Справа № 466/4704/20 Головуючий у 1 інстанції: Донченко Ю.В.
Провадження № 22-ц/811/3480/20 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Савуляка Р.В.

з участю секретаря Бадівської О.О.

та з участю представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

представника Приватного акціонерного товариства «ВФ

України» Ліпенка Ю.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «ВФ України» на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 05 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ВФ України» про визнання умов договору недійсним, зобов`язання до вчинення дій та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2020 року представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про захист прав споживача, просив зобов`язати Приватне акціонерне товариство «ВФ Україна» відновити надання послуг мобільного зв`язку ОСОБА_1 згідно договору про надання послуг мобільного зв`язку № 5177618/1.12218738 за номером телефону НОМЕР_1 та стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Вимоги мотивував тим, що 06.09.2010 між ОСОБА_1 та відповідачем укладено договір про надання послуг мобільного зв`язку № 5177618/1.12218738 за номером телефону НОМЕР_1 , строком на один рік, договір вважається продовженим (пролонгованим) на тих самих умовах, якщо жодна із сторін за 30 днів до закінчення його строку письмово не заявить про наміри його розірвати.

В кінці червня 2019 року з ініціативи компанії дію номеру НОМЕР_1 та надання послуг мобільного телефонного зв`язку було припинено.

На письмове звернення позивача від 14.11.2019 він отримав відповідь від відповідача про те, що обслуговування зазначеного вище мобільного номера припинено через несплату боргу. Після чого, на адвокатський запит від 26.02.2020 відповідач долучив копію попередження про відключення номеру телефону позивача. Згідно цього повідомлення, повідомлення про відключення було надіслане на адресу: м. Київ, вул. Старонаводницька, 8,62. Однак вказана адреса зазначена у договорі для надсилання рахунків, а місце реєстрації і проживання позивача вказана у договорі, є адреса: АДРЕСА_1 . Тому вважає, що повідомлення про зупинення надання послуг чи повідомлення про розірвання договору необхідно було надіслати на вищезазначену адресу.

Також, зазначає про те, що відповідно до п. 55 Постанови КМУ № 295 від 11.04.2012 «Про затвердження правил надання та отримання телекомунікаційних послуг» у попередженні оператора повинен бути зазначений строк погашення заборгованості, після спливу якого оператор може припинити надання послуг. Такий строк погашення заборгованості відповідач не вказав. Крім того, відповідач не надав належних доказів надсилання позивачу попередження від 17.04.2019. Вважає, що за таких умов відключення без належного попередження телефонного номеру позивача є безпідставним, несправедливим та таким, що суперечить Закону України «Про захист прав споживачів».

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 05 жовтня 2020 року позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ВФ України» про визнання умов договору недійсним, зобов`язання до вчинення дій та відшкодування моральної шкоди - задоволено частково.

Зобов`язано Приватне акціонерне товариство «ВФ Україна» відновити надання ОСОБА_1 послуг мобільного зв`язку за номером телефону НОМЕР_1 , згідно укладеного 06.09.2010 договору про надання послуг мобільного зв`язку № 5177618/1.12218738.

В решті частини позову - відмовлено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» 840,80 гривень судового збору в дохід держави.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржило Приватне акціонерне товариство «ВФ України».

Вважає оскаржуване рішення суду в частині задоволення вимог про відновлення надання послуг таким, що прийняте з неповним з`ясуванням обставин. Зазначає, що непогашення заборгованості з оплати послуг у строк, зазначений в попередженні оператора та порушення абонентом умов договору, є окремими правовими підставами для припинення телекомунікаційних послуг, що і мало місце у випадку припинення послуг абоненту ОСОБА_1 . Судом першої інстанції безпідставно не враховано, що ПрАТ «ВФ Україна» надсилало абоненту ОСОБА_1 повідомлення про наявну заборгованість у розмірі 94,24 грн за номером телефону НОМЕР_1 . Вказану заборгованість позивач погасив 31.07.2020, через п`ять місяців після отримання повідомлення про припинення договору.

Просить рішення суду скасувати в частині зобов`язання ПрАТ «ВФ Україна» відновити надання ОСОБА_1 послуги мобільного зв`язку за номером телефону НОМЕР_1 , згідно укладеного 06.09.2010 договору про надання послуг мобільного зв`язку № 5177618/1.12218738 та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог в цій частині відмовити.

Позивач ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу відповідача, просить її залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін (а.с.115-116).

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник ПрАТ «ВФ Україна» Ліпенко Ю.К. просив апеляційну скаргу задовольнити, покликаючись на доводи, викладені у скарзі. Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України, колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги ПрАТ «ВФ Україна», відтак предметом апеляційного перегляду є оскаржуване рішення суду в частині зобов`язання ПрАТ «ВФ Україна» відновити надання послуги мобільного зв`язку ОСОБА_1 за номером телефону НОМЕР_1 .

Згідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з?ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вище вказаним вимогам закону.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно п.1 ч. 2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод установлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У ч. 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, що передбачено ч.1 ст. 13 ЦПК України.

Учасники справи розпоряджаються своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд згідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України.

У відповідності до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов?язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд першої інстанції встановивши порушення прав позивача як споживача, зобов`язав відповідача їх відновити.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, вважає висновок суду такими, що відповідає обставинам справи та вимогам закону, оскільки судом першої інстанції встановлено дійсні обставини справи.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом 06.09.2010 між ПрАТ «МТС Україна», правонаступником якого є ПрАТ «ВФ України» (оператором) та ОСОБА_1 (абонентом) укладено договір про надання послуг мобільного зв`язку № 5177618/1.12218738 за номером телефону НОМЕР_1 , строком на один рік, договір вважається продовженим (пролонгованим) на тих самих умовах, якщо жодна із сторін за 30 днів до закінчення його строку письмово не заявить про наміри його розірвати. Відповідно до умов договору позивачем обрано тарифний пакет GSM « Простий МТС».

Згідно пункту 1.2 договору загальні умови надання послуг у повному обсязі визначаються Умовами користування мережами мобільного зв`язку Оператора, які є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно частини третьої договору, нарахування за надані послуги мобільного зв`язку здійснюється згідно з тарифами Оператора, які є невід`ємною частиною цього договору. Розрахунковий період становить один календарний місяць. Кожному абоненту надається один особовий рахунок, на підставі чого здійснюються розрахунки за надані послуги за всіма наявними у Абонента телефонами. Рахунки за надані послуги та авансові внески Абонент сплачує готівкою, перерахуванням на поточний рахунок Оператора або кредитною карткою в національній валюті України. За наявності авансу рахунки повинні бути сплачені в строк до п`ятнадцятого числа місяця, наступного за розрахунковим, але в будь-якому разі до моменту фактичного використання авансу.

Згідно пункту 4.3 договору за несвоєчасну оплату рахунків Абонент сплачує пеню в розмірі 1% від суми заборгованості за кожен день прострочення, відповідно до діючого законодавства.

Згідно пункту 6.2 договору, договір припиняється, якщо Абонент має несплачені рахунки і не погасив наявну заборгованість протягом одного місяця після відправлення йому письмового повідомлення, а також у випадках, передбачених Умовами користування.

Установлено, що 18.03.2019 відповідач скоротив надання послуг через борг позивача у розмірі 94,24 грн, який утворився 01.03.2019.

23.06.2019 дію договору № 5177618/1.12218738 було припинено в односторонньому порядку з ініціативи відповідача через несплату боргу за раніше надані послуги згідно з п. 6.2 договору.

У ст. 1 Закону України «Про телекомунікації» № 1280-ІV (надалі - Закон № 1280-ІV) визначено, що абонент - це споживач телекомунікаційних послуг, який отримує телекомунікаційні послуги на умовах договору, котрий передбачає підключення кінцевого обладнання, що перебуває в його власності або користуванні, до телекомунікаційної мережі: оператор телекомунікацій - суб`єкт господарювання, який має право на здійснення діяльності у сфері телекомунікацій із правом на технічне обслуговування та експлуатацію телекомунікаційних мереж.

Відповідно до ст. 32 Закону № 1280-ІV споживачі під час замовлення та/або отримання телекомунікаційних послуг мають право на: державний захист своїх прав; вибір виду та кількості телекомунікаційних послуг; безоплатне отримання від оператора, провайдера телекомунікацій вичерпної інформації щодо змісту, якості, вартості та порядку надання телекомунікаційних послуг; відмовитись від оплати телекомунікаційної послуги, яку вони не замовляли.

Згідно ч.2 ст. 37 Закону № 1280- ІV правовими основами діяльності операторів, провайдерів телекомунікацій є пріоритет інтересів споживачів телекомунікаційних послуг, що кореспондує загальному змісту законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до ст. 39 Закону № 1280- ІV оператори телекомунікацій зобов`язані: здійснювати діяльність у сфері телекомунікацій відповідно до законодавства; надавати споживачам вичерпну інформацію, необхідну для укладення договору, а також щодо телекомунікаційних послуг, які вони надають; вести достовірний облік телекомунікаційних послуг, що надаються споживачеві.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачі» № 1023-ХІІ (надалі - Закон № 1023-ХІІ) споживач (він же - абонент) - фізична особа, яка придбає, замовляє, використовує, або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до вимог ч.ч. 1 та 9 ст. 15 Закону № 1023-ХІІ споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Під час розгляду вимог споживача про відшкодування збитків, завданих недостовірною або неповною інформацією про продукцію чи недобросовісною рекламою, необхідно виходити з припущення, що у споживача немає спеціальних знань про властивості та характеристики продукції, яку він придбаває.

Відповідно до ст. 17 Закону № 1023-ХІІ споживач має право на вільний вибір товарів і послуг у зручний для нього час. Продавець (виконавець) зобов`язаний всіляко сприяти споживачеві у вільному виборі продукції та форм її оплати.

Згідно ст. 21 Закону № 1023-ХІІ крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію.

У пункті 3 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою КМУ № 295 від 11 квітня 2012 року, наведено ряд визначень, відповідно до яких: послуги рухомого (мобільного) зв`язку - це послуги, які надаються оператором рухомого (мобільного) зв`язку, і під час отримання яких кінцеве обладнання абонента може вільно переміщатися в межах телекомунікаційної мережі такого оператора або його роумінг-партнера із збереженням абонентського номера або мережевого ідентифікатора споживача.

Договором про надання послуг вважається правочин, укладений між споживачем і оператором, провайдером, за яким оператор, провайдер зобов?язується на замовлення споживача надавати послуги, а споживач - їх оплачувати (якщо інше не передбачено договором).

Припинення надання послуг - остаточне припинення оператором, провайдером надання споживачеві однієї /кількох або всіх послуг внаслідок припинення дії чи зміни умов договору в частині скорочення переліку послуг, а також у випадках, встановлених Законом України « Про телекомунікації» та Правилами.

Згідно з п.п. 39, 55 вказаної Постанови Кабінету Міністрів України, оператори, провайдери зобов`язані попереджати споживачів про скорочення переліку послуг, припинення надання послуг, відключення їх кінцевого обладнання у випадках і порядку, встановлених цими Правилами та договором. Припинення надання послуг (послуги) може здійснюватися: оператором, провайдером у разі припинення відповідно до законодавства дії договору, в тому - числі його дострокового розірвання, або внесення до договору змін щодо припинення надання однієї чи кількох послуг, замовлених абонентом за ініціативою оператора, провайдера у разі непогашення заборгованості з оплати послуг у строк, зазначений у попередженні оператора, провайдера.

Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи, що відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що ним виконаний обов`язок письмового повідомлення позивача, як абонента про припинення послуг, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відновлення прав позивача шляхом зобов`язання ПрАТ «ВФ Україна» відновити надання послуг мобільного зв`язку за номером телефону позивача.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги відповідача цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ВФ України» залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 05 жовтня 2020 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 02.07.2021

Головуючий

Судді