П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2021 року

м. Рівне

Справа № 564/3049/20

Провадження № 22-ц/4815/898/21

Головуючий в Костопільському районному суді

Рівненської області: суддя Цвіркун О.С.

Час, дата і місце ухвалення рішення суду першої інстанції

(вступної та резолютивної частин):

об 11 год. 20 хв. 05 квітня 2021 року

Повний текст складено 08 квітня 2021 року

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Боймиструк С.В., Ковальчук Н.М.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Осійчука Івана Івановича на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 05 квітня 2021 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

в с т а н о в и в:

У грудні 2020 року в суд звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Мотивуючи свої вимоги, покликалася на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 26 лютого 2020 року, яким стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей - синів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , в розмірі по 2 500 гривень щомісячно на кожну дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 серпня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття. Рішення суду набрало законної сили 14 липня 2020 року після перегляду в апеляційній інстанції, тобто саме з цієї дати у відповідача виник обов`язок зі сплати аліментів і, відповідно, погашення заборгованості зі сплати аліментів. Це рішення знаходиться на примусовому виконанні у Костопільському районному відділі державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) (далі - Костопільський РВ ДВС) і за відповідачем рахується заборгованість зі сплати аліментів у сумі 112 177,41 гривень, нарахованих за період з 17 серпня 2018 року по 15 липня 2020 року.

З наведених підстав просила стягнути неустойку за прострочення сплати аліментів за період з 17 серпня 2018 року по 18 листопада 2020 року в сумі 129 677,41 гривень та судові витрати за надання правничої допомоги в сумі 5 000 гривень.

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 05 квітня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалюючи своє рішення, суд попередньої інстанції виходив із того, що в діях відповідача відсутня винна поведінка щодо виникнення та несплати заборгованості по аліментах у період з 17 серпня 2018 року по 15 липня 2020 року, оскільки вказана заборгованість по аліментах виникла у відповідача разово, тобто з моменту ухвалення судового рішення, і її виникнення пов`язане не з ухиленням відповідача від сплати аліментів. Також суд рахував, що згідно з уточнюючим розрахунком заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_2 за виконавчим листом № 564/2143/18, виданим 28 липня 2020 року Костопільським районним судом Рівненської області, платник виконує свій обов`язок щодо сплати аліментів на утримання дітей. Також станом на липень 2020 року заборгованість по несплаті аліментів становила 87 158,06 гривень, а не 112 177,41 гривень - як зазначає позивач у позовній заяві.

На рішення суду представником позивача - адвокатом Осійчуком І.І. подано апеляційну скаргу, де він покликався на його незаконність і необґрунтованість, які полягали в порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, зазначав, що у будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто в разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Покликався на наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати, що є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 196 СК України. Зважав на те, що розгляд справи про стягнення з боржника аліментів тривав більше 12-ти місяців, на утримання двох дітей боржник не надав жодної матеріальної допомоги. Про наявність боргу відповідачу було відомо, а тому боржник після набрання законної сили рішення про стягнення аліментів повинен був сплатити заборгованість по аліментах. Вказував, що відповідач тривалий час перебуває на заробітках у Великій Британії, має постійний і високий заробіток і на виконання вимог законодавства ним не доведено наявність об`єктивних та незалежних від нього обставин, через які він не мав можливості в повній мірі сплачувати аліменти. На думку заявника, виникнення заборгованості одномоментно при наявності у нього матеріальної спроможності здійснювати означені виплати не може враховуватись судом при вирішенні питання про право одержувача аліментів на стягнення неустойки.

З викладених міркувань просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову, якою стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку за прострочення сплати аліментів за період з 17 серпня 2018 року по 18 листопада 2020 року в сумі 129 677,41 гривень, а також стягнути витрати за надання правничої допомоги в районному суді в сумі 5 000 гривень та в апеляційному суді в сумі 4 000 гривень.

У поданому відзиві представник відповідача - адвокат Остапенко В.С. просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. На переконання представника, у суду не було жодних правових підстав для задоволення позову, позаяк вини його довірителя у виникненні заборгованості зі сплати аліментів не було.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи позивача, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправомірною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст. 155 СК України).

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України у редакції, чинній на час ухвалення рішення суду про стягнення аліментів).

Відповідно до ч.1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а, отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Це правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості), та помножити та 1 відсоток.

Строк прострочення обчислюється з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Таких правових висновків щодо порядку обчислення пені у разі виникнення заборгованості зі сплати аліментів дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18). Крім того, Велика Палата Верховного Суду у цій постанові зазначила, що у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) питання стягнення пені зі сплати аліментів вирішено аналогічно у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року, проте, помилково наведено формулу, за якою обчислення пені за несплату або прострочення сплати аліментів передбачає врахування кожного місяця окремо, а не за кожен день прострочення сплати аліментів.

Як з`ясовано судом, рішенням Костопільського районного суду Рівненської області 26 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, що набрало законної сили відповідно до постанови Рівненського апеляційного суду від 14 липня 2020 року, стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі по 2 500 гривень щомісячно на кожну дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 серпня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття.

Відповідно до ч.2 ст.273 ЦПК України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду про стягнення аліментів знаходиться на примусовому виконанні у Костопільському РВ ДВС.

Разом до позовної заяви представником позивача було додано розрахунок заборгованості державного виконавця, з якого видно, що сукупний розмір заборгованості відповідача зі сплати аліментів станом на жовтень 2020 року становить 129 677,41 гривень.

Згодом на вимогу суду першої інстанції Костопільським РВ ДВС було надано уточнюючий розрахунок заборгованості зі сплати аліментів у якому йдеться про те, що станом на липень 2020 року сукупний розмір заборгованості становить 87 158,06 гривень.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно з прецендентною практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (рішення від 20 липня 2004 року у справі "Шмалько проти України").

Відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 196 СК України.

Крім того, обов`язок надавати дитині допомогу (аліменти) батько несе не лише на підставі рішення суду, а й з факту народження дитини згідно з вимогами Сімейного кодексу України.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Тому, передбачене ч. 1 ст. 196 СК України право позивача на стягнення із відповідача неустойки, як міри відповідальності платника аліментів за прострочення їх плати, виникає з моменту саме набрання законної сили рішення суду про стягнення аліментів у цій справі, тобто 14 липня 2020 року, по листопад 2020 року, час, в межах якого пред`явлена позовна вимога.

Оскільки рішенням Костопільського районного суду Рівненської області 26 лютого 2020 року стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі по 2 500 гривень щомісячно на кожну дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 серпня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття, то таким чином фактично відразу було покладено на відповідача обов`язок зі сплати аліментів за всі місяці, які були пред`явлені в позові та передували набранню рішенням законної сили.

Як убачається, суд першої інстанції при вирішенні справи уваги на наведені обставини не звернув, що призвело до ухвалення рішення, яке не може залишатися чинним.

Разом з тим, оскільки наведені стороною позивача розрахунку є помилковими, то колегія суддів вимушена здійснити свій розрахунок пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Через те, що рішення суду про стягнення аліментів набрало законної сили 15 липня 2020 року, то станом на цю дату заборгованості відповідача зі сплати аліментів за липень 2020 року не існувало, оскільки строк прострочення платежу за цим місцем починає перебіг з першого дня серпня 2020 року, тобто наступного за місяцем внесення періодичного платежу.

Відповідно до уточнюючого розрахунку станом на червень 2020 року сукупний розмір заборгованості відповідача зі сплати аліментів становив 82 158,06 гривень (а.с. 50).

При цьому в серпні 2020 року боржником сплачено 3 400 гривень, а у листопаді 2020 року 9 431 гривень у рахунок погашення заборгованості.

Тому розмір неустойки необхідно рахувати так: за прострочення на 15 днів сплати аліментів, нарахованих з серпня 2018 року по червень 2020 року, в розмірі 82 158,06 розмір пені становитиме 12 323,71 гривень (82 158,06 х1%х15).

Оскільки в серпні 2020 року боржником було сплачено 3 400 гривень, тому цю суму необхідно віднести в погашення боргу, який рахувався за відповідачем саме на червень 2020 року.

Відтак, враховуючи це часткове погашення заборгованості, розмір пені за прострочення сплати аліментів за вказаний період з серпня по листопад 2020 року становитиме 72 457,41 гривень (78 758,06х1%х92).

Крім того, в рахунок погашення відповідного боргу підлягають зарахуванню сплачені в листопаді 2020 року 9 431 гривень, тому розмір пені за решту прострочених днів становитиме 12 478,87 гривень (69 327,06х1%х18), а також за липень 2020 року - 5 500 гривень (5000х1%х110); за серпень 2020 року - 3 950 (5000х1%х79); за вересень 2020 року - 2 450 (5000х1%х49); за жовтень 2020 року - 900 (5000х1%х18).

Отже, загальний розмір неустойки (пені) складає 110 059,99 гривень.

Разом з тим, частина перша ст. 196 СК України безальтернативно встановлює обмеження розміру стягнення судом неустойки (пені) - не більше 100 відсотків заборгованості за аліментами. Тобто з врахуванням цієї правової норми з відповідача підлягає стягненню пеня в сумі 94 327,06 гривень, яка обліковувалась за ним станом на листопад 2020 року.

Мотивом для прийняття нової постанови - про часткове задоволення позову відповідно до пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Осійчука Івана Івановича задовольнити частково.

Рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 05 квітня 2021 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 94 327 (дев`яносто чотири тисячі триста двадцять сім) гривень 06 копійок.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: С.В. Боймиструк

Н.М. Ковальчук