Номер провадження: 22-ц/813/5291/21
Головуючий у першій інстанції Петренко В. С.
Доповідач Ващенко Л. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.2021 року м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного суд в складі:

головуючої судді Ващенко Л.Г.

суддів Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

у порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України, розглянула апеляційну скаргу представника акціонерного товариства «Альфа-Банк» на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2020 року про зупинення провадження (одноособово суддя Петренко В.С.) у цивільній справі за позовом акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

21.05.2019 року акціонерне товариство «Альфа - Банк» (правонаступник акціонерного товариства «Укрсоцбанк», далі-Банк) звернулось із позовом до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки: земельну ділянку площею 0,7 га, кадастровий номер :27:011:0199 за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 26.11.2020 року задоволено клопотання представника ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі. Суд зупинив провадження у цивільній справі №520/11065/19 за позовом Банка до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки до розгляду по суті Київським районним судом м. Одеси цивільної справи №947/1940/20 за позовом ОСОБА_1 до Банка, державного реєстратора Макаркіна А.К. про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно до набрання законної сили судового рішення у справі.

Банк не погодився із ухвалою суду від 26.11.2020 року і в особі представника подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга представника Банка зазначає:

Зупиняючи провадження у справі, суд першої інстанції послався на п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, згідно якої суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі.

Суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Врахувавши, що у справі №520/11065/19 Банк просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки (земельну ділянку площею 0,07 га за адресою: АДРЕСА_1 ), суд зазначив, що на даний час у справі №947/1940/20 відповідач ОСОБА_1 просить визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Одеської філії КП «Реєстрація майна та бізнесу» Макаркіна А.К. від 07.12.2018 року, згідно якого здійснено державну реєстрацію іпотеки на спірну земельну ділянку за Банком. Суд дійшов висновку, що вирішення питання відносно наявності чи відсутності зареєстрованої іпотеки на спірне майно за Банком буде мати важливе значення для вирішення питання щодо наявності правових підстав для можливості звернення стягнення на цей предмет іпотеки. Тобто, на думку суду, у даному випадку існує об`єктивна неможливість розгляду справи №520/11065/19.

Суд першої інстанції не зазначив яким чином розгляд справи №947/1940/20 унеможливлює розгляд заявлених позовних вимог у даній справі, не зазначив, які саме обставини не можуть бути встановлені судом самостійно при вирішенні даної справи та яким чином встановлені в іншій справі обставини виплинуть на оцінку доказів, якими сторони обґрунтовують свої доводи у даній справі, виходячи із предмета та підстав позову.

Крім вказаного, питання дійсності іпотеки при наступному знятті обтяжень було предметом вивчення Конституційного суду України у справі № 3-67/2019(1457/19) (рішення від 14 липня 2020 року), відповідно до якого суд зазначив, що «...набувач предмета іпотеки не позбавлений можливості отримувати інформацію про обтяження майна іпотекою самостійно або за допомогою третіх осіб та здатний виявити розумну обачність, щоб убезпечити себе від негативних наслідків, пов`язаних із набуттям статусу іпотекодавця, у тому числі і тих, що можуть настати у разі невиконання основного зобов`язання. Хоча обтяження майна іпотекою і впливає на можливість реалізації набувачем іпотечного майна свого конституційного права власності через обмежену правомочність розпоряджатися предметом іпотеки, втручання у таке право є мінімальним та спрямоване на врахування інтересів усіх суб`єктів вказаних правовідносин. Отже, положення частини першої статті 23 Закону № 898 не порушують розумного балансу між правами та інтересами іпотекодержателя (кредитора) і іпотекодавця (набувача іпотечного майна). До того ж факт обізнаності набувача іпотечного майна щодо перебування нерухомого майна в іпотеці не має істотного значення, адже відчуження предмета іпотеки іпотекодавцем за згодою або без згоди іпотекодержателя жодним чином не припиняє іпотеки. Водночас набувач іпотечного майна, до відома якого не доведено інформацію про те, що нерухоме майно є предметом іпотеки, володіє достатніми засобами юридичного захисту, передбаченими чинним законодавством України, у разі порушення його конституційного права власності, а також вимог закону при вчиненні правочину».

Питання наявності реєстрації обтяження майна іпотекою не може перешкоджати розгляду справи про звернення стягнення на предмет іпотеки та не є об`єктивною неможливістю такого розгляду.

Відзив представника ОСОБА_3 зазначає:

Постановлюючи оскаржувану ухвалу, суд вважав, що існує об`єктивна неможливість розгляду справи №520/11065/19 за позовом Банка до ОСОБА_4 , за участі третьої особи ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки до вирішення цивільної справи № 947/1940/20 за позовом ОСОБА_1 до Банка, державного реєстратора Макаркіна А К. про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, а саме рішень про державну реєстрацію іпотеки та заборони відчуження нерухомого майна. Апеляційна скарга не може бути задоволена, оскільки є необгрунтованою та безпідставною, а оскаржувана позивачем ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 ч. і ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Як вбачається з матеріалів даної справи, предметом позовних вимог Банка є звернення стягнення на предмет іпотеки, який належить на праві власності ОСОБА_1 , тоді як у справі № 947/1940/20 ОСОБА_1 оскаржує рішення державного реєстратора щодо реєстрації обтяження цього нерухомого майна іпотекою та забороною відчуження. Відповідно ч. 2 ст. 3, ч. 1 ст. 4 Закону України «Про іпотеку» взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.

Обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Згідно з визначенням, наведеним у п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-І//) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У відповідності до ч. ч. 1,2 ст. З Закону № 1952-1V загальними засадами державної реєстрації прав є: 1) гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; 2) обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав; 2'1) одночасність вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва та державної реєстрації прав; 3) публічність державної реєстрації прав; 4) внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом; 5) відкритість та доступність відомостей Державного реєстру прав. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 1952-1V державній реєстрації прав підлягають такі обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, як, зокрема, іпотека.

Враховуючи положення законодавства щодо обов`язковості державної реєстрації обтяження майна іпотекою; виникнення права іпотеки лише з моменту проведення такої реєстрації; гарантування державою достовірності та повноти відомостей Державного реєстру прав така обставина, як наявність державної реєстрації іпотеки безумовно входить до предмету доказування у справах про звернення стягнення на предмет іпотеки.

У справі № 947/1940/20 предметом судового розгляду є оскарження рішень про державну реєстрацію обтяження належного ОСОБА_1 нерухомого майна іпотекою та накладення на нього заборони відчуження. Більше того, станом на момент подання відзиву на скаргу суд у справі № 947/1940/20 вже констатував незаконність названих рішень й наразі рішення суду першої інстанції переглядається Одеським апеляційним судом.

Відтак, суд першої інстанції дійшов законного та обгрунтованого висновку про доцільність зупинення провадження справі до набрання законної сили рішенням у справі № 947/1940/20. При цьому самостійно встановити законність чи незаконність даних рішень державного реєстратора суд першої інстанції не має можливості, адже відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Суд першої інстанції, зупиняючи провадження у справі, виходив з того, що вирішення питання відносно наявності чи відсутності зареєстрованої іпотеки на спірне майно за акціонерним товариством «Альфа-Банк» (правонаступник акціонерного товариства «Укрсоцбанк») буде мати важливе значення для вирішення питання щодо наявності правових підстав для можливості звернення стягнення на цей предмет іпотеки (а.с.4-6 т.2).

Колегія суддів не погоджується з висновками суду з таких підстав.

21.05.2019 року Банк звернувся із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, а саме, звернення стягнення на предмет іпотеки земельну ділянку площею 0,07 га за адресою: АДРЕСА_1 , в рахунок погашення заборгованості за договором кредиту №08-660/057-302 від 28.03.2008 року (а.с.2-6 т.1).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 26.11.2020 року задоволено клопотання представника ОСОБА_1 про зупинення провадження у справі. Суд зупинив провадження у цивільній справі №520/11065/19 за позовом Банка до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки до розгляду по суті Київським районним судом м. Одеси цивільної справи №947/1940/20 за позовом ОСОБА_1 до Банка, державного реєстратора Макаркіна А.К. про визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно до набрання законної сили судового рішення у справі.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається у порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Між сторонами у справі №520/11065/19 виникли правовідносини з приводу звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за договором кредиту №08-660/057-302 від 28.03.2008 року і іпотечним договором від 28.03.2008 року (а.с.2-13 т.1).

Така підстава, як зупинення провадження у справі, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається, зокрема, у порядку цивільного судочинства застосовується судом у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішенні питання, що стосуються підстав, заявлений вимог у даній справі.

Ухвала суду від 26.11.2020 року мотивована тим, що вирішення питання відносно наявності чи відсутності зареєстрованої іпотеки на спірне майно за Банком буде мати важливе значення для вирішення питання щодо наявності правових підстав та можливості звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підставою для зупинення провадження у справі є не лише існування іншої справи на розгляді в суді та припущення, що рішення в ній має значення для справи, що розглядається, а саме неможливість її розгляду до вирішення іншої справи.

Визначаючи наявність підстав, передбачених статтею 201 ЦПК України 2004 року, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, визначена у пункті 4 частини першої цієї статті, застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду…Отже, підставою для зупинення провадження у справі є не лише існування іншої справи на розгляді в суді та припущення про те, що рішення по ній має значення для цивільної справи, що розглядається, а саме неможливість її розгляду до вирішення цієї іншої справи (постанова Верховного суду від 03.05.2018 року по справі № 752/9802/17).

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Суд першої інстанції, не проаналізувавши предмети та підстави позовних вимог у справі №520/11065/19 і у справі №947/1940/20, в ухвалі не зазначив у чому самеполягає пов`язаність справ і не зазначив обставини, які б давали обґрунтовані підстави для висновку про те, що наявність спору у справі щодо визнання протиправними та скасування рішень про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майновиключає можливість на підставі наявних доказів самостійно встановити при розгляді справи №520/11065/19 наявність обставин, якими Банк обґрунтовував свої вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу з прилюдних торгів.

Під неможливістю розгляду справи необхідно розуміти неможливість суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі.

Суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду (висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 17.04.2019 по справі № 924/645/18, від 20.12.2019 по справі № 910/13234/18, від 13.09.2019 по справі № 912/872/18, від 21.02.2019 по справі № 910/974/18).

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі суд у кожному випадку повинен з`ясовувати яким чином пов`язана справа, яка розглядається іншим судом, а також, чим саме обумовлюється неможливість розгляду цієї справи. Саме по собі твердження про неможливість розгляду даної справи до розгляду іншої справи не може бути підставою для зупинення провадження у справі. Взаємопов`язаність двох справ ще не свідчить про неможливість розгляду цієї справи до прийняття рішення у іншій справі (висновки Верховного Суду у постанові від 20.06.2019 року по справі №910/12694/18).

Із позовної заяви ОСОБА_1 по справі №947/1940/20 вбачається, що в суді вирішуються вимоги про визнання протиправними і скасування рішення державного реєстратора від 07.12.2018 року про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку за Банком і не вирішуються питання правомірності укладення Банком договору кредиту №08-660/057-302 від 28.03.2008 року, який забезпечений спірною земельною ділянкою, відповідно до іпотечного договору від 28.03.2008 року (а.с.217-224 т.1).

Предметом розгляду справи №520/11065/19 є вимоги Банка про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за договором кредиту №08-660/057-302 від 28.03.2008 року і іпотечним договором від 28.03.2008 року.

«…При постановленні ухвали про зупинення апеляційного провадження судом не враховано, що у справі № 758/14876/19 розглядається вимога щодо правомірності вчинення державним реєстратором запису в Єдиному державному реєстрі прав на нерухоме майно на підставі судового рішення, а не правомірності набуття позивачем права власності на майно. Оскаржувана ухвала всупереч вимогам пункту 5 частини 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу України не містить аргументованих та переконливих мотивів необхідності зупинення провадження у справі як у частині об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 758/14876/19, так і стосовно того, що зібрані у справі докази дійсно не дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду…» (п.4.13 постанови Верховного Суду від 20.07.2020 року по справі № 910/11236/19).

Твердження суду про наявність підстав для зупинення провадження у справі не містять належного обґрунтування того, яким чином правомірність запису, внесеного державним реєстратором 07.12.2018 року до Єдиного державного реєстру прав на нерухоме майно вплине на вирішення справи про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за договором кредиту №08-660/057-302 від 28.03.2008 року і іпотечним договором від 28.03.2008 року, які, у встановленому законом порядку, не оспорені і не визнані недійсними.

З огляду на викладене, ухвала суду не може залишатись без змін і підлягає скасуванню.

Доводи представника Банка у скарзі, що суд належним чином не обґрунтував підстави для зупинення провадження у справі, прийняті до уваги судом апеляційної інстанції і є підставою для скасування ухвали суду з прийняттям нового судового рішення.

Доводи представника ОСОБА_1 , що: враховуючи положення законодавства щодо обов`язковості державної реєстрації обтяження майна іпотекою, виникнення права іпотеки лише з моменту проведення такої реєстрації, гарантування державою достовірності та повноти відомостей Державного реєстру прав така обставина, як наявність державної реєстрації іпотеки безумовно входить до предмету доказування у справах про звернення стягнення на предмет іпотеки; у справі № 947/1940/20 предметом судового розгляду є оскарження рішень про державну реєстрацію обтяження належного ОСОБА_1 нерухомого майна іпотекою та накладення на нього заборони відчуження; станом на момент подання відзиву суд першої інстанції у справі № 947/1940/20 вже констатував незаконність названих рішень й наразі рішення суду першої інстанції переглядається Одеським апеляційним судом; суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доцільність зупинення провадження справі до набрання законної сили рішенням у справі № 947/1940/20, оскільки самостійно встановити законність чи незаконність рішень державного реєстратора суд першої інстанції не має можливості, - до уваги не приймаються.

Підставою для зупинення провадження у справі є не лише існування іншої справи на розгляді в суді та припущення, що рішення в ній має значення для справи, що розглядається, а саме неможливість її розгляду до вирішення іншої справи.

Під неможливістю розгляду справи необхідно розуміти неможливість суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі.

Позовна заява ОСОБА_1 у справі №947/1940/20 обґрунтована із посиланням на протиправність рішення державного реєстратора від 07.12.2018 року про державну реєстрацію у 2018 році права власності Банка не земельну ділянку. Предметом розгляду справи №520/11065/19 є вимоги Банка про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за договором кредиту №08-660/057-302 від 28.03.2008 року і іпотечним договором від 28.03.2008 року.

Ухвала суду від 26.11.2020 року про зупинення провадження у справі не містить належного обґрунтування того, яким чином правомірність запису, внесеного державним реєстратором 07.12.2018 року до Єдиного державного реєстру прав на нерухоме майно вплине на вирішення справи про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за договором кредиту №08-660/057-302 від 28.03.2008 року і іпотечним договором від 28.03.2008 року.

Та обставина, що у справі №947/1940/20 прийнято рішення по суті спору не є підставою для залишення ухвали суду без змін, оскільки суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення на час його прийняття.

Формально розглянувши заяву про зупинення провадження у справі, суд дійшов неправильного висновку про її задоволення, оскільки таке зупинення суперечить принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи й перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Підставами для скасування ухвали суду , що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали ( п.п. 3,4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про зупинення провадження у справі, суд порушив у неправильно застосував норми процесуального права п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, що призвело до постановлення помилкової ухвали, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню з направленням прави до суду першої інстанції для продовження розгляду справи по суті.

СУДОВІ ВИТРАТИ

З огляду на те, що предметом розгляду є ухвала суду про зупинення провадження у справі, яка підлягає скасуванню, судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції підлягають відшкодуванню за результатами розгляду справи по суті.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.6, 379 ч.1 п.п. 3,4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2020 року про зупинення провадження у справі скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду справи по суті.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови суду складено 07.07.2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська

Г.Я. Колесніков