Ухвала

01 березня 2021 року

м. Київ

справа № 401/1824/17

провадження № 61-2961 ск21

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 жовтня 2020 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 21 січня 2021 рокуза заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 листопада 2017 року в частині вимоги про стягнення неповністю сплачених аліментів у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Світловодський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, про стягнення неповністю сплачених аліментів та пені за несвоєчасну сплату аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неповністю сплачених аліментів та пені за несвоєчасну сплату аліментів.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 листопада 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Кіровоградської області від 14 лютого 2018 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 4 034,50 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 22 травня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 14 лютого 2018 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції; в решті рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 14 лютого 2018 року залишено без змін.

Постановою Кропивницького апеляційного суду від 20 серпня 2019 року рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 листопада 2017 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів скасовано та ухвалено нове, яким позовні вимоги в цій частині задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 30 328,25 грн.

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 листопада 2017 року в частині вимоги про стягнення неповністю сплачених аліментів у цій справі.

Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 жовтня 2020 року, залишеною без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 21 січня 2021 року, відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 листопада 2017 року в частині вимоги про стягнення неповністю сплачених аліментів.

У лютому 2021 року до Верховного Суду ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 жовтня 2020 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 21 січня 2021 рокускасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, з урахуванням такого.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

У відповідності до частини першої статті 258 ЦПК України судовими рішеннями є: ухвали, рішення, постанови, судові накази.

Відповідно до пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

При цьому, такі справи є малозначними в силу прямої вказівки в законі незалежно від ціни позову по ним.

Предметом касаційного оскарження є судові рішення про відмову у задоволенні заяви про перегляд судового рішення занововиявленими обставинами, ухвалені у справі, предметом спору у якій є стягнення з відповідача неповністю сплачених аліментів та пені за несвоєчасну сплату аліментів, тому ця справа є малозначною в силу вимог закону.

При цьому, касаційна скарга не містить мотивів про те, що оскаржувані судові рішення підпадають принаймні під один із випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, які б свідчили про необхідність перегляду судових рішень у цій справі у касаційному порядку.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, увідкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Разом з тим, не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, статтею 260, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 жовтня 2020 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 21 січня 2021 рокуза заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27 листопада 2017 року в частині вимоги про стягнення неповністю сплачених аліментів у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Світловодський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, про стягнення неповністю сплачених аліментів та пені за несвоєчасну сплату аліментів.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара