БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
провадження № 2/361/1695/21, cправа № 361/8551/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«22» червня 2021 року м. Бровари Київської області

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Василишина В.О.,

за участю секретаря судових засідань - Шаварин С.С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форза»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форза», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: товариство з обмеженою відповідальністю «Зубр Капітал» про захист прав споживача,

в с т а н о в и в:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із даним позовом, в якому просить визнати недійсним кредитний договір № 0 від 16 лютого 2020 року, укладений між нею та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форза» (далі ТОВ «ФК «Форза»).

В обґрунтування вимог зазначається, що 16 лютого 2020 року між сторонами укладено кредитний договір, який вважала недійсним.

Позивач вважає, що при укладенні спірного договору в діях ТОВ «ФК «Форза» вбачається порушення вимог норм Закону України « Про електронну комерцію», Закону України «Про захист прав споживачів».

Порушення своїх споживчих прав позивач вбачає у наступному.

Так, перед укладенням договору на відстані продавець (виконавець) повинен надати споживачеві у письмовій формі або за допомогою електронного повідомлення інформацію, передбачену частинами другою та третьою статті 13 Закону України «Про захист прав споживачів». Факт надання інформації повинен бути підтверджений письмово або за допомогою електронного повідомлення. Відповідачем проігноровано таку вимогу, письмово не повідомлено всю необхідну інформацію щодо умов договору, оскільки їй, як позичальнику об`єктивно бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору, був введений в оману при отриманні кредитних послуг. Частиною шостою статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» та частиною першою статті 230 Цивільного кодексу України передбачено визнання правочину недійсним в разі навмисного введення в оману однієї із сторін другої сторони щодо обставин, які мають істотне значення, а також в разі використання нечесної підприємницької діяльності. У разі невиконання споживачем зобов`язань за договором, вимоги щодо сплати непропорційно великої суми компенсації є несправедливими умовами, можуть бути визнані недійсними.

Згідно зі статті 8 Закону України « Про електронну комерцію», права та обов`язки покупця (замовника, споживача) товарів, робіт, послуг у сфері електронної комерції визначаються Законом України «Про захист прав споживачів». Відповідно до статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», до укладання договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту) інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору.

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України недодержання вимог статті 203 цього кодексу, є підставою для визнання правочину недійсним.

Прийняття пропозиції в електронній формі укласти договір (акцепт) шляхом зазначення у відповідному чекбоксі галочки на сторінці сервісу з надання онлайн позик та введення одноразового ідентифікатора без заповнення формуляра заяви про прийняття пропозиції, не відповідає положенням частини шостої статті 11 Закону України « Про електронну комерцію». Оскільки порядок акцептування пропозиції не відповідає зазначеним положенням, договір про надання позики, укладений з відповідачем, не прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі.

Електронний підпис-електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» електронний правочин має бути підписаний сторонами, момент підписання є використання електронного підпису або електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладений з відповідачем договір про надання позики на умовах фінансового кредиту містить ознаки кредитного договору, відповідно до частини першою статті 1055 Цивільного кодексу України такий договір має укладатися у письмовій формі.

Якщо сума позики не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках коли позичкодавцем є юридична особа-незалежно від суми, згідно зі статтею 1047 Цивільного кодексу України договір позики повинен укладатися у письмовій формі.

Вимога про нарахування та сплату явно завищеної неустойки, не відповідає засадам, передбаченим пунктом шостим статті 3, частині третій статті 509, а також частинам першій та другій статті 627 Цивільного кодексу України.

Відповідно до положень Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» № 39/248 від 09.04.1985, споживачі мають бути захищені від таких зловживань, односторонні типові контракти, включення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Такого ж висновку дійшов Конституційний Суд України в рішенні № 7-рп/2013 від 11.07.2013 у справі № 1-12/13.

Крім того при укладенні спірного договору відповідачем не вказана ціна та сукупна вартість кредиту

Відповідно до статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 09 грудня 2020 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження. 25 лютого 2021 року ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області витребувано у відповідача належним чином завірену копію договору позики, укладеного із ОСОБА_1

01 квітня 2021 року від ТОВ «ФК «Форза» до суду надійшов відзив на позовну заяву з додатками.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, у окремому клопотанні просила суд розглянути дану справу у її відсутність.

Відповідач ТОВ «ФК «Форза» у судове засідання представника не направив, із поданого до суду відзиві вбачається, що оспорюваний ОСОБА_1 договір позики відступлено товариству з обмеженою відповідальністю «Зубр Капітал» на підставі договору факторингу

№ 20201030-Ф/2 від 30 жовтня 2020року. Договір позики № 0 укладено 16 лютого 2020 року у формі електронного документу, позивачу надано грошові кошти у сумі 2 139 грн. 00 коп. на строк до 16 березня 2020 року. Позивач була обізнана із умовами кредитного договору та порядком його укладення. З текстом договору вона мала можливість ознайомитися до його підписання за посиланням, прийняти рішення щодо укладення договору, відмовитись у будь-якій час від подальшого оформлення кредиту. Договір підписано з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. На мобільний телефон , зазначений в особистому кабінеті ОСОБА_1 під час реєстрації надійшов одноразовий ідентифікатор, у вікні особистого кабінету позивач ввела код з смс-повідомлення та підписала договір. Будь-яких порушень вимог діючого законодавства при укладенні оскаржуваного правочину допущено не було. У проміжок часу коли кредитором виступало ТОВ «ФК «Форза» Остапчук Т.В. не здійснила жодного платежу в рахунок погашення заборгованості. На підставі договору факторингу № 20201030-Ф/2 від 30 жовтня 2020 року кредитором є ТОВ «Зубр Капітал».

Залучена до участі у справі ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 квітня 2021 року третя особа-ТОВ «Зубр Капітал» у судове засідання представника не направив, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася у порядку, встановленому цивільним процесуальним законодавством. Товариство причини неявки суду не повідомило, пояснення не надало.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що 16 лютого 2020 року між ТОВ «ФК «Форза» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 0, за умовами якого кредитодавець надає позичальнику в кредит грошові кошти (фінансовий кредит) в сумі 2 139 грн. 00 коп. на особисті потреби, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом кредитодавцю відповідно до умов, зазначених у договорі. Кредитний договір укладений в електронній формі, позика була надана позичальнику за допомогою веб-сайту позикодавця та за допомогою ідентифікації позичальника, використанням електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором.

Відповідно до пункту 5.1 кредитного договору сума кредиту, яка зазначена у цьому договорі, надається позичальнику у безготівковій формі у національній валюті України з дня підписання цього договору.

Кредит надається на умовах терміновості, повернення та платності.

Кредит повертається позичальником на визначених у договорі та графіку розрахунків умовах у національній валюті. Пунктами 5, 5.2, 5.3 кредитного договору передбачено умови нарахування процентів за користування кредитом, порядок повернення кредиту, розписано сукупну вартість кредиту. Розрахунок сукупної вартості кредиту та термін платежу зазначені в графіку розрахунків, який міститься в пункті 9 договору.

Пунктом 6 договору передбачена можливість відмовитися від кредитного договору протягом чотирнадцяти календарних днів з дня його укладення без пояснення причин, в тому числі у разу отримання ним грошових коштів, шляхом повідомлення товариства у письмовій формі.

Відповідно до договору факторингу № 20201030-Ф/2 від 30 жовтня 2020року, укладеного ТОВ «ФК «Форза» з ТОВ «Зубр Капітал», договір позики відступлено ТОВ «Зубр Капітал». До договору долучено витяг з реєстру боржників, за яким загальна сума заборгованості за кредитним договором у позивача складала 2 463 грн. 87 коп.

Згідно із частинами першою та другою статті 16 Цивільного кодексу України

(далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Таким чином, правочин завжди дійсний, але він може бути дійсним умовно. Заінтересована особа може його оспорити, і тоді він втратить силу за рішенням суду.

Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За нормою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Відповідно до положень статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У пункті 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз`яснено, що при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно зі статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції чинній на час укладення спірного правочину) цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Частиною 2 статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.

Частинами 9 та 10 вищевказаної статті Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що на вимогу споживача кредитодавець зобов`язаний безоплатно надати йому копію проекту договору про споживчий кредит у паперовому або електронному вигляді (за вибором споживача). Це положення не застосовується, якщо кредитодавець на момент вимоги має підстави не продовжувати або не бажає продовжувати процес укладення договору про споживчий кредит із споживачем. Кредитодавець до укладення договору про споживчий кредит на вимогу споживача надає йому пояснення з метою забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансового стану, зокрема шляхом роз`яснення інформації, що надається відповідно до частин другої та третьої цієї статті, істотних характеристик запропонованих послуг та наслідків для споживача, зокрема у разі невиконання ним зобов`язань за таким договором. Надання таких пояснень, роз`яснень, інформації в належному та зрозумілому вигляді та ознайомлення з передбаченою цією частиною інформацією підтверджуються у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

У пункті 12 статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що у разі ненадання визначеної у цій статті інформації або надання її в неповному обсязі чи надання недостовірної інформації кредитодавець або кредитний посередник несе відповідальність у порядку та розмірі, визначених законом.

Таким чином, нормами Закону України «Про споживче кредитування» передбачено вимоги щодо надання споживачу повної інформації про умови кредитування та іншої з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору. Також передбачене право споживача вимагати отримання відповідної інформації. Так у пункті 12 статті 9 вказаного Закону передбачена відповідальність кредитодавця у випадку ненадання визначеної у статті 9 інформації. При цьому, законодавець не пов`язує ненадання такої інформації із недійсністю укладеного в подальшому кредитного договору.

Частиною першою статті 15 Закону України «Про споживче кредитування» споживач має право протягом 14 календарних днів з дня укладення договору про споживчий кредит відмовитися від договору про споживчий кредит без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів.

Згідно із прикінцевими положеннями кредитного договору позичальник підтверджує, що до підписання даного договору кредитодавець надав йому інформацію, що передбачена законодавством України про фінансові послуги та про захист прав споживачів, а також що надана інформація є повною та достатньою для правильного розуміння суті фінансової послуги, що надається кредитодавцем.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу надано паспорт споживчого кредиту до укладення договору про споживчий кредит.

За змістом частин першої-третьої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: 1) звільнення або обмеження юридичної відповідальності продавця (виконавця, виробника) у разі смерті або ушкодження здоров`я споживача, спричинених діями чи бездіяльністю продавця (виконавця, виробника); 2) виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); 3) встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; 4) надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору; 5) встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором; 6) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; 7) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); 8) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір, укладений на невизначений строк із споживачем без повідомлення його про це, крім випадків, установлених законом; 9) установлення невиправдано малого строку для надання споживачем згоди на продовження дії договору, укладеного на визначений строк, з автоматичним продовженням такого договору, якщо споживач не висловить відповідного наміру; 10) установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; 11) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; 12) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору; 13) визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; 14) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права визначати відповідність продукції умовам договору або надання йому виключного права щодо тлумачення договору; 15) обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов`язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов`язань додержанням зайвих формальностей; 16) встановлення обов`язку споживача виконати всі зобов`язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх; 17) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права передавати свої права та обов`язки за договором третій особі, якщо це може стати наслідком зменшення гарантій, що виникають за договором для споживача, без його згоди.

Відповідно до частини другої статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» перед укладенням договору про надання фінансових послуг фінансова установа чи інший суб`єкт господарювання, що надає фінансові послуги, зобов`язані повідомити клієнта у письмовій або електронній формі, у тому числі шляхом надання клієнту доступу до такої інформації на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, про: 1) особу, яка надає фінансові послуги: а) найменування (для фізичної особи - підприємця: прізвище, ім`я та (за наявності) по батькові), місцезнаходження, контактний телефон і адреса електронної пошти особи, яка надає фінансові послуги, адреса, за якою приймаються скарги споживачів фінансових послуг; б) найменування особи, яка надає посередницькі послуги (за наявності); в) відомості про державну реєстрацію особи, яка надає фінансові послуги; г) інформацію щодо включення фінансової установи до відповідного державного реєстру фінансових установ або Державного реєстру банків; ґ) інформацію щодо наявності в особи, яка надає фінансові послуги, права на надання відповідної фінансової послуги; д) контактну інформацію органу, який здійснює державне регулювання щодо діяльності особи, яка надає фінансові послуги; 2) фінансову послугу - загальну суму зборів, платежів та інших витрат, які повинен сплатити клієнт, включно з податками, або якщо конкретний розмір не може бути визначений - порядок визначення таких витрат; 3) договір про надання фінансових послуг: а) наявність у клієнта права на відмову від договору про надання фінансових послуг; б) строк, протягом якого клієнтом може бути використано право на відмову від договору, а також інші умови використання права на відмову від договору; в) мінімальний строк дії договору (якщо застосовується); г) наявність у клієнта права розірвати чи припинити договір, права дострокового виконання договору, а також наслідки таких дій; ґ) порядок внесення змін та доповнень до договору; д) неможливість збільшення фіксованої процентної ставки за договором без письмової згоди споживача фінансової послуги; 4) механізми захисту прав споживачів фінансових послуг: а) можливість та порядок позасудового розгляду скарг споживачів фінансових послуг; б) наявність гарантійних фондів чи компенсаційних схем, що застосовуються відповідно до законодавства.

Проаналізувавши зміст укладеного сторонами спірного договору, судом встановлено, що підписанням цього договору позивач підтвердив, що інформація, зазначена у частині другій статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» ним отримана для свідомого вибору та підписання договору.

Матеріали справи свідчать про те, що оспорюваний договір укладений в електронній формі, позика надана через веб-сайт позикодавця за допомогою ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором.

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» міститься визначення терміну електронного договору, яким визнано домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту, яка здійснюється за допомогою складання документу, який втілюється в електронному документі.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Положеннями статті 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», визначено, що юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Згідно з вимогами статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Частиною першою статті 7 «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронні довірчі послуги».

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договір є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

У силу статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

При укладенні кредитного договору сторонами додержано вимог, необхідних для чинності цього правочину і передбачених Цивільним кодексом України та Законом України «Про захист персональних даних».

Відповідно до частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись статтями 263 - 265 ЦПК України, Броварський міськрайонний суд Київської області,

в и р і ш и в:

У задоволенні позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, то зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.О.Василишин