кошти.

Свідок відповідача ОСОБА_12 пояснив, що він каменщик і виконував відповідні роботи на будівництві будинку по АДРЕСА_1 всі фінансові питання вирішував бригадир. Замовником був ОСОБА_10 ОСОБА_24 на будівництві бачив, але що він там робив не знає, ні він, ні ОСОБА_22 йому ніяких вказівок не давали.

Свідок відповідача ОСОБА_11 пояснив, що був прорабом на будівництві об`єкту по АДРЕСА_1 , розрахунки проводив ОСОБА_10 .

Допитана за її згодою як свідок відповідач ОСОБА_25 пояснила, що дійсно знає ОСОБА_21 зі школи, вони зустрічались як хлопець та дівчина. Однак спільного господарства не вели, спільний бюджет був відсутній, ніяких взаємних прав та обов`язків не було, жодного разу за спірний період на спільний відпочином за межі міста Чернігова не виїжджали. В спірний період вона перебувала у лікарні на стаціонарному лікуванні, однак ОСОБА_21 до неї не приходив, всіма питаннями займалась її мама. Часто сварились і не спілкувались. Нерухоме майно придбавалось за кошти її батька ОСОБА_10 .

Отже, з допиту вказаних вище свідків суд приходить до висновку про недоведеність показами свідків факту спільного проживання позивача та відповідача однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з травня 2015 року по травень 2017 року, в тому числі на час придбання 23.02.2016 року спірного майна. Також, свідками в тому числі позивачем та відповідачем спростовано факт придбання спірного майна за спільні кошти саме позивача та відповідача.

В своїй позовній заяві позивач вказує на той факт, що кошти на придбання земельної ділянки та житлового будинку він заробив надаючи ІТ послуги та продавши власний автомобіль MAZDA 323F 1998 року випуску. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, автомобіль MAZDA 323F був проданий позивачем 13.04.2016 року, тобто вже після придбання ОСОБА_4 23.03.2016 року нерухомого майна, отже, кошти, отримані ОСОБА_1 за продаж автомобіля не витрачались на придбання спірного майна.

З урахуванням зазначено вище суд вважає, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами обставини спільного проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу у вказаний ним період, в тому числі і на час придбання спірного майна у лютому 2016 року, оскільки встановлені обставини справи та ті підстави, на які він посилався в позові не є такими, з якими закон пов`язує правовий статус жінки та чоловіка, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, та на майно яких поширюються положення СК України про спільність сумісної власності подружжя.

За відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відсутні і підстави, передбачені 74 СК України вважати майно таким, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам, як жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Отже, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову.

Судові витрати підлягають розподілу у відповідності до ст.. 137. 141 ЦПК України, так з позивача на користь відповідача підлягають стягненню 7500 грн. у відшкодування витрат на правову допомогу.

Керуючись ст.12, 13, 81, 258, 259, 265, 354 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_24 на користь ОСОБА_2 7500 грн. 00 коп. у відшкодування витрат на правничу допомогу.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_2 )

Повне рішення виготовлено 02.07.2021 року.

Суддя Н.В.Требух