РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 638/838/21

Провадження № 2/638/2919/21

29.06.2021 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

судді Подус Г.С.,

за участю секретаря Коваленко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, третя особа Головне управління Державної казначейської служби України в Харківській області про стягнення моральної шкоди внаслідок протиправної бездіяльності органу пенсійного забезпечення, -

встановив:

До Дзержинського районного суду м. Харкова звернувся позивачка з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, третя особа Головне управління Державної казначейської служби України в Харківській області про стягнення моральної шкоди внаслідок протиправної бездіяльності органу пенсійного забезпечення, з вимогами стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області, третя особа Головне управління Державної казначейської служби України в Харківській області на користь позивача моральну шкоду в сумі 63 000 гривень.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . У 1997 році позивач отримала право на пенсію за віком, з урахуванням вимог та положень Закону Україну «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003. Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 розпочато антитерористичну операцію на території Луганської та Донецької областях (зокрема у м. Стаханові, Луганської області). Не маючи можливості та коштів для переїзду на підконтрольну Україною територію вона проживала за місцем своєї реєстрації, і відповідно їй не виплачувалася пенсія. На підставі довідки внутрішньо переміщеної особи її було взято на облік Індустріальним відділом обслуговування громадян м. Харкова. У серпні 2019 року позивачка звернулась з письмовою заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якій просила нарахувати та виплатити їй пенсію за віком, з серпня 2014 року по момент припинення. Оскільки права позивачки були порушені, вона звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою про визнання бездіяльності Відповідача протиправною щодо не нарахування та невиплати їй пенсії з серпня 2014 року і зобов`язанням виплатити заборгованість за вищевказаний період. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13 січня 2020 року № 520/12764/19 було частково задоволено її позов до Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області. Зобов`язано Головне Управління Пенсійного фонду України в Харківській області нарахувати та виплатити пенсію за період з серпня 2014 року по 30.11.2020, в частині присудження виплати пенсії в межах суми стягнення за один місяць допущено до негайного виконання. В подальшому, позивачка звернулась до відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Харківській області із заявою про відкриття виконавчого провадження. 30.07.2020 державним виконавцем винесена постанова про закінчення виконавчого провадження. Причиною закінчення виконавчого провадження є протиправна бездіяльність Відповідача, який станом на 18.01.2021 не виконав рішення суду у повному обсязі. Той факт, що позивачка з серпня 2014 року по листопад 2019 року не отримувала пенсію беззаперечним порушенням норм чинного законодавства України, яке було допущено органами Пенсійного фонду України, і яке підтверджено рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13 січня 2020 року № 520/12764/19. Ця обставина встановлена судом, та не потребує додаткового доведення з боку Позивача. З мотивувальної частини рішення суду прямо вбачається, що «Позивач не отримав пенсійні виплати не з власної вини». Оскільки на сьогодні ОСОБА_1 зареєстрована як внутрішньо переміщена особа на території міста Харкова вважаю, що маю право на відшкодування моральної шкоди від Пенсійного фонду України в особі його територіального органу Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Позивач вказує, що внаслідок незаконних дій та бездіяльності управління ПФУ по припиненню їй виплати пенсії припинено всупереч вимогам Закону № 1058-IV, вона протягом більш ніж 5 років була позбавлена єдиного джерела існування, в неї не вистачало коштів на лікування, усі заощадження пішли на лікування, та оплату послуг адвоката, який допоміг їй звернутися до Харківського окружного адміністративного суду з відповідною позовною заявою. За цей час накопилося багато боргів, а допомогти їй немає кому.

Вищевказане і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Позивач в судове засідання не з`явилась, в позовній заяві просила розгляд справи проводити без її участі.

Представник відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області в судове засідання не з`явився, надав відзив у якому проти визнання позову заперечував в повному обсязі, вказав, що позивачем не надано доказів неправомірності дій відповідача та просив розгляд справи проводити без участі представника відповідача. У відзиві зазначено: щодо виду пенсійного забезпечення в жовтні 2019 року Позивачку та взято на облік до Головного управління та поновлено виплату пенсії з листопада 2019 року. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.01.2020 у справі № 520/12764/19 зобов`язано головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області виплатити ОСОБА_1 пенсію за період з 01.08.2014 року по 30.11.2019 року, в частині присудження виплати пенсії в межах суми стягнення за один місяць допустити до негайного виконання. Рішення Харківського окружного адміністративного суду 13.01.2020 року по справі №520/12764/19 здійснено нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 , а саме: -в лютому 2020 року позивачці одночасно з поточною виплатою пенсії нараховано та виплачено пенсію в межах одного місяця у сумі 1 695,00 грн., а саме за листопад 2016 року; - нараховано доплату, яка виникла за період з 01.08.2014 року по 30.11.2019 року, яку буде виплачено відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року №637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам». Нарахована сума доплати містяться на особистому рахунку ОСОБА_1 в Пенсійному фонді України та буде виплачена за наявності бюджетного фінансування. Щодо відшкодування моральної шкоди шкода, завдана органами Пенсійного фонду України компенсується за рахунок державного бюджету, а відповідне рішення суду виконується органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів. Отже, належним відповідачем у цій справі є Держава, яка бере участь у справі через відповідні органи державної влади. Таким органом у цій справі є відповідний орган Казначейської служби, який здійснює списання коштів з державного бюджету, та орган, дії якого призвели до завдання позивачу шкоди.

Інші учасники в судове засідання не з`явились з невідомих суду причин.

10.02.2021 представником Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області подано до суду відзив, позов не визнає в повному обсязі з підстав відсутності доказів протиправності дій відповідача, наявності причинно-наслідкового зв`язку між моральними стражданнями та діями Головного управління Пенсійного фонду України.

Судом за час розгляду справи роз`яснено права передбачені ч.1 ст. 81 ЦПК України якою встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом по справі встановлені наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що з 11.01.1997 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні ПФУ та одержувала пенсію за віком, що підтверджується дублікатом пенсійного посвідчення.

Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 розпочато антитерористичну операцію на території Луганської та Донецької областях (зокрема у м. Стаханові, Луганської області).

Не маючи можливості та коштів для переїзду на підконтрольну Україною територію ОСОБА_1 проживала за місцем своєї реєстрації, і відповідно їй не виплачувалася пенсія.

На підставі довідки внутрішньо переміщеної особи її було взято на облік Індустріальним відділом обслуговування громадян м. Харкова.

У серпні 2019 року позивачка звернулась з письмовою заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якій просила нарахувати та виплатити їй пенсію за віком, з серпня 2014 року по момент припинення.

Оскільки права ОСОБА_1 були порушені, вона звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою про визнання бездіяльності відповідача протиправною щодо не нарахування та невиплати їй пенсії з серпня 2014 року і зобов`язанням виплатити заборгованість за вищевказаний період.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13 січня 2020 року № 520/12764/19 було частково задоволено позов ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Зобов`язано Головне Управління Пенсійного фонду України в Харківській області нарахувати та виплатити пенсію за період з серпня 2014 року по 30.11.2020, в частині присудження виплати пенсії в межах суми стягнення за один місяць допущено до негайного виконання.

В подальшому, ОСОБА_1 звернулась до відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Харківській області із заявою про відкриття виконавчого провадження.

30.07.2020 державним виконавцем винесена постанова про закінчення виконавчого провадження. Причиною закінчення виконавчого провадження є протиправна бездіяльність Відповідача, який станом на 18.01.2021 не виконав рішення суду у повному обсязі.

Той факт, що позивачка з серпня 2014 року по листопад 2019 року не отримувала пенсію беззаперечним порушенням норм чинного законодавства України, яке було допущено органами Пенсійного фонду України, і яке підтверджено рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13 січня 2020 року № 520/12764/19. Ця обставина встановлена судом, та не потребує додаткового доведення з боку Позивача.

З мотивувальної частини рішення суду прямо вбачається, що «Позивач не отримав пенсійні виплати не з власної вини». Оскільки на сьогодні ОСОБА_1 зареєстрована як внутрішньо переміщена особа на території міста Харкова вважаю, що маю право на відшкодування моральної шкоди від Пенсійного фонду України в особі його територіального органу Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Ч.1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із частиною першою статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Суд звертає увагу, що в процесі розгляду даної справи сторонам роз`яснювалось положення ст.77 ЦПК України якою передбачено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно із статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, при здійсненні ними своїх повноважень.

Суд вирішуючи даний спір враховує, що основними нормативно-правовим актами, які регулюють питання відшкодування моральної шкоди є Конституція України, норми ЦК України, а саме загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України.

Згідно із статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до частини першої статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Норми статей 1173,1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності держави за дії бездіяльності органів державної влади наявність вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів суду цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про відшкодування шкоди.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляд стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Наявність цих умов в межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. А суд має самостійне встановити наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення який є підставою для стягнення шкоди, оцінивши надані сторонам докази на що звернув увагу Верховний суд у постанові від 08.05.2019р. прийнятої по даній справі, що узгоджується також з правовою позицією, висловленою постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18)

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Щодо вимоги про стягнення з відповідачів моральної шкоди в розмірі 63 000 грн., на користь позивача, суд враховує а.1 п.9 Постанові Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995р., визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Відповідно до а.2, п.5 вищевказаної обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Визначаючись, щодо підстав для задоволення позову суд враховує, що постановою Харківського окружного адміністративного суду від 13 січня 2020 року у справі № 520/12764/19 позов ОСОБА_1 до Головного управління ПФУ в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області виплатити ОСОБА_1 пенсію за період з 01.08.2014р. по 30.11.2019р. і допустити негайне виконання у межах платежу за один місяць. В решті позову було відмовлено. Проте, даним рішенням в частині протиправності дій Головного управління ПФУ в Харківській області відмовлено.

Відповідно до ч.2 ст.72 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» кошти Пенсійного фонду не включаються до складу Державного бюджету України. Статтею 73 цього закону визначений вичерпний перелік цілей, на які використовуються кошти Пенсійного фонду України, і встановлено заборону використання коштів Пенсійного фонду на цілі, не передбачені цим законом.

У той же час згідно з п.1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015р. №215, Державна казначейська служба України (Казначейство) реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів. Відповідно до покладених завдань Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду.

Таким чином органом державної влади, який уповноважений представляти державу у правовідносинах з відшкодування державою шкоди, завданої органом державної влади, є, наряду з таким органом державної влади, Державна казначейська служба України (її територіальне управління).

Таким чином позивачем доведено лише факт завдання шкоди, проте не надано доказів наявності причинно-наслідкового зв`язку між фактом заподіяння шкоди та неправомірними діями відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, суд бере до уваги, що доказів того, що саме діями відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області позивачу завдано моральну шкоду суду не надано.

Отже, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги необґрунтовані, позивачем не надано жодного доказу в обґрунтування вимог вказаних в позові, щодо факту спричинення відповідачами позивачу моральної шкоди, в тому числі доказів щодо наявності причинно-наслідкового зв`язку , що саме протиправними діями відповідачів спричинено понесення позивачу шкоди, доводи позивача ґрунтуються лише на припущеннях, а відтак задоволенню не підлягають.

Питання судових витрати суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України та вважає судові витрати та вважає компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст.19, 56, Конституції України ст. 15, 22,23, 1166,1167,1173, 1174, ЦК України, а п.9 Постанові Пленуму Верховного суду України « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995р., суд-

ухвалив:

В задоволені позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, третя особа Головне управління Державної казначейської служби України в Харківській області про стягнення моральної шкоди внаслідок протиправної бездіяльності органу пенсійного забезпечення - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду виготовлено 07.07.2021

Суддя: