Справа № 484/1123/21
Провадження № 2/484/721/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2021р. Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді - Медведєвої Н.А.

секретар судового засідання - Бикова О.П.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м.Первомайську клопотання представника відповідача адвоката Мамедової Інги Русланівни про витребування доказів у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , який діє у своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_4 до приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" про відшкодування шкоди та стягнення страхового відшкодування

за участю позивачів - ОСОБА_1 , ОСОБА_2

представника позивачів - ОСОБА_5

представника відповідача - ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , який діє у своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_4 , до приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" (далі - ПрАТ «СК «Арсенал Страхування») про відшкодування шкоди та стягнення на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 6259,50грн., пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 196,81грн., три відсотки річних у розмірі 48,36грн., інфляційні втрати у розмірі 144,78грн. та понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7500,00грн.; на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 6259,50грн., пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 196,81грн., три відсотки річних у розмірі 48,36грн., інфляційні втрати у розмірі 144,78грн. та понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7500,00грн.; на користь ОСОБА_3 , що діє у своїх інтересах та в інтересах дитини ОСОБА_4 , страхове відшкодування у розмірі 87329,00грн., пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 2745,81грн., три відсотки річних у розмірі 674,71грн., інфляційні витрати у розмірі 2019,92грн. та понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7500,00грн.

Мотивуючи вимоги представник позивачів вказала, що 10.02.2019р. у АДРЕСА_1 автомобіль під керуванням ОСОБА_7 допустив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , яка на місці дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) від отриманих тілесних ушкоджень загинула. Кримінальне провадження за вказаним фактом закрите за відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України. Оскільки цивільна-правова відповідальність ОСОБА_7 була застрахована на підставі договору, укладеного з відповідачем, останній сплатив моральну шкоду та відшкодування на утримання, але у розмірі 50% він передбаченої у договору суми, посилаючись на наявність провини пішохода у настанні дорожньо-транспортної пригоди. Позивачі вважають, що відповідачем під час сплати такої моральної шкоди та відшкодування на утримання порушені вимоги чинного законодавства, отже просять стягнути такі виплати у повному обсязі з врахуванням пені з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, трьох відсотків річних та інфляційних витрат згідно вимог ст.. 36.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ч.2 ст. 625 ЦК України.

Ухвалою від 30.03.2021р. позовна заява прийнята до розгляду, відкрите провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначене підготовче засідання на 22.04.2021р., визначені строки для подачі заяв по суті.

12.04.2021р. до суду надійшла заява від представника позивачів про збільшення позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, трьох відсотків річних та інфляційних витрат згідно вимог ст.. 36.5 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ч.2 ст. 625 ЦК України.

Підготовче засідання 22.04.2021р. відкладене на 07.05.2021р. за клопотанням представника відповідача.

27.04.2021р. до суду надійшов відзив, в якому представник позивача просила повністю відмовити в задоволенні позову.

06.05.2021р. до суду представником позивачів надана відповідь на відзив та заява про збільшення позовних вимог в частині стягнення з відповідача пені з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, трьох відсотків річних та інфляційних витрат згідно вимог ст.. 36.5 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ч.2 ст. 625 ЦК України, отже вона просила стягнути на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 кожному пеню по 302грн 45коп, три відсотки річних - по 70грн 98коп, інфляційні витрати - по 253грн 66коп, на користь ОСОБА_3 , який діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_4 пеню - 4219грн 64коп, три відсотки річних - 990грн 31коп, інфляційні витрати - 3538грн 85коп.

07.05.2021р. під час підготовчого засідання за клопотанням представника відповідача Первомайський районний відділ поліції Головного управління Національної поліції в Миколаївській області був зобов`язаний надати суду інформацію по кримінальному провадженню №0000097, а саме: чи закінчено досудове розслідування у даному кримінальному провадженні, коли та кому вручена підозра, коли обвинувальний акт направлений на розгляд суду і якого суду, чи вручалася ОСОБА_3 підозра у даному кримінальному провадженні, у підготовчому засіданні оголошена перерва до 17.05.2021р. до 10:00год.

На виконання ухвали суду 13.05.2021р. Первомайський РВП ГУНП в Миколаївській області повідомив про те, що зазначене вище кримінальне провадження закрите.

14.05.2021р. від представника позивачів надійшли додаткові пояснення у справі.

14.05.2021р. від представника відповідача надійшли заперечення.

17.05.2021р. за клопотанням представника відповідача витребувана з Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області копія постанови від 23.06.2020р. про закриття кримінального провадження №0000097, у підготовчому засіданні оголошена перерва до 24.05.2021р. до 10:00год.

На виконання ухвали 24.05.2021р. до суду надійшла копія вказаної вище постанови.

24.05.2021р. підготовче провадження закрите, справа призначена до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 14.06.2021р.

14.06.2021р. за клопотанням представника відповідача було зобов`язано Первомайський РВП ГУНП в Миколаївській області надати суду інформацію чи були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості на підставі постанови про закриття кримінального провадження від 28.12.2019р. та копій матеріалів кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000042, щодо притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності за спричинення потерпілій ОСОБА_8 тілесних ушкоджень; якщо так, чи закінчено досудове розслідування у даному кримінальному провадженні, коли та кому вручена підозра, коли обвинувальний акт направлений на розгляд суду і якого суду, чи вручалася ОСОБА_3 підозра у даному кримінальному провадженні, чи притягнути ОСОБА_3 до адміністративної чи кримінальної відповідальності за спричинення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, розгляд справи відкладений на 24.06.2021р.

24.06.2021р. на виконання ухвали Первомайський РВП ГУНП в Миколаївській області повідомив, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості щодо притягнення ОСОБА_3 до відповідальності за спричинення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень не вносились.

Під час розгляду справи позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтримали позов у повному обсязі та просили його задовольнити. Позивач ОСОБА_3 до суду не з`явився, хоча про місце, день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Клопотання про відкладення розгляду справи він нього не надходило.

Представник позивачів просила повністю задовольнити позов, вказуючи, що дії відповідача щодо виплати позивачам лише 50% страхового відшкодування не відповідають вимогам законодавства, оскільки пішохід не є джерелом підвищеної небезпеки, отже наявність чи відсутність його вини у настанні ДТП не може бути підставою для покладення на нього зобов`язання із відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Крім того, у постанові про закриття кримінального провадження від 28.12.2019р. відсутні дані щодо наявності умислу потерпілого чи непереборної сили.

Представник відповідача в задоволенні позову просила відмовити, вказуючи, що кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000042, було закрите за відсутністю в діях водія транспортного засобу ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України. Також у постанові про закриття зазначеного кримінального правопорушення встановлено, що неконтрольований рух пішохода ОСОБА_8 , яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння, під заднє колесо транспортного засобу був спровокований іншим пішоходом ОСОБА_3 , на підставі викладеного відповідачем було прийняте рішення про виплату лише 50% страхового відшкодування згідно п.36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Крім того, з аналізу тексту зазначеної постанови про закриття кримінального провадження вбачається, що водій ОСОБА_7 не міг передбачити ситуацію, що склалась, та відвернути негативні наслідки, отже у нього була відсутня технічна можливість уникнути ДТП, що, згідно позиції, висловленою Верховним Судом у постанові від 10.04.2020р. у справі №532/1374/18, є непереборною силою, що звільняє особу, яка керує транспортним засобом, від обов`язку з відшкодування завданої шкоди.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За приписами частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частина перша статті 77 ЦПК України визначає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Під час розгляду справи встановлено, що 10.02.2019р. приблизно о 23:23год. у темний час доби в м.Первомайську на вул. Богопільській напроти будинку №43а сталась ДТП за участю автомобіля «ISUZU NOR 70 Р», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_7 та пішохода ОСОБА_8 , яка від отриманий тілесних ушкоджень загинула на місці пригоди.

За вказаним фактом дорожньо-транспортної пригоди до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості за №0000042 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. Постановою слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 28.12.2019 року зазначене кримінальне провадження закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля ОСОБА_7 станом на 10.02.2019року була застрахована у ПрАТ «СК ««Арсенал Страхування».

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками загиблої, а ОСОБА_3 та малолітня ОСОБА_4 - її чоловіком та донькою.

21.09.2020р. представником позивачів була направлена на адресу ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» заява на виплату страхового відшкодування, пов`язаного із заподіяною моральної шкоди у розмірі по 12519грн. кожному та відшкодування на утримання доньки ОСОБА_4 в сумі 150 228грн.

На запит представника позивачів 09.03.2021р. страхова компанія надала розрахунок виплаченого страхового відшкодування, згідно якого, враховуючи вимоги п.27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір мінімальної заробітної плати в місячному розмірі на дату ДТП (4173грн.), кількість осіб, що мають право на отримання моральної шкоди (4 особи) розмір моральної шкоди складає по 12519грн. на кожну особу, та розмір відшкодування на утримання доньки ОСОБА_4 - 150228грн. однак, враховуючи положення п.36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», те, що відповідальними за заподіяння шкоди є декілька осіб, було прийняте рішення виплатити позивачам лише 50% зазначеного страхового відшкодування.

Частинами першою-третьою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю (частина друга статті 1168 ЦК України).

Згідно статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У статті 3 цього Закону визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно зі статтею 6 Закону України«Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Частиною першою статті 21 Закону України«Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 23 Закону України«Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Отже, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Отже, подія, що сталась 10.02.2019р. за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої загинула ОСОБА_8 , є страховим випадком, а тому в страховика виник обов`язок виплатити страхове відшкодування за шкоду, завдану забезпеченим транспортним засобом, яка пов`язана зі смертю потерпілої, а її загальний розмір було визначено відповідно до положень пункту 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Загальний розмір розрахованого страхового відшкодування сторонами не оспорювався.

За змістом п.36.3 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на який посилався страховик для визначення розміру належної до виплати відшкодування моральної шкоди та шкоди, заподіяної смертю потерпілого, у разі, якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.

Заперечуючи проти позову представник відповідача зазначила, що підчас досудового розслідування було встановлено, що дії водія транспортного засобу ОСОБА_7 не перебувають у причинному зв`язку з настанням події ДТП, неконтрольований рух пішохода ОСОБА_8 під заднє колесо транспортного засобу був спровокований іншим пішоходом ОСОБА_3 . Крім того, ДТП сталась внаслідок непереборної сили, оскільки у водія ОСОБА_7 була відсутня технічна можливість уникнути ДТП.

Однак, суд приходить до висновку, що положення вказаної норми права до спірних правовідносин застосуванню не належить, оскільки у ній йдеться про поділ розміру заподіяної шкоди між особами, цивільно-правова відповідальність яких застрахована, а цивільно-правова відповідальність пішохода ОСОБА_3 не була і не може бути застрахована відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Крім того, у постанові про закриття кримінального провадження від 28.12.2019р. вказано, що під час досудового розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, однією із версій було потрапляння потерпілої ОСОБА_8 під автомобіль у результаті того, що її чоловік ОСОБА_3 штовхнув її. Отже, було постановлено матеріали зазначеного кримінального провадження направити до Первомайського ВП ГУНП в Миколаївській області для вирішення питання про притягнення ОСОБА_3 до відповідальності за спричинення потерпілій ОСОБА_8 тілесних ушкоджень.

Відповідно до повідомлення Первомайського РВП ГУГП в Миколаївський області відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань відносно ОСОБА_3 щодо спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 не вносились.

Згідно ч.6 ст. 82 ЦПК України, на яку посилається представник відповідача у відзиві, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Однак, у вказаній нормі йдеться мова про ухвалу суду про закриття кримінального провадження та лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Однак в матеріалах справи міститься лише постанова слідчого про закриття кримінального провадження за ч.2 ст. 286 КК України, в якій взагалі не встановлена причетність ОСОБА_3 до загибелі ОСОБА_8 .

Докази, що ОСОБА_3 винен в загибелі ОСОБА_8 суду не надані.

Крім того, відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки, так і ті, що завдали шкоди внаслідок необережності.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 263 ЦК України непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за таких умов подія.

Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди.

На думку представника відповідача відсутність у водія ОСОБА_7 технічної можливості уникнути ДТП є непереборною силою. При цьому вона посилалась на позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 10.04.2020р. у справі №532/1374/18, однак під час розгляду зазначеної справи були встановлені інші обставини: так відсутність у водія механічної можливості уникнути ДТП була встановлена в результаті експертиз, проведений під час досудового розслідування.

Однак, згідно постанови про закриття кримінального провадження від 28.12.2019р., у дані справі в результаті транспортно-трасологічної та автотехнічної експертиз не представилося можливим відповісти на питання про відповідність (невідповідність) дій водія вимогам п.10.1, 12.3 ПДР та про причинний зв`язок між діями водія і настанням ДТП. Відсутність у водія механічної можливості уникнути ДТП встановлена не була.

Отже, представником відповідача не доведено, що дорожньо-транспортна пригода сталась в наслідок непереборної сили.

Тому у відповідача були відсутні підстави на виплати страхового відшкодування лише в розмірі 50% від загального.

У разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом ( ст. 992 ЦК України).

Згідно п. 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

У частині другій статті 625 ЦК України передбачений обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц зазначила, що у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Отже законодавством передбачене нарахування пені за прострочення відповідача у разі його наявності. Також, зважаючи на характер спірних правовідносин сторін, у разі прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика застосовуються положення ч.2 ст. 625 ЦК України.

При цьому, інфляційне нарахування на суму боргу за порушення страховиком грошового зобов`язання, а також трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні майнових втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) за неправомірне користування грошовими коштами, належними до сплати, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки ( пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Встановивши, що відповідач прострочив грошове зобов`язання з виплати позивачам страхового відшкодування, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних нарахувань.

Розмір пені на підставі пункту 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а також сум згідно частини другої статті 625 ЦК України, які підлягають стягненню з відповідача визначений представником позивачів правильно та відповідачем не оскаржується.

Також представник позивачів просила стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу на користь кожного з позивачів в сумі по 7500грн. На обґрунтування зазначеного представником позивачів надані детальні описи наданих послуг кожному з позивачів, згідно яких по кожному з позивачів аналіз документів наданих клієнтом та формування правової позиції щодо захисту порушень прав клієнта, пошук судової практики представником позивачів витрачені по 1 годині та визначена сума по 1000грн, написання позовної заяви - по 2 години та визначена сума по 2000грн, підготовка та написання інших процесуальних документів - по 2,5 години та визначена сума по 2500грн, представництво у суді - по 2 години та визначена сума по 2000грн. Отже, згідно наданих документів, всього на надання послуг кожному з позивачів витрачений час по 7,5годин та визначена сума по 7500грн.

Представником відповідача вказано, що зазначені витрати не є обґрунтованими та підтвердженими належними доказами.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами 1-6 статті 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно ч.2 ст. 141 ЦПК судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Із матеріалів справи вбачається, що представником позивачів була підготовлена позовна заява, яка передана до суду, зібрані у справі та додані до позовної заяви докази, здійснені розрахунки сум коштів, які зазначені у позові, підготовлені та надані суду заяви про збільшення позовних вимог, відповідь на відзив, пояснення у справі, вона брала участь у підготовчих засідання та судовому засіданні у справі, що відповідає діям, вказаним у описі наданих послуг.

Однак, представником позивачів складені одна позовна заява та інші процесуальні документи в одному примірнику від імені всіх позивачів, позовні вимоги позивачів виникли з одних й тих самий обставин, підстави позову ідентичні, отже суду не надані докази того, що представником позивачів були витрачені додаткові зусилля та час для здійснення захисту кожного з позивачів.

Враховуючи викладене, складністю справи та виконаних адвокатом робіт, час на їх виконання та обсягом наданих адвокатом послуг суд вважає, що слід стягнути з відповідача на користь кожного з позивачів по 2500грн витрат на правничу допомогу.

Крім того, на підставі ст.. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір.

Керуючись ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

позов задовольнити повністю.

Стягнути з приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 6 259грн 50 коп., пеню - 302грн 45коп, три відсотки річних - 70грн 98коп, інфляційні витрати - 253грн 66коп, всього 6 886грн 59коп.

Стягнути з приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування в розмірі 6 259грн 50 коп., пеню - 302грн 45коп, три відсотки річних - 70грн 98коп, інфляційні витрати - 253грн 66коп, всього 6 886грн 59коп.

Стягнути з приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" на користь ОСОБА_3 , який діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_4 страхове відшкодування в розмірі 87329грн, пеню - 4219грн 64коп, три відсотки річних - 990грн 31коп, інфляційні витрати - 3538грн 85коп, всього 96077грн. 80коп.

Стягнути з приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 судові витрати на правничу допомогу у розмірі по 2500грн на користь кожного.

У стягненні судових витрат в іншій частині відмовити.

Стягнути з приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" на користь держави судовий збір в сумі 1098гр. 50коп.

Місце проживання позивача 1: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Місце проживання позивача 2: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Місце проживання позивача 3: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Місцезнаходження відповідача: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 33908322.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення до Миколаївського апеляційного суду безпосередньо до суду апеляційної інстанції. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст. 358 ЦПК України.

Суддя Н.А.Медведєва

Повне судове рішення складене 02.07.2021р.