ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/4285/20 Номер провадження 22-ц/814/515/21Головуючий у 1-й інстанції Маханьков О.В. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Одринської Т.В., Панченка О.О.,

при секретарі Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 листопада 2020 року по справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно,

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст заяви

У листопаді 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно.

Заява обґрунтована тим, що заявником подано до Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області позов до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, встановлення права власності на Ѕ частину квартири, визнання договору дарування недійсним, поділ спільного майна.

В заяві зазначено, що з 2013 року по 05 липня 2019 року заявник разом з ОСОБА_3 проживали разом без реєстрації шлюбу.

У 2017 році була придбана квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 і зареєстрована на ОСОБА_3

06 липня 2019 року був зареєстрований шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3

05 листопада 2020 року заявнику стало відомо, що ОСОБА_3 подарував на підставі договору дарування вищевказану квартиру ОСОБА_1 , а остання, в свою чергу, має намір продати цю квартиру, що стало відомо ОСОБА_2 з інформації, яка розміщена в мережі Інтернет, а саме із сайту www.olx.ua.

У зв`язку з вищезазначеним, ОСОБА_2 просила забезпечити позов, шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності згідно договору дарування ОСОБА_1 , на час вирішення спору в суді. Також заявник просила не застосовувати відносно неї зустрічне забезпечення позову.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 листопада 2020 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно задоволено.

З метою забезпечення позову накладено арешт на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності згідно договору дарування ОСОБА_1 .

Заборонено державним реєстраторам та/або будь-яким іншим реєстраторам здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо внесення змін до Єдиного державного реєстру права власності речових прав на нерухоме майно, а також заборонено проведення будь-яких реєстраційних дій, реєстрацію, перереєстрацію, зняття з реєстрації, щодо фізичних осіб за адресою: АДРЕСА_1 .

Судове рішення обґрунтовано тим, що наявні ризики відчуження відповідачем спірної квартири, що в подальшому може значно утруднити або взагалі зробити неможливим виконання рішення суду.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою.

Просила скасувати ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 листопада 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у забезпеченні позову.

Позиція учасників справи

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвалу суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права.

В апеляційній скарзі зазначено, що скаржник не погоджується з висновком суду щодо ризиків відчуження квартири з боку відповідача, адже апріорі такі ризики існувати не можуть, бо законним власником квартири є вона - ОСОБА_1 .

Також в апеляційній скарзі наголошується, що суд не зазначив доказів і мотивів, з яких він дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Щодо позиції та явки учасників справи в суд апеляційної інстанції

Учасники справи, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, в судове засідання не з`явились.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

Встановлені обставини справи

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 19 листопада 2016 року, укладеного між ОСОБА_4 (продавець) та ОСОБА_3 (покупець), зареєстрованому в реєстрі за №3599 і посвідченому приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Ганночкою О.В., право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано на ОСОБА_3 (а.с. 23-28).

06 липня 2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було укладено шлюб та змінено прізвище « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 (а.с. 29).

На підставі договору дарування від 04 листопада 2020 року, укладеного між ОСОБА_3 (дарувальник) та ОСОБА_1 (обдаровувана) зареєстрованому в реєстрі за №2102 і посвідченому приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Мушинським О.Ю., право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано на ОСОБА_1 (а.с. 32-34).

Позиція апеляційного суду

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року по справі № 381/4019/18).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Згідно зі статтею 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

У статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, до яких, зокрема, належить накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» викладена правова позиція, відповідно до якої позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

З матеріалів справи вбачається, що квартира, на яку був накладений арешт, належить на праві власності з 04 листопада 2020 року ОСОБА_1 , що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Також слід відзначити, що із заяви ОСОБА_2 та доданих до неї доказів вбачається, що ОСОБА_1 не має статусу «відповідача» у даній цивільній справі, а відповідно до норм чинного законодавства, накладення арешту на майно можливе лише на майно, що належить або підлягає передачі, або сплаті саме відповідачу, а не будь-якій іншій особі.

Разом з тим, у постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року по справі №752/10166/16 зазначено, що факт оскарження реєстраційних дій щодо реєстрації права власності за особою, яка не має у даному процесі статусу відповідача, відповідно до пункту 1 частини першої статті 150 ЦПК України не дає підстав для застосування цього засобу забезпечення позову.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що накладення арешту на майно можливе лише щодо майна, що належить або підлягає передачі, або сплаті саме відповідачу, однак заява ОСОБА_2 про забезпечення позову та надані нею документи до заяви не містять даних, що ОСОБА_1 , яка є власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і на яку був накладений арешт, є відповідачем по даній цивільній справі.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову (постанова Верховного Суду від 25 вересня 2019 року по справі № 320/3560/18).

В заяві про забезпечення позову ОСОБА_2 вказала, що ОСОБА_1 має намір продати спірну квартиру, що стало відомо заявнику з інформації, яка розміщена в мережі Інтернет, а саме із сайту www.olx.ua. Однак, доказів щодо вищевказаної інформації заявником до суду першої інстанції не було надано.

Отже, саме лише посилання у заяві про забезпечення позову на потенційну можливість вчинення дій, що створять перешкоди до виконання судового рішення з огляду на відсутність зареєстрованих заборон на відчуження нерухомого майна без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Щодо інших доводів, наведених в апеляційній скарзі

Що ж стосується доводів апеляційної скарги щодо правомірності правочину, а саме договору дарування, то суд апеляційної інстанції не бере до уваги їх, адже предметом оскарження у даному випадку є саме забезпечення позову, а не визнання правочину недійсним, що є предметом розгляду цивільного спору по суті.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно пункту другого частини першої статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пунктів 3,4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 листопада 2020 року скасувати, а в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відмовити.

Щодо судових витрат

За правилами частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, ухвалює нове судове рішення, він відповідно, змінює розподіл судових витрат.

Оскільки постанова не стосується вирішення справи по суті, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції немає, розподіл судових витрат не здійснюється.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 752/10166/16.

Керуючись статтями 374, 376, 382ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 листопада 2020 року скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 23 лютого 2021 року.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді Т.В. Одринська

О.О. Панченко