провадження № 2/294/356/21
справа № 294/1789/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2021 року Чуднівський районний суд Житомирської області

у складі:

головуючого - судді Лесько М.О.,

при секретарі Івашкевич В.П.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просить розірвати шлюб, укладений між ними 15 березня 2013, мотивуючи тим, що він за час спільного проживання опікувався відповідачкою, їхньою спільною дитиною та старшою дочкою відповідача. В той час як відповідач зі свої сторони постійно уникала виконання своїх подружніх обов`язків по відношенню до позивача та дітей. Відповідач ніколи не працювала, а лише вимагала у позивача матеріального забезпечення їхньої сім`ї. Внаслідок чого сімейне життя сторін фактично звелося до епізодичного спільного проживання. Останні два роки позивач виїздив на роботу в іншу місцевість з метою забезпечення відповідача коштами, достатніми для задоволення її потреб, в той час як вона навіть і не намагалася створити сімейний затишок у ті рідкі моменти, коли позивач приїжджав додому.

У листопаді 2019 року позивачу стало відомо, що відповідач отримала в Чуднівському районному судді Житомирської області судовий наказ про стягнення з нього на її користь аліментів на утримання неповнолітнього сина, при тому, що всі зароблені кошти відповідач завжди віддавав на потреби сім`ї, залишаючи собі лише мінімум для харчування та оплати житла. Позивач стверджує, що той факт, що з метою отримання вище зазначеного судового наказу відповідач ввела суд в оману щодо того, що він не надає матеріальну допомогу на утримання своєї сім`ї, глибоко вразив його і остаточно переконав у неможливості подальшого існування їхньої сім`ї як одного цілого. Фактично сторони проживають на окремих територіях, з власними інтересами та вподобаннями. Впродовж тривалого часу позивач намагався зберегти те, що було їхнім спільним надбанням з відповідачем, однак остання не хоче реагувати на спроби відповідача та робити кроки назустріч, тому позивач вважає, що їхнє подальше спільне життя як подружжя є неможливим.

Від шлюбу сторони мають спільну дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який у випадку розірвання шлюбу між сторонами залишиться проживати з відповідачем. Спору між подружжям про поділ майна на даний час не існує.

Відповідач до суду подала відзив на позовну заяву, у якому зазначила, що позовні вимоги визнає повністю та погоджується на розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Суд дійшов обґрунтованого висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб. Враховуючи визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню, оскільки шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

На підставі наведеного вище та керуючись статтею 51 Конституції України, статтями 4, 12, 13, 76, 81, 141, 206, 258-259, 263-265, 274-279, 354 ЦПК України, статтями 104, 105, 110, 112, 113, 114 Сімейного кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити повністю.

Розірвати шлюб, зареєстрований 15 березня 2013 року виконавчим комітетом Дриглівської сільської ради Чуднівського району Житомирської області, актовий запис №1, між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

Шлюб вважати розірваним з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя: М.О. Лесько