Номер провадження: 22-ц/813/2867/21
Номер справи місцевого суду: 501/901/19
Головуючий у першій інстанції Петрюченко М. І.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2021 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справи Одеського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді: Князюка О.В.

Суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Морська адміністрація Чорноморського рибного порту» на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Морська адміністрація Чорноморського рибного порту» про поновлення на роботі і виплаті заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИЛА:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

До Іллічівського міського суду Одеської області 26.03 2019 року звернувся ОСОБА_1 з позовом до Державного підприємства «Морська адміністрація Чорноморського рибного порту» про поновлення на роботі і виплаті заробітної плати за час вимушеного прогулу (а.с.1-7 т.1), в якому просив суд:

- скасувати накази Державного підприємства «Морська адміністрація Чорноморського рибного порту» №15-к від 11.03.2019 року «Про звільнення ОСОБА_1 » та №1 від 22.10.2018 року «Про затвердження структури та штатного розпису Державного підприємства «Морська адміністрація Чорноморського рибного порту";

- поновити ОСОБА_1 на посаді табельника Державного підприємства «Морська адміністрація Чорноморського рибного порту»;

- виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 11.03.2019 року по час прийняття рішення судом про поновлення згідно з щомісячним посадовим окладом у сумі 8000,00 грн.;

- допустити негайне виконання рішення суду за вказаним позовом відповідно до ч.2 ст.430 ЦПК України стягнувши всю суму боргу з відповідача на користь позивача.

Позов обґрунтований тим, що Наказом №15-к від 11.03.2018 року начальника державного підприємства «Служба капітана Іллічівського морського рибного порту» ОСОБА_2 його звільнено з посади табельника на підставі п.1 статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням чисельності працівників.

Позивач вважає даний наказ незаконним, необґрунтованим та прийнятим з порушенням процедури звільнення, яка встановлена Колективним договором та Галузевою угодою і відповідно порушує вимоги ст.ст.5, 9 Закону України «Про колективні договори і угоди».

Позивач стверджує в позові, що ніяких узгоджень з Держрибагенством та профкомом, керівництвом підприємства не здійснювалось, як і не було ніякого економічного обґрунтування Наказу (у тексті Наказу про це не має жодного слова, як і не вказано про заходи щодо забезпечення його зайнятості).

Короткий зміст рішення першої інстанції

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 27 січня 2020 року Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Морська адміністрація Чорноморського рибного порту» про скасування наказів, поновлення на роботі, виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу та заборгованості з виплати заробітної плати у вигляді премії - задоволено частково, постановлено:

-скасувати наказ Державного підприємства «Морська адміністрація Чорноморського рибного порту» №15-к від 11.03.2019 року «Про звільнення ОСОБА_1 »;

-поновити ОСОБА_1 на посаді табельника Державного підприємства «Морська адміністрація Чорноморського рибного порту»;

-виплатити ОСОБА_1 (місце проживання (реєстрації): АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) заробітну плату за час вимушеного прогулу з 11.03.2019 року по час прийняття рішення судом про поновлення згідно з щомісячним посадовим окладом у сумі 8000,00 грн;

-стягнути з Державного підприємства «Морська адміністрація Чорноморського рибного порту» (місцезнаходження: індекс 68094, м. Чорноморськ-5, с. Бурлача Балка, Одеська область, ) на користь держави судовий збір у розмірі 2305,20 грн;

-допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та виплаті заробітної плати за один місяць;

-в задоволенні решти вимог відмовити.

Відповідно до ст 430 ЦПК України рішення допущено до негайного виконання в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що керівник Державного підприємства «Морська адміністрація Чорноморського рибного порту» в односторонньому порядку прийняв рішення з питань скорочення чисельності працівників на підприємстві. Вказані обставини дають підстави суду сумніватись у законності внесення змін до штатного розпису та скорочення посади табельника, яку обіймав позивач, тому керівник Державного підприємства «Морська адміністрація Чорноморського рибного порту» не мав правових підстав для звільнення ОСОБА_1 за п.1 ст.40 КЗпП України.

Також судом встановлено, що роботодавцем, в даному випадку не розглядалось питання про наявне у позивача право залишитись на роботі, та не вживались заходи щодо працевлаштування позивача шляхом неодноразового ознайомлення його із переліком вакантних посад на підприємстві.

Вимоги та доводи апеляційної скарги

24 лютого 2020 року відповідачем ДП «Морська адміністрація Чорноморського рибного порту» була подана апеляційна скарга на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Морська адміністрація Чорноморського рибного порту» про поновлення на роботі і виплаті заробітної плати за час вимушеного прогулу відповідно до вимог якої, відповідач просить суд оскаржуване рішення скасувати, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . Стягнути з ОСОБА_1 на користь ДП «Морська адміністрація Чорноморського рибного порту» судовий збір сплачений за подання апеляційної скарги в розмірі 3 459,00 грн.

З оскаржуваним рішенням суду першої інстанції апелянт не погоджується, вважає його незаконним, необґрунтованим, прийнятим із значним порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

По-перше, апелянт зазначає, що на думку позивача суддя Петрюченко М.І. не могла брати участь у розгляді справи і підлягала відводу, та під час відмови у задоволенні відводу судді Петрюченко М.І., судом було порушено основні засади цивільного судочинства, встановлені ст. 2 ЦПК України справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільної справи.

По-друге, судом першої інстанції помилково досліджувалось питання щодо доцільності скорочення чисельності або штату працівників, звільнення працівників певної кваліфікації та спеціалізації з одночасним прийняттям на роботу працівників іншої спеціалізації та кваліфікації.

Апелянт вказує, що за весь період з 22.10.2018 року до 11.03.2019 року ДП «МАЧРП» було прийнято на роботу працівників на посади: капітан портового нагляду 4 посади, начальник дипломно-паспортного відділу ці посади не могли бути запропоновані ОСОБА_1 у зв`язку із тим, що не відповідають його фаху і кваліфікації, а також інспектор з кадрів посада не є вільною (основний працівник знаходиться у відпустці).

Також, судом було невірно встановлено факт порушення обов`язку підприємства щодо надання пропозицій про всі наявні на підприємстві вакансії, які з`явилися протягом двох місяців і які існували на момент звільнення ОСОБА_1 , оскільки 11.03.2019 року відповідачем було повідомлено ОСОБА_1 про відсутність вакантних посад відповідно до його фаху та кваліфікації з 22.10.2018 року до дня звільнення на підприємстві. З огляду на зазначене ДП «МАЧРП» не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу та відповідачем було дотримано всі вимоги діючого законодавства щодо звільнення працівника на підставі ч. 1 статті 40 КЗпП України, а суд неправильно встановив обставини, які мають значення для справи.

Апелянт зазначає, що жодним нормативним актом, як і умовами Галузевої угоди, не передбачено обов`язку роботодавця проводити саме письмове узгодження та не встановлено його форму, а тому твердження щодо відсутності узгодження або несвоєчасне його отримання безпідставне та необґрунтоване.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справ

18 травня 2020 року ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу ДП «Морська адміністрація Чорноморського рибного порту» відповідно до якого, зазначив, що усі доводи апеляційної скарги є надуманими, та такими, що не підлягають задоволенню

Зазначив, що фактично нових доводів своєї позиції відповідачем не наведено, а всі зазначені обгрунтування вже були досліджені під час розгляду справи судом першої інстанції.

Позивач зазначає, що на протязі 2018 року (31.05.2018 року) вже скорочували двох працівників, а саме заступника капітана Чайку В.О. та економіста ОСОБА_3 , що згідно звіту 1-ДФ (22 працівника як у лютому, та і у березні) складає більше ніж 8%, а саме 9,09%.

Також ОСОБА_1 доводить до відома суду апеляційної інстанції, що йому з головного управління Держпраці в Одеській області від 04.03.2019 року документільно підтверджено щодо проведення консультацій з причин економічного обгрунтування скорочення посад з Держрибагенством України під час інспекційного відвідування адміністрацією ДП «МАЧП» не надано.

Керівниками підприємства не прийнято до уваги, що позивач є особою з інвалідністю 2 групи і віжповідно до вимог Кодексу Законів про працю України та ст. 18 Закону України «Про основи соцільаної захищеності осіб, з інвалідністю», має. Відповідні гарантії трудових прав.

Надходження апеляційних скарг до суду апеляційної інстанції

14 квітня 2020 року ухвалою Одеського апеляційного суду було відкрито провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства «Морська адміністрація Чорноморського рибного порту» на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Морська адміністрація Чорноморського рибного порту» про поновлення на роботі і виплаті заробітної плати за час вимушеного прогулу.

31 липня 2021 року ухвалою Одеського апеляційного суду зазначена цивільна справа була призначена до розгляду (а.с. 146-147).

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції; і визначені відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено, що 22.10.2018 року відповідачем видано наказ «Про затвердження структури та штатного розпису Державного підприємства «Морська адміністрація Чорноморського рибного порту" №1, відповідно до якого передбачено скорочення посад, серед яких є посада табельник (а.с.79-81).

22.10.2018 року ОСОБА_1 письмово попереджено про скорочення посади та наступне звільнення, а також запропоновано переведення на посаду архіваріуса (а.с.34, 86).

26.10.2018 року ОСОБА_1 відмовився від запропонованого переведення на посаду архіваріуса (а.с.35, 87).

01.03.2019 року відповідач звернувся до Первинної профспілкової організації (а.с.91), на що 01.03.2019 року отримав відповідь профспілки, що позивач не є членом Первинної профспілкової організації та за весь період роботи на підприємстві відрахування із заробітної плати щодо профспілкових внесків не здійснювались (а.с.92-93).

05.03.2019 року відповідач звернувся до Голови Держрибагенства з проханням погодження скорочення посади табельника (а.с.94), на що 15.03.2019 року отримав відповідь, що до повноважень Держрибагенства не належить погодження скорочення посад (а.с.95).

11.03.2019 року ОСОБА_1 повідомлено про відсутність вакантних посад (а.с.33, 96).

Наказом №15-к від 11.03.2018 року начальника державного підприємства «Служба капітана Іллічівського морського рибного порту» Агафонікова І.В. позивача ОСОБА_1 звільнено з посади табельника на підставі п.1 статті 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням чисельності працівників (а.с.32).

В період з 20.12.2018 року по 15.02.2019 року ОСОБА_1 перебував на лікарняних, що підтверджується копіями лікарняних листів (а.с.88-90).

Відповідно до п.1.19 Галузевої угоди між Держрибагентством України, до структури якого відноситься ДП «Служба капітана Іллічівського морського рибного порту» та професійною спілкою працівників рибного господарства України №1768/18-12 від 27.12.2012 року, Державне агентство рибного господарства України доручає керівникам підприємств узгоджувати з первинними профспілковими організаціями рішення про зміни в організації виробництва, скорочення чисельності працівників не пізніше ніж за 3 місяці до намічених дій з їх економічним обґрунтуванням, а також із запланованими заходами щодо забезпечення зайнятості вивільнених працівників (а.с.11-31).

Пунктом 2.3 Колективного договору трудового колективу та Адміністрації Державного підприємства «Служба капітана Іллічівського морського рибного порту» реєстраційний №187/2 від 22.01.2015 року (з наступними змінами) зазначено, що роботодавець зобов`язаний повідомити Профком не пізніше чим за три місяці про намір здійснити зміни у структурі виробництва та формах управління, які ведуть до скорочення працівників, за виключенням обставин, які не залежать від роботодавця.

При виникненні на підприємстві необхідності скорочення більше 8% працівників (на протязі всього календарного року), рішення про це приймається роботодавцем разом з Профкомом після проведення консультації з Державним агентством рибного господарства України (а.с.7-10).

Також, судом досліджено копії:

- трудової книжки ОСОБА_1 (а.с.36-38);

- відповіді Головного управління держпраці в Одеській області від 04.03.2019 року (а.с.39-48);

- наказу ДП «СК ІМРП» №8-к від 31.05.2018 року «Про переведення ОСОБА_1 на посаду табельника» (а.с.78);

- наказу ДП «СК ІМРП» №3 від 22.10.2018 року «Про затвердження та ведення табеля обліку використання робочого часу працівників ДП «Морська адміністрація Чорноморського рибного порту» (а.с.99);

- положення про табельний облік використання робочого часу працівників ДП «Морська адміністрація Чорноморського рибного порту» (а.с.100-111);

- заяви ОСОБА_1 від 07.03.2019 року про видачу копії табелю (а.с.112);

- протоколу загальних зборів комісії по трудових зборах №1 від 06.03.2019 року (а.с.113-114);

Керівний орган відповідача - Державне агентство рибного господарства України вніс зміни до назви ДП «СК ІМРП» - на Державне підприємство «Морська адміністрація Чорноморського рибного порту» (а.с.44-45, 97-98).

Мотивувальна частина

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, у рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване рішення відповідає повністю.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до статті 43 Конституції України зазначає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Статтею 5-1 КЗпП України забезпечено правовий захист громадян від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Пунктом 1 статті 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником, або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення з підстав, передбачених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (частина друга статті 40 КЗпП України).

За частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, власник, або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж самому підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, при скороченні чисельності або штату вказаною нормою встановлено обов`язок власника підприємства або уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України, роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явились на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

У пункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Право визначати чисельність і штат працівників належить власникові або уповноваженому ним органу і ніхто не вправі обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників. Власник має право на свій розсуд вносити зміни у штатний розпис. Вказане право підприємству надано відповідно до ст.64 ГК України (підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис).

Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.13 КЗпП України у колективному договорі встановлюються взаємні зобов`язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, зокрема: зміни в організації виробництва і праці; нормування і оплати праці, встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати та інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та ін.); умов регулювання фондів оплати праці та встановлення міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень в оплаті праці та ін.

Відповідно до ст.97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті. Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Положення ст.96 КЗпП України встановлюють, що колективним договором, а якщо договір не укладався - наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу, виданим після погодження з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), а в разі відсутності первинної профспілкової організації - з вільно обраними та уповноваженими представниками (представником) працівників, можуть встановлюватися інші системи оплати праці.

Статтею 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» встановлено, що умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали.

Статтею 9 Закону України «Про колективні договори і угоди» встановлено, що положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов`язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства. Положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угод діють безпосередньо і є обов`язковими для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду.

Відповідно до п.1.19 Галузевої угоди між Держрибагентством України, до структури якого відноситься ДП «Служба капітана Іллічівського морського рибного порту» та професійною спілкою працівників рибного господарства України №1768/18-12 від 27.12.2012 року, встановлено, що Державне агентство рибного господарства України доручає керівникам підприємств узгоджувати з первинними профспілковими організаціями рішення про зміни в організації виробництва, скорочення чисельності працівників не пізніше ніж за 3 місяці до намічених дій з їх з економічним обґрунтуванням, а також із запланованими заходами щодо забезпечення зайнятості вивільнених працівників.

Крім того, пунктом 2.3 Колективного договору трудового колективу та Адміністрації Державного підприємства «Служба капітана Іллічівського морського рибного порту» реєстраційний №187/2 від 22.01.2015 року (з наступними змінами) зазначено, що: працедавець зобов`язаний повідомити Профком не пізніше чим за три місяці про намір здійснити зміни у структурі виробництва та формах управління, які ведуть до скорочення працівників, за виключенням обставин, які не залежать від працедавця.

При виникненні на підприємстві необхідності скорочення більше 8% працівників (на протязі всього календарного року), рішення про це приймається працедавцем разом з Профкомом після проведення консультації з Державним агентством рибного господарства України.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідно до Колективного договору рішення про скорочення працівників (більш як одного) повинно бути прийнято керівником не одноособово, а сумісно з профкомом.

Згідно наказу капітана державного підприємства «Служба капітана Іллічівського морського рибного порту» №1 від 22.10.2018 року відповідачем видано наказ «Про затвердження структури та штатного розпису Державного підприємства «Морська адміністрація Чорноморського рибного порту", відповідно до якого передбачено скорочення посад, серед яких є посада табельник (а.с.79-81).

Підставою для прийняття Наказу №1 від 22.10.2018 року, як зазначено в самому наказі, стала: «оптимізація роботи».

Згідно додатку до наказу надається техніко-економічне обґрунтування пункту 4 наказу щодо скорочення в виведення зі штатного розкладу подає, в тому числі посади табельника, яку обіймав позивач (а.с.82-85).

Разом з тим, доказів узгодження з профспілковою організацією структури та штатного розпису Державного підприємства «Морська адміністрація Чорноморського рибного порту», як підстави для прийняття цього наказу не вказано. Не надано таких доказів представником відповідача як в суді першої так і апеляційної інстанції.

Таким чином, апеляційний суд доходить до висновку про те, що відповідачем не доведено належними і допустимими доказами законність скорочення та виведення з 22.10.2018 року зі штатного розпису Державного підприємства «Морська адміністрація Чорноморського рибного порту» посади табельника, що надавало б відповідачу право на застосування п.1 ст.40 КЗпП України, як результат прийняття іншого оскаржуваного наказу №15-к від 11.03.2018 року "Про звільнення ОСОБА_1 ".

Суд звертає увагу, що 01.03.2019 року відповідач звернувся до Первинної профспілкової організації (а.с.91), на що 01.03.2019 року отримав відповідь профспілки, що позивач не є членом Первинної профспілкової організації та за весь період роботи на підприємстві відрахування не із заробітної плати щодо профспілкових внесків не здійснювались (а.с.92-93).

Однак, статтею 9 Закону України «Про колективні договори і угоди» встановлено, що положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов`язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що керівник Державного підприємства «Морська адміністрація Чорноморського рибного порту» в односторонньому порядку прийняв рішення з питань скорочення чисельності працівників на підприємстві. Вказані обставини дають підстави суду сумніватись у законності внесення змін до штатного розпису та скорочення посади табельника, яку обіймав позивач, тому керівник Державного підприємства «Морська адміністрація Чорноморського рибного порту» не мав правових підстав для звільнення ОСОБА_1 за п.1 ст.40 КЗпП України.

Крім того, статтею 49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноваженим ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, установі, організації.

В даному випадку відповідачем у строк, визначений законом, та в допустимий спосіб було попереджено позивача про заплановане звільнення неменше ніж за два місяці.

Зокрема, у матеріалах справи міститься попередження позивача про майбутнє звільнення від 22.10.2018 року. Одночасно із попередженням позивача про майбутнє звільнення йому запропоновано і переведення на посаду архіваріуса (а.с.34, 86), від якого ОСОБА_1 відмовився (а.с.35, 87).

Разом з тим, суд зазначає, що передбачений частиною 2 статті 40, статтею 49-2 КЗпП України обов`язок роботодавця працевлаштувати вивільнюваного за скороченням працівника має не одноразовий, а триваючий характер, що варто розуміти як зобов`язання перевірити наявність вакантних посад і запропонувати іншу роботу працівникові не лише в момент попередження про звільнення, а і протягом всього періоду до самої дати фактичного звільнення. При змінах чисельності працівників, шляхом скорочення штату виводиться не працівник, а штатна одиниця - певна посада, вказана в наказі про зміни в організаційній структурі і штатному розписі.

Однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч.2 ст.40, ч.3 ст.49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільняється, працював.

Оскільки обов`язок щодо працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч.3 ст.49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Таким чином, при наявності на підприємстві ряду рівнозначних посад, одна з яких підпадає під скорочення, про можливе майбутнє вивільнення попереджаються всі особи, що займають такі посади, а потім роботодавець між ними, з урахуванням закріплених в трудовому законодавстві гарантій і переважних прав, визначає ту особу, яка безпосередньо буде звільнена в зв`язку зі скороченням.

Судом встановлено, що відповідач своєчасно та належним чином повідомив позивача про наступне вивільнення, але не виконав обов`язок щодо надання пропозицій про всі наявні на підприємстві вакансії, які з`явилися на підприємстві протягом двох місяців і які існували на день звільнення.

В даному випадку, суду як першої так і апеляційної інстанції не були надані достатні та допустимі докази щодо належного ознайомлення позивача із переліком вакантних посад, як одночасно з попередженням його про звільнення 22.10.2018 року, так і протягом понад чотирьох місячного строку із дати такого повідомлення до дня його звільнення 11.03.2019 року.

З огляду на зазначене апеляційний суд дійшов висновку, відповідачем, як роботодавцем, в даному випадку не розглядалось питання про наявне у позивача право залишитись на роботі, та не вживались заходи щодо працевлаштування позивача шляхом неодноразового ознайомлення його із переліком вакантних посад на підприємстві.

Визнання наказу про звільнення незаконним автоматично тягне за собою поновлення працівника на роботі та обов`язок роботодавця виплатити заробітну плату за час вимушеного прогулу (аналогічного висновку дійшов ВССУ при розгляді справи №223/30/16-ц від 25.09.2017).

Оскільки суд дійшов висновку про незаконність звільнення позивача, то в порядку ст.235 КЗпП України позивач має право на стягнення на свою користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок) і обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці, що передують події, з якою пов`язана виплата.

Пунктом 5 розділу ІV Порядку передбачено, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна заробітна плата працівника, яка згідно з п.8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів.

Згідно листа ДП «Морська адміністрація Чорноморського рибного порту» №01-27/63 від 05.03.2019 року заробітна плата табельника складає 8000,00 грн. (а.с.94).

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позов в цій частині обґрунтований та підлягає задоволенню.

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні вимог про скасування скасування наказу Державного підприємства «Морська адміністрація Чорноморського рибного порту» №1 від 22.10.2018 року «Про затвердження структури та штатного розпису Державного підприємства «Морська адміністрація Чорноморського рибного порту" з наступних підстав.

Відповідно до позиції, викладеної у постанові ВС від 27.03.2019 року у справі №755/3495/16-ц, установа самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Питання зміни організаційної структури підприємства є правом відповідного суб`єкта господарювання при здійсненні ним господарської діяльності. Реалізація цього права породжує обов`язок підприємства дотриматися гарантій прав працівників. При цьому саме втручання в господарську та іншу діяльність підприємства не допускається, крім випадків, передбачених законодавством України.

Отже, оскарження наказу про затвердження структури та штатного розпису Державного підприємства «Морська адміністрація Чорноморського рибного порту не є належним способом захисту порушеного права, оскільки прийняття такого рішення є виключною компетенцією власника такого підприємства чи установи або уповноваженого ними органу та є складовою права на управління діяльністю підприємства чи установи та стосується інших штатних посад на даному підприємстві.

При цьому, правом працівника залишається оспорювати правомірність його звільнення.

Позивач реалізував своє право на захист порушеного права, оскарживши наказ про своє звільнення, в тому числі і з підстав, які зазначені в даному позові.

Інші доводи в обґрунтування позовних вимог про скасування наказу №1 від 22.10.2018 року, не впливають на висновки суду, оскільки є предметом судового розгляду в рамках оспорювання правомірності звільнення позивача.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Правомірність звільнення позивача з посади є предметом розгляду в межах вирішення якої повинно бути з`ясовано питання дотримання визначеної законом процедури звільнення працівника та обрано засіб правового захисту у разі установлення порушеного права чи інтересу позивача

Частиною третьою статті 64 Господарського кодексу України передбачено, що підприємство самостійно визначає організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Частиною другою статті 65 Господарського кодексу України визначено, що власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органів відповідно до статуту підприємства. При цьому саме втручання в господарську та іншу діяльність підприємства не допускається, крім випадків, передбачених законодавством України.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що не є належним способом захисту оскарження працівником рішення про визначення структури підприємства чи установи, про зміну в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, оскільки прийняття такого рішення є виключною компетенцією власника такого підприємства чи установи або уповноваженого ними органу та є складовою права на управління діяльністю підприємством чи установою. Однак правом працівника залишається оспорювати власне саме правомірність його звільнення.

Права та гарантії діяльності професійних спілок в Україні визначені спеціальним нормативним актом Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» від 15.09.99р.

Відповідно до статті 2 цього Закону профспілки створюються з метою здійснення представництва та захисту трудових, соціально-економічних прав та інтересів членів профспілки. Значну роль у захисті трудових прав найманих працівників відіграють первинні профспілкові організації та їх виборні органи.

Відповідно до Колективного договору рішення про скорочення працівників (більш як одного) повинно бути прийнято керівником не одноособово, а обов`язково це питання узгодити з профкомом.

Посилання на усне узгодження з профспілкою скорочення чисельності працівників знівельовує саму суть ролі профспілки відповідно до прийнятих нормативних актів з метою здійснення представництва та захисту трудових, соціально-економічних прав та інтересів членів профспілки, а тому районний суд правильно вважав, що сама згода профспілкового комітету ТОВ «Іллічівський морський рибний порт» і ДП «Портовик» щодо звільнення позивача за ч.І ст.40 КЗпП України без участі у питання скорочення чисельності працівників не може вважатись обґрунтованою у наданні згоди на розірвання трудового договору з позивачем. Доводи апелянта щодо втручання в господарську діяльність підприємства колегія суду оцінює критично так як перевірка судом порядку вивільнення позивача з підстав частини 1 статті 40 КЗпП України є дискреційними повноваженнями суду щодо питань зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників та додержанням власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення позивача з займаної посади.

Щодо доводів апелянта в частині відводу головуючому судді в справі. Стаття 36 ЦПК України містить перелік підстав, за наявністю яких суддя підлягає відводу/самовідводу від розгляду справи. Стаття 37 ЦПК України визначає випадки недопустимості повторної участі судді в розгляді справи. За обставинами даної справи факт того, що головуючий суддя приймала участь в розгляді справи № 501/1709/18 про поновлення позивача на рівнозначній посаді та 28.11.2018 року ухвалила рішення не є підставою для відводу судді, оскільки за обставинами цієї справи № 501/901/19 спір між сторонами виник з інших підстав та за інших обставин. Посилання апелянта на існування інших обставин, які є підставами для відводу судді зводяться до припущень, є безпідставними та не підтверджуються допустимими та достатніми доказами, а тому відхиляються апеляційним судом.

Апеляційний суд відхиляє посилання апелянта щодо неупередженості судді Петрюченко М.І., оскільки питання відводу судді вирішувалось у суді першої інстанції та у задоволенні такого було відмовлено з підстав його необґрунтованості.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може гуртуватися на припущеннях.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Щодо доводів апелянта в частині відводу головуючому судді в справі. Стаття 36 ЦПК України містить перелік підстав, за наявністю яких суддя підлягає відводу/самовідводу від розгляду справи. Стаття 37 ЦПК України визначає випадки недопустимості повторної участі судді в розгляді справи. За обставинами даної справи факт того, що головуючий суддя приймала участь в розгляді справи № 501/1709/18 про поновлення позивача на рівнозначній посаді та 28.11.2018 року ухвалила рішення не є підставою для відводу судді, оскільки за обставинами цієї справи № 501/901/19 спір між сторонами виник з інших підстав та за інших обставин. Посилання апелянта на існування інших обставин, які є підставами для відводу судді зводяться до припущень, є безпідставними та не підтверджуються допустимими та достатніми доказами, а тому відхиляються апеляційним судом.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що у зв`язку з недостатньою кількістю суддів (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 16), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування тих суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці і т.п.) навантаження на суддів виходить за межі фізичних можливостей.

В пункті 1.6. Європейської хартії про статус суддів (Рада Європи, 1998 р.) з урахуванням положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом» зазначено, що на державу покладається обов`язок забезпечувати суддів - всіма засобами, необхідними для належного виконання їхніх завдань, і зокрема, для розгляду справ в межах розумного періоду часу.

У пункті 33, 35 Рекомендації CM/Rec (2010) 12 Комітету Міністрів Ради Європи державам - членам щодо суддів: незалежність, ефективність та обов`язки, ухваленою Комітетом Міністрів Ради Європи 17 листопада 2010 року, підкреслено, що кожна держава повинна виділяти судам достатньо ресурсів, приміщень та устаткування, щоб вони могли функціонувати відповідно до стандартів, викладених у ст.6 Конвенції, а також щоб судді могли ефективно працювати.

У судах має працювати достатня кількість суддів та кваліфікований допоміжний персонал.

Тому, незабезпечення належного функціонування судової системи через відсутність достатньої кількості суддів, у зв`язку з надмірним навантаженням, унеможливлює розгляд справ у строки, передбачені національним законодавством.

Судові витрати

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України).

Оскільки колегія суддів відхилила апеляційну скаргу, судові витрати за подачу апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.

Резолютивна частина

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 367, 375, 381, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», Міністерства інфраструктури України - залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 02 липня 2021 року.

Головуючий: О.В. Князюк

Судді: О.М. Таварткіладзе

А.П. Заїкін