ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/9011/19
провадження № 2/753/2343/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" травня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Сирбул О.Ф.

за участю секретаря - Лаптєвої Ю.М.

представника відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в :

У травні 2019 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в якому просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що у відповідності до свідоцтва про право власності від 29.01.2019 позивач є власником квартири, АДРЕСА_2 .

У відповідності до Витягу з Реєстру територіальної громади міста Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою АДРЕСА_2 є ОСОБА_2 , в зазначеному приміщенні зареєстрований відповідач ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

ОСОБА_3 у вищезазначеній квартирі не проживає, однак продовжує бути зареєстрованими в квартирі позивача, участі в утриманні квартири не бере, платежі за житлово-комунальні послуги не сплачує, а своєю реєстрацією змушують позивача нести додаткові витрати по сплаті комунальних послуг.

Таким чином, відповідачі своєю реєстрацією створюють перешкоди позивачу у вільному користуванні та розпорядженні своїм майном. Добровільно з місця реєстрації проживання не знімається, що змусило позивача звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 11.07.2019 відкрито спрощене провадження в справі, призначено судове засідання по суті з викликом сторін .

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 25.10.2019 проваджен ня у вказаній справі зупинено до вирішення Дарницьким районним судом м. Києва цивільної справи № 753/6381/19 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рогач Вадим Вікторович, третя особа: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Телявський Анатолій Миколайович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Апатенко Марина Анатоліївна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, визнання електронних торгів недійсними, скасування свідоцтва та скасування державної реєстрації права власності, що перебуває у провадженні Дарницького районного суду м. Києва судді Комаревцевої Л.В.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 28.10.2020 провадження у вказаній цивільній справі відновлено та призначено до розгляду у судовому засіданні.

У судові засідання позивач та його представник у судові засідання після відновлення провадження не з`являлись, про час та місце розгляду справи повідомлялись судом у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомляли та не скористались процесуальним правом подати заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача.

Представник відповідачів проти позовних вимог заперечував, та просив відмовити у їх задоволенні.

Суд на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності заперечень відповідача, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов таких висновків.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п. 36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 у справі "Голден проти Сполученого королівства" та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст. 13 Конвенції).

Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Вимогами ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини.

Вбачається, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 29.01.2019.

З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що право власності на об`єкт нерухомого майна - квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 59.7 кв.м, житловою площею 23.7 кв.м, реєстраційний номер об`єкта - нерухомого майна: 000 за ОСОБА_2 зареєстровано на підставі на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна, з прилюдних торгів виданого приватним нотаріусом КМНО Апатенко М.А. 29.01.2019.

У відповідності до Витягу з Реєстру територіальної громади міста Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні за адресою АДРЕСА_2 є ОСОБА_2 , в зазначеному приміщенні зареєстрований відповідач ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

В обґрунтування своїх вимог, позивач посилається на те, що відповідачі, будучи зареєстрованими у квартирі, що на даний час належить, позивачу на праві власності, порушує його права та законні інтереси, як власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном.

Як зазначає ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частина 1 ст. 319 ЦК України зазначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Конституцією (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України.

Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України).

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Крім того, судом встановлено, що у провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебула цивільна справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рогач Вадима Вікторовича, третя особа: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Телявський Анатолій Миколайович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Апатенко Марина Анатоліївна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, визнання електронних торгів недійсними, скасування свідоцтва та скасування державної реєстрації права власності.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26 лютого 2017 року вказаний позов задоволено. Визнано виконавчий напис № 2132 від 16.11.2018, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рогач В.В. про стягнення з ОСОБА_3 2 539 613.70 грн. таким, що не підлягає виконанню. Визнано недійсними електронні торги, закріплені протоколом № 384432 Державного підприємства «СЕТАМ» від 25.01.2019 щодо нерухомого майна, квартири АДРЕСА_1 .

Скасовано свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, видане приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Апатенко М.А. 29.01.2019, зареєстровано в реєстрі № 123 на ім`я ОСОБА_2 .

Скасовано державну реєстрацію права власності № 30056837 від 29.01.2019 на ОСОБА_2 щодо майна, квартири АДРЕСА_1 ;

Відновлено державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 ;

Постановою Київського апеляційного суду м. Києва від 07.09.2020-рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 червня 2017 року залишено без змін.

Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до п. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Отже, підставою звернення до суду є наявність порушеного, не визнаного або оспорюваного права та інтересу.

Зазначені положення Конституції України реалізовані у статті 15 Цивільного кодексу України, відповідно до якої кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання

Реалізуючи , передбачене статті 55 Конституції України, право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача. Предмет позову кореспондує зі способами захисту права саме - заходами, які прямо передбачені законом з метою припинення оспорювання або порушення суб`єктивних цивільних прав та (або) усунення наслідків такого порушення.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинстава є принцип змагальності сторін, в силу якого сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. При цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У контексті положень одного із основоположних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності сторін вирішальним фактором є те, що суд не повинен нічого доказувати за своєю ініціативою, оскільки це - обов`язок сторін, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.

Так, у ході розгляду справи судом встановлено, що позивач не є власником нерухомого майна, а саме, квартири АДРЕСА_1 , оскільки рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 26.02.2020 свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, видане приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Апатенко М.А. 29.01.2019, зареєстровано в реєстрі № 123 на підставі якого позивач ОСОБА_2 набув право власності на вказане нерухоме майно-скасовано, а також як наслідок скасовано державну реєстрацію права власності № 30056837 від 29.01.2019 за ОСОБА_2 відносно квартири АДРЕСА_1 .

Таким чином, оскільки у відповідності до ст. 391 ЦК України тільки власник майна може вимагати усунення перешкод в користуванні майном, суд не вбачає законних підстав для визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Позивач у свою чергу у ході судового розгляду не надав суду доказів, що його цивільне право або інтерес порушено, а відтак, суд приходить до висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дослідивши матеріали справи, враховуючи встановленні обставини та відповідні правовідносини, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

З огляду на відмову у задоволенні позовних вимог судові витрати стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 4, 12-13, 78-81, 133, 137, 258, 259, 264, 265, 268, 284, 289, 352-355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: