Постанова

Іменем України

30 червня 2021 року

м. Київ

справа № 522/2859/18

провадження № 61-6543св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Коротенка Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - державний реєстратор Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Махортов Ігор Олександрович,

третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект»,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Махортова Ігоря Олександровича, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», про визнання протиправним та скасування рішення

за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Попової Олени Анатоліївни на постанову Одеського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року у складі колегії суддів: Цюри Т. В., Гірняк Л. А., Комлевої О. С.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Махортова І. О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 38468173, від 01 грудня 2017 року, 12:45:55, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі - ТОВ «Кей-Колект»).

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилався на те, що відповідач порушив процедуру вчинення реєстраційної дії щодо державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, оскільки він не отримував жодних повідомлень та письмових вимог від іпотекодержателя в розумінні статті 35 Закону України «Про іпотеку», договору про задоволення вимог іпотекодержателя позивач з іпотекодержателем не укладав, згоди на відчуження предмета іпотеки також не надавав; з порушенням законодавства, державну реєстрацію права власності було проведено раніше прийнятого оскаржуваного рішення; всупереч статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державну реєстрацію права власності на нерухоме майно було проведено за наявності обтяження - арешту нерухомого майна; також порушено Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»; крім того, всупереч вимогам законодавства на момент набуття ТОВ «Кей-Колект» права власності на предмет іпотеки не було оцінки такого майна.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Приморський районний суд міста Одеси рішенням від 03 грудня 2019 року позов задовольнив. Визнав протиправним та скасував рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Махортова І. О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 38468173, від 01 грудня 2017 року, 12:45:55, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «Кей-Колект».

Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що оскільки в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна був наявний запис про заборону відчуження спірного майна, то державний реєстратор не мав права здійснювати реєстраційних дій, поки таке обтяження не буде зняте. Також суд виходив з того, що державний реєстратор не врахував норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки договір про надання споживчого кредиту № 0 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), який змінив назву на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - «УкрСиббанк»), та ОСОБА_1 був укладений саме в іноземній валюті. Крім того, набуття ТОВ «Кей-Колект» права власності на квартиру відбулось без надання заявником державному реєстратору оцінки вартості предмета іпотеки.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

Одеський апеляційний суд постановою від 18 лютого 2021 року рішення Приморського районного суду міста Одеси від 03 грудня 2019 року скасував та ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позову відмовив.

Апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що суд першої інстанції всупереч нормам процесуального права не встановив дійсних обставин справи зокрема, хто є належним відповідачем (співвідповідачем) у справі. Належним відповідачем у цій справі має бути особа, яка набула право на майно, що перебувало в іпотеці відповідно до законодавства. Встановлені обставини дають підстави для висновку, що позов поданий до неналежного відповідача і, відповідно, не підлягає задоволенню.

Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи, позиції інших учасників справи

У квітні 2021 року представник ОСОБА_1 - адвокат Попова О. А. подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила постанову Одеського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року скасувати і направити справу на новий розгляд до апеляційного суду.

Підставою касаційного оскарження вказувала те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 521/18393/16-ц, від 22 серпня 2018 року у справі № 753/4348/17-ц, від 07 листопада 2018 року у справі № 809/595/18, від 12 грудня 2018 року у справі № 199/1276/17, від 23 січня 2019 року у справі № 306/1224/16-ц, від 13 березня 2019 року у справі № 753/1534/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 638/14011/16-ц.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд помилково зазначив, що в судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконферненцї, представник ОСОБА_1 - адвокат Попова О. А. підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, оскільки представник позивача навпаки заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила відмовити в її задоволенні. Суд неправильно встановив обставини справи, що призвело до безпідставної відмови в задоволенні позову. Також зазначила, що, звертаючись з цим позовом просив не лише скасувати рішення державного реєстратора, а ще й визнати протиправним рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 38468173, від 01 грудня 2017 року, 12:45:55, згідно з яким проведено державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ТОВ «Кей-Колект». Водночас у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного реєстратора, прийнятих або вчинених ним під час реалізації своїх функцій, якщо позовні вимоги спрямовані на захист заснованого на нормах цивільного чи господарського законодавства приватного (майнового) права у відносинах з іншими особами, державний реєстратор має залучатися до участі у справі як відповідач по справі. У зв`язку з тим що рішення суду впливає на права та обов`язки державного реєстратора, він є належним відповідачем у справі. З огляду на вказане незалучення ТОВ «Кей-Колект» до участі у справі як співвідповідача не є підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення у справі. Крім того ,ТОВ «Кей-Колект» як суб`єкт цивільних процесуальних та спірних матеріальних правовідносин одержав захист особистих суб`єктивних прав і охоронюваних законом інтересів, беручи участь у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні відповідача.

У травні 2021 року ТОВ «Кей-Колект» подало відзив на касаційну скаргу, в якому просило залишити її без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на те, що воно є законним і обґрунтованим. Доводи, наведені в касаційній скарзі, не відповідають дійсним обставинам справи, не ґрунтуються на вимогах закону, не спростовують доведених обставин і не обґрунтовують порушення судом норм матеріального та процесуального права, які давали б підстави для скасування оскаржуваного судового рішення.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 29 квітня 2021 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

14 травня 2021 року справа № 522/2859/18 надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи

Апеляційний суд встановив, що 01 лютого 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», яке змінило назву на ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті в сумі 168 000,00 дол. США зі сплатою 13,3 % річних, строком до 01 лютого 2017 року.

Того ж дня на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений іпотечний договір, за умовами якого ОСОБА_1 передав в іпотеку банку належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 .

У подальшому на підставі договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 12 грудня 2011 року права іпотекодержателя та кредитора перейшли до ТОВ «Кей-Колект».

06 грудня 2017 року ОСОБА_1 та членів його родини було виселено представниками ТОВ «Кей-Колект» з квартири, яка є предметом іпотеки.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 13 грудня 2017 року № 107455647 встановлено, що власником квартири АДРЕСА_1 є ТОВ «Кей-Колект».

Згідно із зазначеною інформацією відповідні зміни щодо власника нерухомості були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Махортовим І. О. Підставою виникнення права власності зазначено: рекомендоване повідомлення від 21 грудня 2016 року, серія та номер: 366, видавник - Укрпошта; вимога від 07 грудня 2016 року, серія та номер: б/н, видавник - ТОВ «Кей-Колект»; іпотечний договір від 01 лютого 2007 року, серія та номер 642, видавник - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Криворотенко Л. І.

Підставою внесення запису стало рішення державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Махортова І. О. від 01 грудня 2017 року, 12:45:55 індексний номер 38468173, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, перевіривши правильність застосування судами норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Згідно з частинами першою, третьою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня матеріальна і процесуальна заінтересованість у справі. Саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір.

Отже, не можна покладати на третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, будь-які матеріально-правові обов`язки, а також установлювати чи захищати їх права, тобто постановити рішення або ухвалу суду про права чи обов`язки цих третіх осіб.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (частина друга статті 51 ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача, водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи: суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що у справах за позовом іпотекодавця до державного реєстратора із залученням іпотекодержателя третьою особою спірні правовідносини виникають здебільшого саме між позивачем і третьою особою через невиконання договірних зобов`язань і реалізацію прав іпотекодержателя щодо предмета іпотеки - нерухомого майна позивача (постанови від 17 квітня 2018 року у справі № 815/6956/15, від 24 квітня 2018 року у справі № 825/478/17, від 29 травня 2018 року у справі № 826/19487/14, від 30 травня 2018 року у справі № 826/9417/16, від 06 червня 2018 року у справі № 804/3509/17, від 16 жовтня 2018 року у справі № 804/14296/15, від 14 листопада 2018 року у справі № 826/1656/18).

До того ж відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у пункті 36 постанови від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16, спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно має розглядатися як спір, що пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно. Велика Палата Верховного Суду вважає, що зміст і характер відносин між учасниками справи, встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи засвідчують, що спір виник саме між позивачем і третьою особою з приводу порушення права позивача на квартиру внаслідок дій третьої особи щодо реєстрації за нею такого права.

У справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного реєстратора при реалізації ним відповідних функцій, якщо позовні вимоги спрямовані на захист приватного (майнового) права, заснованого на нормах цивільного законодавства, реєстратор має залучатися до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Таким чином, суд апеляційної інстанцій правильно виходив з того, що державний реєстратор Комунального підприємства «Реєстраційна служба Одеської області» Махортов І. О. не може бути відповідачем у справі, а лише третьою особою.

За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (пункт 40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

У справі, що переглядається, ТОВ «Кей-Колект» є особою, за якою зареєстроване право власності на предмет іпотеки, рішення про заміну умов обтяження на квартиру АДРЕСА_1 є предметом спору.

Вимоги позову спрямовані на позбавлення права власності ТОВ «Кей-Колект» на предмет іпотеки.

Проте позивач клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем чи про залучення до участі у справі іншої особи як співвідповідача не заявляв.

Отже, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову через його пред`явлення до неналежного відповідача.

Доводи касаційної скарги, з врахуванням правильності висновку апеляційного суду про відмову у задоволенні позову через його пред`явлення до неналежного відповідача, не мають правового значення, і за цих обставин не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Оскаржуване судове рішення не суперечить правовим висновкам, викладеним у постановах Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 521/18393/16-ц, від 22 серпня 2018 року у справі № 753/4348/17-ц, від 07 листопада 2018 року у справі № 809/595/18, від 12 грудня 2018 року у справі № 199/1276/17, від 23 січня 2019 року у справі № 306/1224/16-ц, від 13 березня 2019 року у справі № 753/1534/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі № 638/14011/16-ц, оскільки зазначеними постановами вирішувалось питання юрисдикції у подібних спорах.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскаржувана постанова апеляційного суду відповідає вимогам закону, і підстав для її скасування немає.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Попової Олени Анатоліївни залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:А. Ю. Зайцев

В. С. Жданова

Є. В. Коротенко