Справа № 648/153/20
Провадження № 2/648/556/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2021 року смт.Білозерка

Білозерський районний суд Херсонської області в складі

головуючого судді - Бугрименка В.В.,

за участю: секретаря судового засідання - Тищенко Т.Б.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог, Білозерська районна державна адміністрація, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що відповідач є батьком її дочки, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначає, що фактично одразу після народження дитини відповідач почав ухилятися від виконання батьківських обов`язків, життям дитини не цікавиться, допомоги на її утримання не надає. Посилаючись на ст.ст.150, 165, 180 Сімейного кодексу України, просила позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно його дочки, ОСОБА_5 , та стягнути з нього аліменти на утримання останньої, в розмірі ј частини заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

24 січня 2020 року відкрито провадження у справі.

18 червня 2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.

3 липня 2020 року ухвалено заочне рішення у справі.

15 квітня 2021 року заочне рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 3 липня 2020 року скасовано. Призначено підготовче засідання у справі.

Відзив на позовну заяву не подано.

10 червня 2021 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у спілкуванні з нею, повернуто заявнику.

10 червня 2021 року закрито підготовче провадження.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали з підстав викладених у позовній заяві. Позивач додатково пояснила, що після припинення відносини між нею та відповідачем, останній деякий час надавав їй кошти на утримання дитини, але їх було недостатньо. Через деякий час відповідач взагалі перестав надавати таку допомогу. Мав місце випадок, коли вона особисто звернулася до відповідача з приводу необхідності лікування дитини, але останній відмовив їй. Перешкод у спілкуванні дитини з біологічним батьком не було, останній свідомо ухилився від виконання батьківських обов`язків. Маючи можливість відвідати дитину в дитячому садку, що в с.Інгулець, жодного разу цього не зробив. Чи передавав відповідача якийсь подарунок на день народження дочки, не пам`ятає.

Представник відповідача позов не визнав, зазначив, що відповідач, який є моряком, за родом своєї діяльності, тривалий час знаходиться за межами України, у зв`язку з чим, протягом цього періоду не може підтримувати зв`язок з дитиною. Перебуваючи в Україні, відповідач цікавиться життям дитини, має бажання бачитись з нею. Проте, позивачка чинить відповідачу перешкоди у спілкуванні з дитиною. З цих підстав відповідач припинив надавати матеріальну допомогу на дитину. Відповідач не відвідував дитину в дитячому садку, оскільки не хотів її травмувати, допускаючи, що в силу свого віку, дитина могла його забути. Просив відмовити у позові.

Представник Білозерської районної державної адміністрації в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 дав показання, що являється чоловіком позивачки. З останньою проживає разом з 2017 року. За цей період відповідач жодного разу не цікавився життям своєї дитини.

Свідок ОСОБА_7 , матір позивача, дала аналогічні показання щодо участі відповідача у житті дитини.

Свідок ОСОБА_8 дала показання, що є хрещеною матір`ю дитини сторін. На святкуванні дня народження дитини (1 рік) вона присутньою не була, оскільки проживала в м.Одеса. Проте, була присутньою на інших святах за участю дитини, жодного разу на вказаних святах відповідача вона не бачила. Зі слів позивача знає, що на день народження дочки, коли їй виповнився 1 рік, відповідач передавав якийсь подарунок.

Свідок ОСОБА_9 дала показання, що є подругою позивачки, проживають в одному населеному пункті, постійно спільно проводять час. Відповідача бачила один раз в своєму житті, коли дочці позивачки було 2 місяці.

Свідок ОСОБА_10 дала показання, що з відповідачем проживають спільно однією сім`єю з 2017 року. Відповідач працює моряком, у зв`язку з чим, тривалий час перебуває за межами України. В її присутності відповідач неодноразово телефонував позивачці щодо його можливості побачитись з дитиною, але позитивного результату розмови не дали. Відповідач ухилялася від спілкування з відповідачем, блокувала номери телефонів з яких він їй телефонував.

Свідок ОСОБА_11 дав аналогічні показання, показанням свідка ОСОБА_10 про те, що відповідач бажає налагодити зв`язок з дитиною, але, позивач не дає йому спілкуватися з нею. Додатково зазначив, що він являється товаришем відповідача та хрещеним батьком дитини сторін.

Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, показання свідків, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Суд установив і вказане сторонами не заперечується, що сторони являються батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначене підтверджуються свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 1 березня 2016 року Виконавчим комітетом Інгулецької сільської ради Білозерського району Херсонської області.

З 9 червня 2018 року позивач перебуває у шлюбі з ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 .

Відповідно до довідки Інгулецької сільської ради Білозерського району Херсонської області за №974 від 21 жовтня 2019 року, ОСОБА_5 проживає разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 .

Місце проживання відповідача зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідач з 2017 року працює на різних посадах на судах іноземних компаній. Середня тривалість контрактів становить 6 місяців. Вказані обставини підтверджуються довідкою ДМС у Миколаївській області, посвідченням особи моряка серії НОМЕР_3 .

Вирішуючи спір в частині вимог про позбавлення батьківських прав, суд виходив з наступного.

Зі змісту частини першої-третьої статті 150 Сімейного кодексу вбачається, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. (ч.2, 3 ст.157 Сімейного кодексу)

Частиною першою статті 164 Сімейного кодексу передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та /або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

З роз`яснень викладених у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року вбачається, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

На думку суду, зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При цьому, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку, що в супереч вимог ст.81 ЦПК, позивачем не доведено переконливими доказами вини відповідача у свідомому нехтуванні своїми батьківськими обов`язками відносно ОСОБА_5 ..

Так, з показань свідків, допитаних за клопотанням позивача, вбачається, що після припинення відносин між позивачем та відповідачем, останній не приймає участь у житті дитини. Причини такої поведінки відповідача свідкам невідомі.

Згідно до інформації, яка міститься в листі завідувача ясел-садка ОСОБА_12 , ОСОБА_5 відвідує ясла-садок в селі Інгулець. Приводять та забирають дитину із закладу мати дитини, ОСОБА_1 , або її вітчим, ОСОБА_6 .. Вказані особи приймають участь в організації виховних заходів та свят ОСОБА_5 .. Батько останньої, ОСОБА_4 , дочку до дитячого садка не приводив та не забирав її.

З листа директора КНП «Херсонська міська клінічна лікарня ім. Лучанського» за 301-09/1368 від 27 листопада 2019 року вбачається, що з червня 2018 року по жовтень місяць 2019 року ОСОБА_5 неодноразово проходила лікування та отримувала медичну допомогу в КНП «Херсонська міська клінічна лікарня ім.Лучанського»». На прийом дитина приходила в супроводі матері.

На думку суду, інформація викладена в зазначених довідках вказує на участь матері у житті дитини, з якою вони проживають разом, та не доводить ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків.

Суд не погоджується, з висновком Білозерської районної державної адміністрації Херсонської області, про те, що ОСОБА_4 ухилився від виховання та утримання своєї дочки, ОСОБА_5 , у зв`язку з чим, позбавлення відповідача батьківських прав буде доцільним та відповідатиме інтересам дитини.

Вказаний висновок не є достатньо обґрунтованим, оскільки прийнятий на підставі документів наданих виключно позивачем. Причини з який відповідач не спілкується з дитиною не з`ясовані. Висновок, що позбавлення відповідача батьківських прав буде відповідати інтересам дитини є необґрунтований. Даних, що які б вказували, що відповідач становить загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку, при складанні висновку не встановлено, матеріали справи таких даних також не містять.

Натомість, відповідач заперечує проти позову, що вказує на його інтерес до дитини. Зазначена обставина також підтверджується показаннями свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ..

З показань даних свідків вбачається, що позивач чинить відповідачу перешкоди у спілкуванні з дитиною.

За вказаних обставин, дослідженні в судовому засіданні докази не дають можливості зробити висновок, що відповідач свідомо, умисно, не виконував батьківських обов`язків відносно ОСОБА_5 ..

Наданий на дослідження лист ректора Херсонського державного університету за №Б-28/03-27 від 23 грудня 2019 року, суд визнає неналежним та недопустимим доказом.

Так, відповідно до вказаного листа, психологом соціально-психологічної служби Херсонського державного університету проведено дослідження психоемоційного стану неповнолітньої ОСОБА_5 , особливості взаємовідносин дитини з батьками. Під час дослідження було виявлено, що дитина вважає своїм батьком, чоловіка матері дитини, ОСОБА_6 .. При пред`явленні дитині фотокартки ОСОБА_4 , дитина не проявила емоцій, зазначила, що не знає хто зображений на світлині.

Безпосередньо дослідження, про яке йдеться у зазначеному листі, суду не надано, відповідно, у судовому засіданні не досліджувалося. Матеріали справи не містять відомостей про особу, яка проводила таке дослідження та її компетентності щодо проведення такого дослідження.

Крім того, суд зазначає, що той факт, що дитина не впізнає на світлині свого біологічного батька, не є підставою для позбавлення батьківських прав.

Враховуючи викладене, позов в частині вимог про позбавлення відповідача батьківських прав задоволенню не підлягає.

Разом з цим, вимога про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини підлягає задоволенню.

Згідно ст. 180 Сімейного кодексу батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень ч.1-3 ст.181 Сімейного кодексу, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Зі змісту ч.2 ст. 182 Сімейного кодексу України вбачається, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Аналіз зазначених норм вказує, що право на стягнення аліментів на утримання дитини має право той з батьків, з ким проживає дитина.

Оскільки домовленості про утримання дитини між сторонами не досягнуто, що змусило позивача звернутися до суду із зазначеним позовом, суд, враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище як дитини, так і відповідача, який є працездатним, інших осіб на утриманні не має, вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання ОСОБА_13 , відповідно до заявлених вимог, в розмірі ј часини з усіх видів заробітку (доходу), до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За таких обставин позов підлягає задоволенню частково.

Зі змісту статті 141 ЦПК вбачається, що судові витрати покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов задоволено частково, а саме, в частині вимог про стягнення аліментів, позивач звільнення від сплати судового збору за вказаною вимогою, судові витрати в сумі по 840 грн. 80 коп. підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

На підставі ст.ст.150, 164, 166 Сімейного кодексу України, керуючись, ст. ст. 4-5, 12-13, 76, 81, 141, 258, 263-265, 280-282, 430 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ

Позов задовольнити частково.

Стягувати щомісячно з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 часини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 січня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

В решті позову, щодо позбавлення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно його дочки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовити.

Рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати в сумі 840 грн. 80 коп..

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Херсонського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повне судове рішення складено 6 липня 2021 року.

Позивач - ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4

Відповідач - ОСОБА_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Третя особа: Білозерська районна державна адміністрація, місце знаходження: Херсонська область, смт.Білозерка, вулиця Свободи, 87;

Суддя: В.В. Бугрименко