Провадження № 2/760/1669/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2021 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Ішуніної Л. М.,

за участю секретаря судового засідання Соломахи А. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , про розподіл витрат на правничу допомогу в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, про заборону виїзду дитини за межі України,

ВСТАНОВИВ:

18 березня 2021 року до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла заява ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , про розподіл витрат на правничу допомогу в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, про заборону виїзду дитини за межі України.

Заява мотивована тим, що ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 24 лютого 2021 року позов ОСОБА_3 про заборону виїзду дитини за межі України залишено без розгляду. Разом з тим, відповідачем ОСОБА_2 понесено судові витрати, а саме витрати на правничу допомогу в загальному розмірі 6 500 грн, що підтверджується відповідним договором від 18 лютого 2021 року, додатковою угодою від 18 лютого 2021 року, звітом про виконання договору щодо надання правничої допомоги від 24 лютого 2021 року, актом прийому-передачі наданих послуг та квитанцією до прибуткового касового ордеру від 24 лютого 2021 року № 1.

Учасники процесу в судове засідання не з`явились, про день та час розгляду заяви повідомлялись належним чином. Від представника відповідача ОСОБА_1 08 квітня 2021 року надійшла заява про розгляд справи без участі сторони відповідача.

Суд, вивчивши вищевказану заяву, виходить з наступного.

24 листопада 2020 року ОСОБА_3 звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, про заборону виїзду дитини за межі України.

Від позивача до початку розгляду справи по суті надійшла заява від 24 лютого 2021 року про залишення позову без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 257 ЦПК України.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 24 лютого 2021 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, про заборону виїзду дитини за межі України було залишено без розгляду на підставі пункту 5 частини першої статті 257 ЦПК України.

Відповідно до статті 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у тому числі правом визначити свою участь у тому чи іншому судовому засіданні.

Частиною п`ятою статті 142 ЦПК України передбачено, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Таким чином, законодавець, гарантуючи особам право на звернення до суду за захистом та право на позов, передбачив компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивача - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія - це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України. При цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви.

Таким чином, законодавець, гарантуючи особам право на звернення до суду за захистом та право на позов у вказаній редакції ЦПК України, передбачив компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у випадку необґрунтованих дій позивача.

Добросовісні дії позивача спрямовані на захист його порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів не можна вважати необґрунтованими, оскільки вони вчинені при здійсненні конституційного права на судовий захист.

Отже, саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, так як це є його правом, передбаченим нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації.

Крім того, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Таким чином, для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно було довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі №543/408/17.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом встановлено, що заява ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , про розподіл витрат на правничу допомогу, пов`язаних з розглядом справи, не містить доводів і доказів необґрунтованості дій позивача ОСОБА_3 .

Крім того, судом не приймались рішення про визнання дій позивача такими, що містять ознаки зловживання процесуальними правами, тому не може бути підставою для визнання дій позивача необґрунтованими.

Ураховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 13, 141, 142, 260 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 про розподіл витрат на правничу допомогу залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо (частина перша статті 355 ЦПК України) або через суд першої інстанції (п. 15.5 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України) до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Л. М. Ішуніна