Постанова

Іменем України

30 червня 2021 року

м. Київ

справа № 757/9541/14-ц

провадження № 61-5312св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Ступак О. В. (суддя-доповідач),

суддів: Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О., Усика Г. І., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «КМД-Трейдінвест України»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які діють від свого імені та як законні представники неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Відділ державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві, Приватне підприємство «Нива В. Ш.»,

треті особи: Орган опіки та піклування в особі Печерської районної у м. Києві державної адміністрації, Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Грек Анжеліка Василівна, Печерський районний відділ Державної міграційної служби України в м. Києві,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 вересня 2020 року у складі судді Литвинової І. В. та постанову Київського апеляційного суду від 17 березня 2021 року у складі колегії суддів: Стрижеуса А. М., Поливач Л. Д., Шкоріної О. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У грудні 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «КМД-Трейдінвест Україна» (далі - ТОВ «КМД-Трейдінвест Україна») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які діють у своїх інтересах та інтересах своїх дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: Орган опіки та піклування в особі Печерської районної у м. Києві державної адміністрації (далі - Орган опіки та піклування в особі Печерської РДА у м. Києві), Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»), Печерський районний відділ Державної міграційної служби України у м. Києві (далі - Печерський РВ ДМС України у м. Києві), про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, та виселення.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що у квартирі АДРЕСА_1 , зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , якими вказана квартира здана в оренду та використовується як нежиле приміщення.

Посилаючись на викладене, ТОВ «КМД-Трейдінвест Україна» просило визнати ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 такими, що втратили право користування нерухомим майном - двокімнатною квартирою АДРЕСА_2 , виселити та зняти їх з реєстраційного обліку.

У квітні 2014 року ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх: ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , до Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві (далі - ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві), Приватного підприємства «Нива-В.Ш.» (далі - ПП «Нива-В.Ш.»), треті особи: Орган опіки та піклування в особі Печерської РДА у м. Києві, ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Грек А. В., ТОВ «КМД-Трейдінвест Україна», про визнання недійсними результатів прилюдних торгів, свідоцтва про право власності на квартиру, скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири, визнання права користування спірною квартирою.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 29 вересня 2010 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2009 року про стягнення в солідарному порядку з неї та ОСОБА_6 на користь Відкритого акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит»), правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», суми боргу в розмірі 1 млн 35 тис. 86 грн 70 коп. На виконання зазначеного рішення суду, ПП «Нива-В.Ш.» 04 червня 2012 року провело прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна - квартири АДРЕСА_2 , яке належить ОСОБА_1 на праві власності. Під час підготовки та проведення прилюдних торгів порушені норми чинного законодавства, що призвело до порушення майнових прав її малолітніх дітей, які є користувачами спірної квартири, оскільки не отримано згоди органу опіки та піклування. Зокрема, торги проведені за участю одного покупця, копію акта опису майна не направлено боржнику, технічні характеристики квартири, зазначені в акті, не відповідають дійсності, порушено порядок проведення оцінки майна, вартість якого значно занижена. Крім того, вона не повідомлялася про проведення торгів.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила визнати недійсними результати прилюдних торгів, проведених 04 червня 2012 року, свідоцтво про право власності від 22 серпня 2012 року, видане ТОВ «КМД-Трейдінвест Україна» як переможцю торгів, скасувати запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, визнати дійсним договір купівлі-продажу від 07 березня 2007 року, укладений між нею та ОСОБА_7 , визнати право користування спірною квартирою малолітніми: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 до досягнення ними повноліття.

Суди неодноразово розглядали цю справу.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 18 лютого 2015 року, у задоволенні позову ТОВ «КМД-Трейдінвест Україна» відмовлено. Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково: визнано недійсними результати прилюдних торгів, проведених 10 філією ПП «Нива-В.Ш.», із реалізації квартири АДРЕСА_2 ; визнано недійсним протокол від 04 червня 2012 року № 1012358/10 проведення прилюдних торгів із реалізації вказаної квартири; визнано недійсним свідоцтво про право власності від 22 серпня 2012 року, видане ТОВ «КМД-Трейдінвест Україна». У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що складений 15 листопада 2013 року працівниками ТОВ «КМД -Трейдінвест Україна» акт щодо присутності орендарів у квартирі АДРЕСА_2 , та ксерокопії договору оренди від 15 жовтня 2013 року, згідно з яким ОСОБА_2 передав в оренду вказане нерухоме майно на один рік. Вказані документи підтверджують необізнаність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про проведення прилюдних торгів, та реалізацію арештованого майна, що підтверджує пояснення ОСОБА_2 про не направлення на їхню адресу, за фактичним місцем проживання, повідомлень про здійснення виконавчих дій та інших визначених Тимчасовим положенням повідомлень.

Відповідачами не надано доказів на спростування посилань позивача про те, що процедура проведення прилюдних торгів, встановлена, у тому числі пунктами 3.3 - 3.11, та 3.17 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів із реалізації арештованого нерухомого майна, не була дотримана, а отже, обставини, які викладені позивачем, заслуговують на увагу. Відомості про те, що в порядку встановленому вказаним положенням здійснено публікацію оголошення про проведення прилюдних торгів, повідомлено боржника про час і місце їх проведення, не надані під час судового розгляду.

Прилюдні торги, які відбулись 04 червня 2012 року, проведені з порушенням встановлених законодавством правил проведення торгів, а отже, угода з продажу майна та свідоцтво, що засвідчує право власності на підставі цієї угоди, є недійсними.

До заявки державного виконавця надано акт опису й арешту майна, складений з порушенням встановлених правил, не додано копій документів, що підтверджують право користування нерухомим майном; документи, що характеризують об`єкт нерухомості (копію технічного паспорта на квартиру), не надано попередній дозвіл органу опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Крім цього, прилюдні торги проведені з порушенням встановлених Тимчасовим положенням правил. Вимоги ОСОБА_1 про скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно від 12 червня 2013 року № 1523447, є передчасними, оскільки визнання свідоцтва про право власності на майно, яке стало підставою для здійснення реєстрації, є самостійною підставою для вчинення відповідних дій.

Вимоги позивача про визнання дійсним договору купівлі-продажу від 07 березня 2007 року, відповідно до якого ОСОБА_11 набула права власності на спірне майно, є безпідставними, оскільки у силу статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Вимоги позивача про визнання права користування спірним майном малолітніми дітьми є також надуманими, оскільки у цьому випадку судом захищено право малолітніх шляхом визнання правочину недійсним.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 липня 2015 року касаційні скарги ТОВ «КМД-Трейдінвест Україна» та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» відхилено, рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 18 лютого 2015 року залишено без змін, виключено з мотивувальних частин судових рішень посилання на проведення прилюдних торгів без попередньої згоди органу опіки та піклування.

Суд касаційної інстанції, виключаючи з мотивувальних частин судових рішень судів попередніх інстанцій посилання на порушення вимог закону щодо проведення публічних торгів без попереднього дозволу органу опіки та піклування на відчуження квартири, виходив із того, що така згода потрібна при укладенні договору іпотеки, якщо діти мають право користування предметом іпотеки або право власності на нього, а не в разі виконання рішення суду та проведення прилюдних торгів.

Постановою Верховного Суду України від 12 жовтня 2016 року заяву ТОВ «КМД-Трейдінвест Україна» задоволено. Ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 липня 2015 року, ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 18 лютого 2015 року та рішення Печерського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2014 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до Печерського районного суду м. Києва.

Скасовуючи судові рішення попередніх інстанцій, Верховний Суд виходив із того, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню норма статті 45 Закону України «Про іпотеку», за якою можна провести торги за наявності одного учасника. Крім того, за змістом пункту 3.11 Тимчасового положення спеціалізована організація письмово повідомляє державного виконавця, стягувача та боржника про дату, час, місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна. Отже, розглядаючи питання про дотримання при проведенні торгів положень пункту 3.11 Тимчасового положення, суди мають установити, чи було письмово повідомлено, зокрема боржника, про дату, час, місце проведення прилюдних торгів та про стартову ціну, за якою майно пропонується до продажу.

Проте сам по собі факт неналежного повідомлення боржника про проведення прилюдних торгів не може бути підставою для визнання таких торгів недійсними. ОСОБА_12 умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, тобто встановити не тільки недотримання норм закону при проведенні прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.

У справі, яка переглядається, суди, установивши, що боржник був неналежно повідомлений про проведення прилюдних торгів, не з`ясували наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, і не вказали, які саме права й законні інтереси особи, яка оспорює прилюдні торги, порушено неналежним повідомленням боржника про проведення прилюдних торгів; не застосували до спірних правовідносин положення Закону України «Про іпотеку»; крім того, суди не вирішили питання про наявність підстав для виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відповідно до заявлених позовних вимог ТОВ «КМД-Трейдінвест Україна».

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 29 вересня 2020 року позов ТОВ «КМД-Трейдінвест Україна» задоволено частково. Визнано ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , такими, що втратили право на користування нерухомим майном - двокімнатною квартирою АДРЕСА_2 . Виселено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 із вказаної квартири. Відмовлено у задоволенні позову в частині зняття з реєстраційного обліку.

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Частково задовольняючи позов ТОВ «КМД-Трейдінвест Україна», суд виходив із того, що товариство як законний власник спірного нерухомого майна має всі законні підстави для захисту свого права власності шляхом задоволення його позовних вимог про визнання осіб такими, що втратили права на користування спірною квартирою та виселення, що відповідає висновку Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду, викладеного в постанові від 07 листопада 2018 року в справі № 757/15837/14-ц (провадження № 61-9253св18). При цьому, вимоги у частині зняття відповідачів із реєстраційного обліку не підлягають задоволенню, оскільки судове рішення про визнання особи такою, що втратила право користування, вже і є підставою для його виконання шляхом здійснення компетентним органом своїх функцій - зняття з реєстраційного обліку, що не потребує додаткової вказівки у судовому рішенні, оскільки передбачене Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що прилюдні торги з реалізації спірної квартири за участю одного учасника проведено відповідно до вимог статті 45 Закону України «Про іпотеку», що відповідає висновкам Верховного Суду України, викладених у постановах від 28 вересня 2016 року в справі № 6-1680цс16 (провадження № 6-1680цс16), від 11 квітня 2018 року в справі №759/2474/14-ц (провадження № 61-1597св18).

Твердження ОСОБА_1 про порушення її прав неповідомленням про проведення прилюдних торгів, не є підставою для визнання їх недійсними, оскільки вона була повністю обізнана про існування рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2009 року та про відкриття виконавчого провадження про стягнення із неї боргу, а отже, ОСОБА_1 не була позбавлена можливості цікавитися процедурою реалізації на прилюдних торгах належної їй квартири, не була позбавлена можливості отримання копії висновку про оцінку майна, відправленого на її ім`я засобами поштового зв`язку старшим державним виконавцем ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві Власюк С. В, а також не була позбавлена права на виконання цього рішення, яке нею частково визнано, до проведення спірних прилюдних торгів.

ОСОБА_1 не зазначає, яким чином неналежне її повідомлення про проведення прилюдних торгів та порушення встановлених законодавством правил проведення торгів вплинуло саме на результат прилюдних торгів, а також не зазначає чим саме фактична вартість реалізації спірної квартири порушує її права та інтереси та не доводить того, що дійсна вартість спірної квартири суттєво відрізнялась від ціни реалізації. Єдине, що зазначає ОСОБА_1 це те, що наслідком її неповідомлення про проведення прилюдних торгів є нібито позбавлення її права на оскарження стартової ціни реалізації майна, можливості участі у торгах та реалізації свого права на викуп квартири.

Наданий ОСОБА_2 висновок оціночного дослідження, не є належним доказом у справі, оскільки він не відповідає вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», так як цим законом не передбачено такого поняття як «оціночне дослідження», а отже, з нього неможливо встановити дійсність ринкової вартості спірного майна, а також не зазначено методики та методів дослідження ринкової вартості спірного майна, а тому оціночне дослідження є вільним судженням директора ПП «Європроспект» ОСОБА_13 щодо теоретично можливої ринкової вартості спірного нерухомого майна. Таким чином, ТОВ «КМД-Трейдінвест Україна» придбав на оспорюваних прилюдних торгах квартиру за дійсною ринковою вартістю, а отже, порушення будь-яких прав та інтересів ОСОБА_1 та/або її малолітніх дітей відсутні.

Оскільки спірні прилюдні торги проведено 04 червня 2012 року, а з позовом ОСОБА_1 звернулась у квітні 2014 року, то позивачем пропущено строк позовної давності.

При цьому, суд вказав про відсутність порушення буд-яких прав малолітніх дітей у зв`язку із тим, що на момент укладення іпотечного договору ці малолітні діти зареєстровані у встановленому законом порядку у спірній квартирі не були, але були зареєстровані вже після укладення іпотечного договору поза волею іпотекодержателя, що може свідчити про навмисну реєстрацію місця проживання як малолітніх осіб, так і їхніх батьків у спірній квартирі для унеможливлення або ускладнення виконання рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2009 року в справі № 2-4054/2009 та реалізації іпотечного майна на виконання цього рішення.

Постановою Київського апеляційного суду від 17 березня 2021 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 не зазначила, яким чином неналежне повідомлення про проведення прилюдних торгів та порушення встановлених законодавством правил проведення торгів вплинуло саме на результат прилюдних торгів, а також не зазначає чим саме фактична вартість реалізації спірної квартири порушує її права та інтереси та не доводить того, що дійсна вартість спірної квартири суттєво відрізнялась від ціни реалізації. Єдине, що зазначає ОСОБА_1 це те, що наслідком неповідомлення її про проведення прилюдних торгів є нібито позбавлення її права на оскарження стартової ціни реалізації майна, можливості участі у торгах та реалізації свого права на викуп квартири. При цьому, ОСОБА_1 пропустила строк давності для звернення до суду із позовом.

15 листопада 2013 року директором ТОВ «КМД-Трейдінвест Україна» Яковлєвим С. Г. та довіреною особою ТОВ «КМД-Трейдінвест Україна» - Савченком В. М. здійснено виїзд за адресою спірної квартири, у результаті чого встановлено, що квартира здається попередніми власниками як офісне приміщення, про що складений відповідний акт. 10 квітня 2014 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 отримано повідомлення від ТОВ «КМД-Трейдінвест Україна» про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, проте добровільно відповідачі не виселяються, а отже, товариство як законний власник спірного нерухомого майна, має всі законні підстави для захисту свого права власності шляхом визнання осіб такими, що втратили права на користування спірною квартирою та виселення.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

У березні 2021 року ОСОБА_2 , який діє в своїх інтересах та інтересах своїх дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 вересня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 березня 2021 року, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що суди в оскаржуваних судових рішеннях не врахували висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 359/10886/15-ц (провадження № 61-15382св18), від 06 листопада 2019 року у справі № 761/22755/18 (провадження № 61-13955св19), від 28 листопада 2018 року у справі № 178/1056/15-ц (провадження № 61-1459св18), від 30 вересня 2020 року у справі № 303/3043/19 (провадження № 61-8347св20), постановах Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц (провадження № 14-317цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18), постанові Верховного Суду України від 22 червня 2016 року у справі № 6-197цс16.

Також як на підставу оскарження судових рішень заявник посилається на пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України (якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу), а саме зазначає, що суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи(пункт 3 частини третьої статті 411 ЦПК України); суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини третьої статті 411 ЦПК України).

Придбання спірної квартири частково за кредитні кошти виключає можливість виселення відповідачів без надання їм іншого житлового приміщення. У нього та його дітей відсутнє житло, яке належало б їм на праві власності, а отже, втрата спірної квартири є крайньою формою втручання у право на житло, не відповідає нагальній суспільній необхідності.

Під час відчуження квартири, у якій проживавали і на цей момент проживають неповнолітні діти, був відсутній попередній дозвіл органу опіки та піклування на таке відчуження, що свідчить про порушення встановлених законодавством правил проведення торгів.

У квітні 2021 року представник ОСОБА_2 - адвокат Очеретяний В. Є. подав доповнення до касаційної скарги, згідно з якими, про проведення прилюдних торгів ОСОБА_1 дізналася 10 квітня 2014 року з повідомлення ТОВ «КМД-Трейдінвест Україна» про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, а отже, нею не пропущено строк давності. Суд першої інстанції розглянув та відмовив у задоволенні, у тому числі неіснуючих позовних вимог, до неіснуючих відповідачів, що є порушенням норм ЦПК України.

У квітні 2021 року ТОВ «КМД-Трейдінвест Україна» подано відзив на касаційну скаргу, згідно з яким ОСОБА_2 разом із малолітніми дітьми не проживають за адресою спірного нерухомого майна: АДРЕСА_3 , a проживають за адресою: АДРЕСА_4 . ОСОБА_1 пропустила спеціальний строк давності, встановлений статтею 48 Закону України «Про іпотеку». Станом на квітень 2021 року заборгованість за комунальні послуги становить 95 тис. грн, а власником квартири є ТОВ «КМД-Трейдінвест Україна», а отже, товариство несе збитки від користування відповідачами спірною квартирою.

Крім того, ТОВ «КМД-Трейдінвест Україна» просить стягнути з відповідачів витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 16 000,00 грн.

Позиція Верховного Суду

Статтею 400 ЦПК України встановлено, що переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.

За змістом статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, в межах, які стали підставами для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій у частині вимог первісного позову - скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ТОВ «КМД-Трейдінвест Україна», рішення судів першої та апеляційної інстанцій у частині вимог зустрічного позову - зміні, шляхом виключення з їх мотивувальних частин посилання на пропуск ОСОБА_1 позовної давності.

Обставини встановлені судами

07 березня 2007 року між ВАТ «Банк Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_1 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кошти у сумі 120 000, 00 дол. США з терміном погашення кредиту до 06 березня 2027 року зі ставкою 14 % річних.

З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором, між банком та ОСОБА_1 укладений іпотечний договір від 07 березня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антух Л. В. за реєстровим № 316, за яким позивач передала банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_2 , яка належала їй на праві власності згідно з договором купівлі-продажу від 07 березня 2007 року.

29 вересня 2010 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2009 року в справі № 2-4054/2009 про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_6 на користь ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» суми боргу в розмірі 1 035 086,70 грн.

На виконання зазначеного рішення суду, ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві 04 червня 2012 року організовано та проведено прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна (предмета іпотеки) - квартири АДРЕСА_2 , яка належала ОСОБА_1 .

Отже, підстава продажу квартири - прилюдні торги.

Квартиру придбано частково за рахунок кредиту (позики) банку, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Переможцем прилюдних торгів визнано ТОВ «КМД-Трейдінвест Україна» як єдиного учасника торгів за ціною продажу 439 164, 00 грн.

22 серпня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Грек А. В. відповідно до статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» та на підставі акту державного виконавця про проведені прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна посвідчено, що спірна квартира належить на праві власності ТОВ «КМД-Трейдінвест Україна»./

12 червня 2013 року право власності ТОВ «КМД-Трейдінвест Україна» на зазначену квартиру зареєстроване Реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві.

Частково задовольняючи позов ТОВ «КМД-Трейдінвест Україна» про визнання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , такими, що втратили право на користування квартирою АДРЕСА_2 , та їх виселення, суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення, є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , суди виходили з того, що обставини та докази не підтверджуються факт порушення прав та законних інтересів ОСОБА_1 у зв`язку із неналежним повідомлення про проведення прилюдних торгів та порушенням встановлених законодавством правил проведення прилюдних торгів, а також не підтверджують той факт як ці порушення вплинули саме на результат прилюдних торгів. Крім того, позивачем пропущено строк позовної давності.

Верховний Суд не погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій з огляду на таке.

Щодо первісного позову ТОВ «КМД-Трейдінвест Україна»

Частиною першою статті 41 Конституції Українипередбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Стаття 391 ЦК Українинаділяє власника правом вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частин першої, другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону № 898-IV, так і норма статті109 ЖК УРСР.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року у справі № 6-2947цс15, яка в подальшому підтримана Великою Палатою Верховного Суду (постанова від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц, провадження № 14-317цс18).

Визначення того, за які кошти придбано іпотечне майно, із якого здійснюється виселення, тобто за рахунок кредитних коштів, чи особистих коштів (повністю чи частково), має вирішальне значення для правильного вирішення цієї справи та правильного застосування положень статті 109 ЖК Української РСР.

У справі, що переглядається, новий власник ТОВ «КМД-Трейдінвест Україна», який придбав житло на прилюдних торгах, не може користуватися своєю власністю, оскільки попередній власник, який втратив право власності на житло, відмовляється виселятися з нього.

Дійсно, внаслідок відмови у задоволенні позову про виселення, неволодіючий власник несе певні обмеження.

Разом з тим, спірне житлове приміщення придбане на прилюдних торгах (04 червня 2012 року), при підготовці до яких мали бути зазначені обтяження у вигляді наявності осіб, які зареєстровані і проживають у житловому приміщенні, тобто покупцю повинні бути відомі ризики, пов`язані з придбанням спірної нерухомості.

ОСОБА_1 набула право власності на квартиру, яка передана в іпотеку, на підставі договору купівлі-продажу від 07 березня 2007 року частково за кредитні кошти надані банком у кредит. Отже, виселення з житла, яке є предметом іпотеки і придбано частково за особисті кошти, частково за кредитні кошти можливе лише з наданням іншого постійного житла відповідно до вимог статті 109 ЖК України, і таке постійне житло повинно вказуватись у рішенні суду.

Доведення обґрунтованості вимоги про виселення з наданням іншого постійного житла, яке відповідно до вимог статті 109 ЖК Української РСР має бути надане відповідачам одночасно з їх виселенням, є обов`язком позивача. Відсутність вказівки у позові про виселення на інше житло, яке надається у зв`язку із виселяються із іпотечного житла, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.

Суди, ухвалюючи рішення про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житлом та виселення, не врахували правові висновки Верховного Суду України, Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, які є релевантними для цієї справи й обов`язковими для застосування судами (частина четверта статті 263 ЦПК України), а тому відповідні доводи касаційної скарги ОСОБА_2 знайшли своє підтвердження. Судова практика у цій категорії справ є сталою. Підстав для відступлення від застосованих правових позицій колегія суддів не вбачає.

Посилання ТОВ «КМД-Трейдінвест Україна» у його відзиві на те, що відповідачі мають інше постійне житло, а тому підлягають виселенню з іпотечної квартири без надання такого приміщення, є безпідставними, оскільки саме позивач повинен довести наявність умов, за яких закон передбачає можливість виселення осіб із іпотечного майна, зазначивши інше постійне жиле приміщення, яке відповідно до вимог статті 109 ЖК Української РСР має бути надане відповідачам, а не факт наявність у них іншого житла чи житла їхніх родичів.

Отже, одна із обставин, яка стала підставою для відкриття касаційного провадження, а саме, невідповідність висновків судів у частині вирішення вимог про виселення, висновкам Верховного Суду підтвердилась, оскільки за результатами перегляду справи у касаційному порядку встановлено, що при постановлені оскаржуваних судових рішень судами, всупереч положенням частини четвертої статті 263 ЦПК України, не враховані висновки Верховного Суду України, Верховного Суду щодо застосування положень статті 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК Української РСР.

Обставини того, що 15 листопада 2013 року директором ТОВ «КМД-Трейдінвест Україна» Яковлєвим С. Г. та довіреною особою ТОВ «КМД-Трейдінвест Україна» - ОСОБА_14 здійснено виїзд за адресою спірної квартири, у результаті чого встановлено, що спірна квартира здається попередніми власниками як офісне приміщення, про що складений відповідний акт, не мають правового значення для правильного вирішення вимог про виселення відповідачів із іпотечного майна, оскільки закон не пов`язує наявність чи відсутність підстав для виселення із фактом користування попередніми власниками (власником) іпотечним майном.

У своєму відзиві на касаційну скаргу ТОВ «КМД-Трейдінвест Україна» вказує, що сім`я ОСОБА_15 проживає за адресою: АДРЕСА_4 . Разом з тим, у судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 надав пояснення, про те, що він дійсно почав проживати за вказаною адресою з моменту запровадження в Україні карантину. Вказаний будинок на праві власності належить родичам сім`ї ОСОБА_16 .

ТОВ «КМД-Трейдінвест Україна» як новий власник, який придбав квартиру з обтяженням, а саме з проживаючими у ній попереднім власником та членами його сім`ї, серед яких є неповнолітні діти, може поновити свої права шляхом звернення про відшкодування шкоди до продавця, якщо той неналежним чином виконав свої зобов`язання про повне інформування можливих покупців квартири про її обтяження.

Оскільки у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, тому рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням та виселення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині про відмову у задоволенні первісного позову.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_1 .

Частиною першою статті 15 ЦК Українивизначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно із частиною другою статті 16, частиною першою статті 215 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою-третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у зв`язку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства.

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто такий акт є правочином.

Наведене узгоджується з нормами частини четвертої статті 656 ЦК України, за якою до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Таким чином, правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів.

У постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі № 3-242гс16 викладено правовий висновок, що при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити, чи мало місце порушення вимог законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів.

У постанові Верховного Суду України від 29 листопада 2017 року у справі № 668/5633/14-ц викладено правовий висновок, що головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а тому, окрім наявності порушення положень законупри проведенні прилюдних торгів, повинні бути й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними.

Тобто для визнання судом електронних торгів недійсними необхідним є: наявність підстав для визнання прилюдних торгів недійсними (порушення правил проведення електронних торгів); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Отже, проведення прилюдних торгів з порушенням є підставою для визнання цих торгів недійсними лише за умови порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює.

За змістом статті 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду, проводиться шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанцій, на прилюдних торгах реалізовано квартиру, яка є предметом іпотеки, прилюдні торги та реалізація предмета іпотеки відбувалися з урахуванням вимог Закону України «Про іпотеку».

В оцінці доводів касаційної скарги про те, чи було порушено права та законні інтереси ОСОБА_2 проведенням цих прилюдних торгів, Верховний Суд врахував, що встановлені судами обставини не свідчать про наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів, а також порушити прав і законні інтереси ОСОБА_2 внаслідок проведення електронних торгів. Отже, наявність підстав для визнання електронних торгів недійсними позивачем не доведено.

Проведення прилюдних торгів з реалізації спірної квартири за участю одного учасника відповідає положенням статті 45 Закону України «Про іпотеку». Такі висновки узгоджуються із висновками, сформульованими Верховним Судом України у постановах від 28 вересня 2016 року по справі № 6-1680цс16 (провадження № 6-1680цс16), від 11 квітня 2018 року по справі №759/2474/14-ц (провадження № 61-1597св18).

Твердження ОСОБА_1 про те, що неналежне повідомлення її про проведення прилюдних торгів та порушення встановлених законодавством правил проведення торгів є підставою для визнання їх недійсними, не заслуговують на увагу суду, оскільки ОСОБА_1 була обізнана про рішення Оболонського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2009 року та про відкриття виконавчого провадження про стягнення із неї боргу, а отже, ОСОБА_1 не була позбавлена можливості цікавитися ходом виконавчого провадження та процедурою реалізації на прилюдних торгах належної їй квартири, не була позбавлена можливості отримання копії висновку про оцінку майна, відправленого на її ім`я засобами поштового зв`язку.

Листом старшого державного виконавця ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві Власюк С. В., направлялась копія висновку з незалежної оцінки нерухомого майна для ОСОБА_1 , але лист повернувся з позначкою «за закінченням терміну зберігання».

ОСОБА_1 не зазначає, яким чином неналежне повідомлення її про проведення прилюдних торгів вплинуло на результат прилюдних торгів.

Крім того, торгуючою організацією Філія 10 (Київська) ПП «Нива-В.Ш.» розміщено оголошення в засобах масової інформації - газеті «Комсомольська правда в Україні» від 19 травня 2012 року № 106(4100/25495)2012г. про проведення спірних прилюдних торгів.

Доводи ОСОБА_1 про те, що наслідком неповідомлення її про проведення прилюдних торгів є позбавлення права на участь у торгах та реалізації свого права на викуп квартири, безпідставні та необґрунтовані, оскільки ОСОБА_1 не могла не усвідомлювати наслідки невиконання умов кредитного договору щодо повернення кошів, а також наслідки не виконання судового рішення про стягнення заборгованості, постановленого ще у 2009 році, а саме, що заборгованість може бути погашена за рахунок іпотечного майна.

Таким чином, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що ОСОБА_1 не надала судам належних та допустимих доказів, які б підтверджували порушення її прав як власника реалізованого з прилюдних торгів майна, не спростувала належними та допустимими доказами визначену вартість майна, не довела, що квартиру продано за заниженою ціною тощо.

Судами обґрунтовано зазначено про відсутність порушення статей 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» внаслідок проведення прилюдних торгів та продажу предмета іпотеки при виконанні судового рішення.

Щодо застосування до спірних правовідносин спеціальної позовної давності

У суді першої інстанції ТОВ «КМД-Трейдінвест Україна» заявило про застосування строку давності до вимог зустрічного позову.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

До вимог про оскарження прилюдних торгів з реалізації іпотечного майна застосовується спеціальна позовна давність. Згідно зі статтею 48 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель, іпотекодавець, боржник та будь-який учасник прилюдних торгів вправі протягом трьох місяців з дня проведення торгів оскаржити їх результати в суді за місцезнаходженням нерухомого майна. Отже, у справах про визнання недійсними прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, що перебуває в іпотеці, підлягає застосуванню спеціальна позовна давність, передбачена статтею 48 Закону України «Про іпотеку».

Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 05 квітня 2017 року у справі № 6-1375цс16 та підтверджено у постанові Верховного Суду від 31 січня 2018 року у справі № 607/4193/17.

Разом з тим, виходячи з вимог статті 261 ЦК Українипозовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

Суди наведеного не врахували, відмовляючи у задоволенні вимог зустрічного позову, помилково вказали як на підстави такої відмови і на недоведеність порушеного права ОСОБА_1 , і на пропуск позовної давності.

Проте, враховуючи, що таке порушення є формальним і не призвело до неправильного вирішення справи в частині зустрічного позову. Враховуючи викладене, зміст оскаржуваних судових рішень дає підстави для висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи допущено порушення норм матеріального права в частині одночасного зазначення підстав для відмови у позові по суті заявлених вимог та у зв`язку зі спливом позовної давності. Тому рішення судів у частині вирішення зустрічного позову підлягають зміні шляхом виключення з їх мотивувальних частин посилання на сплив позовної давності як правову підставу відмови у позові ОСОБА_1 .

Доводи заявника про те, що суд першої інстанції безпідставно не задовольнив клопотання про зупинення провадження у цій справі до розгляду справи № 757/37079/19-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», треті особи: ТОВ «КМД-Трейдінвест Україна», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Антух Л. В., про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання недійсним договору іпотеки від 07 березня 2007 року, укладеного між ОСОБА_17 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», не є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень з цих підстав, оскільки результат розгляду спору у вказаній справі не впливає на висновки, зроблені у справі, що переглядається.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (частина перша статті 412 ЦПК України).

Щодо розподілу судових витрат

Згідно з частинами першою, другою, тринадцятою статті 141 ЦПК Українисудовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК Українипостанова суду касаційної інстанції складається, зокрема з резолютивної частини із зазначенням у ній нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, - у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Отже, з ТОВ «КМД-Трейдінвест України» на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної та касаційної скарг у розмірі 792,90 грн (334,10 + 458,80).

Враховуючи те, що касаційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, відсутні підстави для задоволення заяви ТОВ «КМД-Трейдінвест України» про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у суді касаційної інстанції.

Керуючись статтями 141, 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 вересня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 березня 2021 року в частині вирішення вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «КМД-Трейдінвест України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які діють, у тому числі від імені своїх дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: Орган опіки та піклування в особі Печерської районної у м. Києві державної адміністрації, Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», Печерський районний відділ Державної міграційної служби України в м. Києві, про визнання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , такими, що втратили право на користування нерухомим майном -двокімнатною квартирою АДРЕСА_2 , та виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , зняття з реєстраційного обліку - скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 вересня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 березня 2021 року в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , які діють від свого імені та як законні представники неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , до Відділу державної виконавчої служби Печерського районного управління юстиції у м. Києві, Приватного підприємства «Нива В. Ш.», треті особи: Орган опіки та піклування в особі Печерської районної у м. Києві державної адміністрації, Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Грек Анжеліка Василівна, Товариство з обмеженою відповідальністю «КМД-Трейдінвест України», про визнання прилюдних торгів недійсними, змінити.

Виключити з мотивувальних частин рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 вересня 2020 року та постанови Київського апеляційного суду від 17 березня 2021року посилання на сплив позовної давності як підставу відмови у задоволенні зустрічного позову.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 вересня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 березня 2021 року в частиністягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КМД-Трейдінвест Україна» суми судових витрат у вигляді судового збору у розмірі 3 654, 00 грн із кожного у рівних частинах, скасувати.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КМД-Трейдінвест Україна» () на користь ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 792,90 грн.

В іншій частині рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 вересня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 березня 2021 року залишити без змін.

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «КМД-Трейдінвест Україна» про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

С. О. Погрібний

Г. І. Усик

В. В. Яремко