Справа № 418/531/21
УХВАЛА

іменем України

"26" лютого 2021 р. Міловський районний суд Луганської області

у складі: головуючого судді: Шовкуна В.О.,

за участю секретаря Бутенко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Мілове подання державного виконавця Довжанського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Гладкової А.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 , без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, -

ВСТАНОВИВ:

До Міловського районного суду Луганської області надійшло подання державного виконавця Довжанського міського ВДВС Гладкової А.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 , без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, до виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду.

В обґрунтування подання зазначено, що на примусовому виконанні Довжанського міського відділу ДВС перебуває виконавчий лист № 2/408/1254/17 виданий 24.01.2018 року Біловодським районним судом Луганської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Позика» заборгованості за кредитним договором в розмірі 322028,74 грн., судових витрат у розмірі 4830,43 грн. та витрат пов`язаних з публікацією у пресі оголошень у розмірі 200,00 грн.. 11.11.2019 року було відкрито виконавче провадження. Станом на 17.02.2021 року боржник рішення суду не виконує, будь яких дій спрямованих на його виконання не здійснює. Місто Довжанськ є тимчасово окупованою територією, тому перевірити місце проживання боржника та його майновий стан неможливо. Постановою державного виконавця накладено арешт на все рухоме й нерухоме майно боржника. Здійснено заходи щодо перевірки майнового стану боржника. Згідно інформації УДМС України у Луганській області, боржник документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон. Згідно відповіді ДПС, з дати відкриття виконавчого провадження, боржник державного кордону України не перетинав.

За таких обставин, державний виконавець вважає, що боржник від виконання рішення ухиляється, заходів щодо його виконання не вживає, а тому звертається до суду з даним поданням.

У судове засідання державний виконавець не з`явилася, однак у поданні просила суд розглянути подання без її участі.

Перевіривши матеріали подання, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені у Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також, ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших, і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Відповідно до ст. 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Згідно ч. 1, абз. 2 ч. 3, ч. 4 ст. 313 ЦК України, фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено, зокрема, у випадку коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Відповідно до п.19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Ухилення від виконання зобов`язань, покладених судом рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків, у зв`язку з чим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Так, слід зауважити, що матеріалами справи не підтверджено ухилення боржника ОСОБА_1 від виконання рішення суду.

Окрім того, матеріали справи не містять підтвердження того, що боржнику взагалі відомо про відкриття виконавчого провадження.

Згідно змісту ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Як слід з копії виконавчого листа від 06.12.2017 року боржник ОСОБА_1 проживає у м. Довжанськ Луганської області, що є територією на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, а послуги поштового зв`язку не надаються.

На яку адресу боржнику направлялась постанова про відкриття виконавчого провадження, та чи взагалі направлялась, суду не відомо.

Відповідно до ч. 3 ст.441 ЦПК України, суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Тобто, як вбачається зі змісту наведених норм, що застосування такого заходу, як тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, є правом суду, з урахуванням всіх обставин, які свідчать про ухилення боржника від виконання зобов`язань.

У справі «Гочев проти Болгарії» («Gochev v. Bulgaria» від 26.11.2009) Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості; проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду. Тому застосування такого обмеження має періодично переглядатися судом (принаймні в останній інстанції) з метою з`ясування доцільності його подальшого застосування, причому обсяг судового розгляду повинен дозволити суду взяти до уваги всі фактори, й у тому числі ті, що стосуються пропорційності такого обмеження.

У справі «Хлюстов проти Росії» («Khlyustov v. Russia» від 11.07.2013) ЄСПЛ застосував указані стандарти при вирішенні питання щодо заборони виїзду боржника за кордон у зв`язку з невиконанням судового рішення про стягнення заборгованості. Зокрема, у цій справі ЄСПЛ визнав порушення ст.2 Протоколу №4 до Конвенції через те, що рішення про заборону виїзду за кордон було застосовано «автоматично», тобто лише у зв`язку з тим, що боржник добровільно не сплатив заборгованість, та без належного обґрунтування з урахуванням індивідуальної ситуації заявника.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що державним виконавцем не доведено, що боржник ОСОБА_1 дійсно ухиляється від виконання рішення суду, у зв`язку з чим подання задоволенню не підлягає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 259-261, 441, ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні подання державного виконавця Довжанського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Гладкової А.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_1 , без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Луганського апеляційного суду через Міловський районний суд Луганської області.

Суддя: В.О.Шовкун