СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/10277/20

пр. № 2/759/1055/21

07 червня 2021 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

в складі: головуючого - судді Кириленко Т.В.

при секретарі Істоміній О.Г.

за участю представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, суд, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року до суду надійшла позовна заява АТ «Акцент-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

У позовній заяві позивач посилається на те, що 21.05.2013 року ОСОБА_2 з метою укладення кредитного договору № SAMAB1412 та отримання кредитної картки підписав анкету-заяву, якою підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з Умовами та правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком кредитний договір.

У зв`язку з цим відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30 % щомісячно на суму залишку заборгованості за кредитом.

Позивач свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит (встановив кредитний ліміт) у розмірі, відповідно до умов договору.

Відповідач не надав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору.

У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 05.06.2020 року має заборгованість за кредитом у загальному розмірі 63 719,93 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 30901,27грн., заборгованості по відсоткам в розмірі 31570,73грн., пені в розмірі 1247,93грн.

Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № SAMAB1412 від 21.05.2013 року у розмірі 63 719,93 грн. та судові витрати у розмірі 2102 грн.

Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва Величко Т.О. від 24.06.2020 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження (а.с. 30).

13.08.2020 року представником відповідача було подано відзив, у якому той заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначаючи, що наданий позивачем витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» безпосередньо не містить підпису відповідача, а також незрозуміло станом на яку дату діяли вказані Умови та Правила, які зміни вносились до даних Умов та Правил протягом дії кредитного договору № SAMAB1412 від 21.05.2013 року. З огляду на це зазначає, що сторони, шляхом підписання Анкети-Заяви у письмовому вигляді не обумовили ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, строк для повернення кредитних коштів, а ткож інших необхідних умов кредитного договору, враховуючи той факт, що Умови та Правила надання банківських послуг не можуть вважатись частиною спірного кредитного договору та є такими, які не погоджені із відповідачем у встановленому законом порядку, позивачем був наданий розрахунок заборгованості за договором від 21 травня 2013р., який не підписувався відповідачем, а тому вважає, що підстав для задоволення позову немає (а.с. 40-50).

На підставі розпорядження керівника апарату Святошинського районного суду м. Києва від 03.11.2020 року № 608, у зв`язку з відстороненням судді Величко Т.О. від здійснення правосуддя, було проведено повторний автоматизований розподіл справи та визначено суддю Кириленко Т.В..

Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва Кириленко Т.В. від 05.11.2020 року вказану справу прийнято до провадження та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 61-62).

Представник позивача при подачі позовної заяви заявив клопотання про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував із підстав, викладених у відзиві.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, вважає, що позов задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що на підтвердження укладення кредитного договору, представником банку до суду було надано копію анкети-заяви від 10.01.2013р. про приєднання відповідача до Умов і Правил надання банківських послуг у АТ "Акцент-Банк", згідно якої ОСОБА_2 виявив бажання отримувати послуги АТ "Акцент-Банк".

В Анкеті-заяві зазначені анкетні дані особи та посилання на те, що дана заява разом із Умовам та Правилами надання банківських послуг разом складають договір про надання банківських послуг. При цьому заява містить запис, що відповідач бажає отримати платіжну картку Кредитка "Універсальна" та Пенсійну картку (а.с. 11).

Також, представником позивача надано суду копії наступних документів: розрахунок заборгованості за договором № SAMAB1412 від 21.05.2013 року між АТ "Акцент-Банк" та клієнтом ОСОБА_2 станом на 24 квітня 2020 року, яка складає 27898 грн. 48 коп., який підписаний від імені представника банку (а. с. 4-10); Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ "Акцент-Банк" розміщеного на сайті https:a-bank.com.ua/terms в розділі "Умови та правила" Тарифи користування кредитною картою "Універсальна", які не підписані ОСОБА_2 (а.с.12-16); Витяг із Умов і правил надання банківських послуг в ПАТ "Акцент-Банк" розміщеного на сайті https:a-bank.com.ua/terms в розділі "Умови та правила", який не містить підпису відповідача ОСОБА_2 про ознайомлення ( а. с. 17-18).

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Положеннями ч. 1 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною 1 ст. 633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Так, позивач у позовній заяві посилається на те, що відповідач приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладення кредитного договору та отримання кредитної картки.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі ст. 1055 цього Кодексу кредитний договір укладається у письмовій формі. У ч. 2 цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно положень ст. 1046 цього Кодексудоговір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Підписавши 10.01.2013 року анкету-заяву, відповідач висловив згоду на отримання банківських послуг.

Відповідно до п. 2.1.1.1. Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ «Акцент-Банк» (правонаступником якого є АТ «Акцент-Банк») банк випускає Клієнту Картку на підставі Заяви, належним чином заповненої та підписаної клієнтом. Випуск карти та відкриття Рахунку Карти здійснюється у разі прийняття Банком позитивного рішення про можливість випуску Клієнту Карти.

При цьому відповідно до п. 2.1.1.2.5. Банк має право відмовити клієнту без пояснення причин у видачі або перевипуску Картки у разі надання ним у Заяві невірної інформації, нестійкого фінансового стану або наявності інших даних, що свідчать про неможливість видачі (перевипуску) Картки цій особі.

Однак жодної інформації та доказів того, яким чином було задоволено цю заяву і щодо яких саме послуг та відповідно до якого тарифного плану, а також видачі відповідачу за цим договором платіжного інструменту (банківської картки), матеріали справи не містять.

Згідно з п. 2.1.1.2.1. для надання послуг Банк видає Клієнту Карту, її вид визначений у Пам`ятці клієнта і Заяві, підписанням якої Клієнт і Банк укладають Договір про надання банківський послуг. Датою укладення Договору є дата отримання Карти, зазначеної у Заяві.

У матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо видачі за вказаним договором платіжної картки (дата її видачі, її вид та строк дії) та встановлення відповідного кредитного ліміту і його суми, а також відповідно і щодо здійснення будь-якого руху коштів по рахунку. Підписана відповідачем анкета-заява взагалі не містить ніяких даних щодо погодження банком надання відповідачу банківських послуг, крім зазначення особистих даних та підпису відповідача.

Крім того, позивач не надав підписаних відповідачем Умов та правил надання банківських послуг і тарифів, правил користування, основних умов обслуговування і кредитування, хоча вони повинні містити підпис позичальника, оскільки саме з цього моменту такі умови є складовою частиною укладеного між сторонами договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядку нарахування.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постановах Верховного Суду України і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Конституційний Суд України у рішенні у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22.11.1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11.07.2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

При вирішенні спору суд дотримується правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем банк дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону № 1023-XII, щодо повідомлення про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципам справедливості, добросовісності, розумності і уможливив би покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

У такому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови обслуговування рахунків фізичної особи, що розміщені на офіційному сайті позивача (https://www.a-bank.com.ua/terms) неодноразово змінювалися самим АТ «Акцент-Банк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (10.01.2013 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (23.06.2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Законом визначено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Наданий позивачем Витяг з Умов обслуговування рахунків фізичної особи та Витяг з Тарифів, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

За викладених обставин відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Таким чином, з наданих позивачем доказів підтверджується лише факт підписання 10 січня 2013 року відповідачем ОСОБА_2 анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в «Акцент-Банку» (а.с. 11), в якій не зазначено ні про видачу будь-яких платіжних чи кредитних карток, строк їх дії, ні розмір кредитного ліміту, ні розмір та порядок нарахування процентів, ні розмір, порядок та підстави нарахування пені чи штрафу.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості містить відомості про наявність у відповідача заборгованості за договором № SAMAB1412 від 21.05.2013 року, укладеним між АТ "Акцент-Банк" та клієнтом ОСОБА_2 , яка станом на 5.06.2020р. становить 63 719,93грн.

Розрахунку заборгованості за договором від 10.01.2013р., на який посилається позивач як на підставу позову і який не містить відомостей про номер відкритого рахунку за даним договором суду не надано, що позбавляє суд можливості вирішити питання щодо можливості стягнення з відповідача фактично отриманих та використаних позичальником коштів.

Надані позивачем документи, що містяться в матеріалах справи, не визнаються відповідачем, а в матеріалах справи відсутні будь-які інші належні та допустимі докази, які підтверджують суму наданого відповідачу кредитного ліміту та розмір його заборгованості перед банком за договором від 10.01.2013р., на який посилається позивач.

При цьому обов`язок доказування покладений на учасників справи.

Так, правилами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 5 цієї статті докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 7 наведеної статті суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи і згідно з ч. 2 ст. 13 ЦПК України це не є обов`язком суду. Тобто, стверджуючи про факт надання відповідачу кредиту шляхом встановлення кредитного ліміту на видану останньому платіжну картку, позивач не надав до суду жодного належного доказу, яким би підтвердив викладені обставини. За таких умов в ході розгляду справи позивачем не було доведено факту видачі відповідачу кредитних коштів у заявленому позивачем розмірі, а також відповідно і користування ними, тому відсутні підстави для їх стягнення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 207, 509, 526, 530, 536, 549, 551, 610, 615, 625, 633, 634, 651, 1050, 1054, 1055, 1069 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 5, 12,13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В позові Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 12.06.2021р.

Суддя Т.В. Кириленко