ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/3215/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2021 р.Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Лужецької О.Р.,

при секретарі - Григораш Н.М.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника позивача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

представника відповідача ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрреставрація», треті особи: Київська філія Комунальних підприємств «Центр реєстраційних послуг», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гнідюк Олександр Борисович про витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування записів про право власності

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі-позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 (далі - відповідач-1, ОСОБА_6 ), ОСОБА_7 (далі-відповідач-2, ОСОБА_7 ), товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрреставрація» (далі-відповідач-3, ТОВ ФК«Укрреставрація»), за участю третьої особи без самостійних вимог на предмет спору: Київська філія Комунального підприємства «Центр реєстраційних послуг», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гнідюк Олександр Борисович, в якому просив:

-визнати недійсним договір про участь у ФФБ № 409 від 11.01.2013, укладений між ТОВ 2ФК «Укрреставрація» та ОСОБА_7 ;

-витребувати з володіння ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 ;

-скасувати запис про право власності № 22702748, державна реєстрація якого здійснена 06.10.2017 о 12:58:37, підставою внесення якого є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 37447116 від 06.10.2017 о 13:54:51, прийняте ОСОБА_8 , Київська філія комунального підприємства «Центр реєстраційних послуг», м. Київ;

-скасувати запис про право власності № 24247497, державна реєстрація якого здійснена 29.12.2017 о 13:32:19, підставою внесення якого є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 39055721 від 29.12.2017 о 13:51:07, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гнідюком Олександром Борисовичем.

Позов обґрунтовує тим, що 21.11.2013 між ним та ТОВ ФК «Укрреставрація» було укладено договір про участь у фінансуванні будівництва, предметом якого була участь у будівництві житлового будинку АДРЕСА_2 . Після завершення будівництва та введення будинку в експлуатацію йому було передано право власності на дві квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 . Факт передачі позивачу у власність квартири підтверджується актом прийому-передачі квартири від 29.05.2014. Оплата по вищевказаному договору була здійснена у 100% розмірі, що підтверджується довідкою від 28.05.2014 №730. На початку грудня 2017 року позивач звернувся до приватного нотаріуса з метою державної реєстрації квартири АДРЕСА_5 , однак у її здійсненні було відмовлено, оскільки право власності на дану квартиру зареєстровано за іншою особою. Вказує, що реєстрація права власності на спірну квартиру відбулася на підставі договору купівлі-продажу квартири від 29.12.2017, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Підставною для реєстрації права власності за ОСОБА_7 стали підроблені документи, які визначені у Витягу з єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.12.2017 17:43:10, зокрема ті, що зазначені у розділі «Підстава виникнення права власності». Враховуючи, що спірна квартира вибула із володіння позивача поза його волею, позивач звернувся до суду з позовом про захист порушеного права.

01.10.2019 згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Лужецькій О.Р.

Ухвалою суду від 28 листопада 2019 року відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання.

Представником ОСОБА_6 - ОСОБА_4 подано відзив на позовну заяву, в якому вона, заперечуючи проти позову зазначає, що право власності на спірну квартиру за ОСОБА_1 у Державному реєстрі прав не зареєстровано і зареєстровано ніколи не було, оскільки первинна реєстрація права власності була здійснена за ОСОБА_7 , а тому у позивача відсутні правові підстави заявляти вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння. Крім того, звернулася до суду із заявою про застосування строку позовної давності щодо вимог про витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування записів про право власності.

Представником ТОВ «ФК «Укрреставрація» подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач підтримує заявлені позовні вимоги в частині визнання недійсним договору № 409 від 11.01.2013, посилаючись на те, що право власності на квартиру АДРЕСА_4 набуто ОСОБА_7 є неправомірно, оскільки ТОВ «ФК «Укрреставрація» будь-яких договорів з ОСОБА_7 щодо спірної квартири не укладала та будь-які документи не видавала.

Ухвалою суду від 16 липня 2020 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач та представники позивача заявлені позовні вимоги підтримали та проси їх задовольнити посилаючись на обставини, викладені у позові.

Представник відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_4 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнала, посилаючись на обставини, викладені у відзиві.

Представник ТОВ «ФК «Укрреставрація» Полонська Н.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши у судовому засіданні позивача, представника позивача, представників відповідачів, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.11.2013 між ТОВ ФК «Укрреставрація» та ОСОБА_1 було укладено договір про участь у фінансуванні будівництва № 575, предметом якого була участь у будівництві житлового будинку АДРЕСА_2 .

Відповідно до п. 1.3 договору довіритель приймає участь в інвестуванні будівництва об`єкта будівництва шляхом внесення грошових коштів - інвестування своєї частки житлової площі (окремої 3-кімнатної квартири) з подальшим набуттям права власності на неї, на умовах цього Договору.

Відповідно до п.1.6 договору після вводу об`єкта будівництва в експлуатацію і проведення довірителем всіх передбачених цим договором розрахунків, довіритель набуває права на отримання своєї частки, що оформлюється відповідним актом приймання-передачі, відповідно до умов цього договору.

Відповідно до п.1.7 договору довіритель набуває права власності на об`єкт інвестування лише за умови інвестування 100 відсотків загальної площі об`єкта інвестування.

У подальшому, 14.01.2014 між сторонами укладено Додаткову угоду до договору про участь у фонді фінансування будівництва, відповідно до умов якого сторони визначили індивідуалізуючи ознаки об`єкту інвестування - квартира АДРЕСА_1 .

З довідки про право довірителя на набуття у власність об`єкта інвестування, виданої ТОВ «ФК «Укрреставрація» 28.05.2014, вбачається, що ОСОБА_1 який є довірителем ФФБ виду «А» має право на набуття у власність об`єкта інвестування 3-кімнаткної квартири АДРЕСА_1 згідно Договору про участь у фонді фінансування будівництва виду «А» № 575 від 21.11.2013 та Додаткової угоди № 1 від 14.01.2014, як такий, що здійснив загальне внесення коштів 100%, що становить 792 680 грн.

28.05.2014 ТОВ «ФК «Укрреставрація» надало згоду на відчуження та реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_4 .

29.05.2014 ОСОБА_1 отримав спірну квартиру, що підтверджується актом прийому-передачі квартири АДРЕСА_5 .

В грудні 2017 року позивачу стало відомо, що його вищезазначена квартира зареєстрована у державному реєстрі за ОСОБА_6 , у зв`язку з даними обставинами Дарницьким УП ГУ НП в м. Києві розслідується кримінальне провадження № 0013163.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що 29.12.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гнідюком О.Б. проведено реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_4 .

Встановлено, що реєстрація права власності відбулася на підставі договору купівлі-продажу квартири від 29.12.2017, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , зареєстрованого в реєстрі за № 1077.

Відповідно до умов укладеного договору ОСОБА_7 передав, а ОСОБА_6 прийняла у власність квартиру АДРЕСА_4

Пунктом 3 даного договору купівлі-продажу визначено, що квартира АДРЕСА_5 належить ОСОБА_7 на праві особистої власності та право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 06.10.2017 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, номер запису про право власності: 22702748.

Позивач зазначає, що підставою для вищевказаної реєстрації за ОСОБА_7 стали підроблені документи, які визначені у Витягу з єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.12.2017 17:43:10, зокрема ті, що зазначені у розділі «Підстава виникнення права власності».

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав вбачається, що первинна реєстрація спірного об`єкта нерухомості була здійснена ОСОБА_8 , Київська філія комунального підприємства «Центр реєстраційних послуг», номер запису про право власності: 22702748, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000.

Разом з тим, в ході розслідування зазначеного кримінального провадження було здійснено запит ТОВ «ФК «Укрреставрація», згідно якого вбачається, що Договір про участь у ФФБ №575 від 21.11.2013 між ТОВ «ФК «Укрреставрація» та ОСОБА_1 укладався. Свідоцтво про участь у ФФБ за програмою ТОВ «ФК «Укрреставрація» видавалось. Для оформлення права власності на квартиру АДРЕСА_3 видано додатковий договір № 1 від 14.01.2014, довідка про право довірителя на набуття у власність об`єкта інвестування № 733 від 28.05.2014, довідка № 734 від 28.05.2014, витяг зі списку довірителів, які отримали квартири від 28.05.2014.

Крім того, зазначено, що ОСОБА_7 не являється учасником у ФФБ типу А з метою будівництва житлового будинку АДРЕСА_2 . Не видавалися ОСОБА_7 договір про участь у ФФБ, серія та номер 409 від 11.01.2013; додатковий договір № 1 від 14.02.2013; довідка № 824 від 10.06.2014; витяг зі списку довірителів, які отримали квартиру від 10.06.2014; довідка № 953 від 01.07.2014; довідка про право довірителя на набуття у власність об`єкта № 826 від 10.06.2014.

Частиною четвертою статті 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України).

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Так, відповідно до частини першої пункту сьомого Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом.

Частиною першою статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до роз`яснень у п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року відповідно до статей 215 та 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину.

Норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Волевиявлення є важливим чинником, без якого неможливо вчинення правочину, що узгоджується зі свободою договору, установленою ст. 627 ЦК України.

Згідно з приписами частини першої статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні(покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Водночас, за змістом статті 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Згідно частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Зі змісту договору купівлі-продажу квартири від 29.12.2017 року вбачається, що спірна квартира передана ОСОБА_7 у власність ОСОБА_6 .

Водночас під час розгляду справи встановлено, що, укладаючи договір купівлі-продажу квартири від 29.12.2017 ОСОБА_7 не був власником квартири АДРЕСА_4 , що підтверджується матеріалами справи, зокрема довідкою ТОВ «ФК «Укрреставрація», в якій зазначено, що договір про участь у ФФБ з ОСОБА_7 не укладався та не видавалися інші документи на його ім`я, тому не був правомочним на укладення даного договору. Будь-яких належних доказів на спростування зазначених обставин відповідачем не надано, а відтак суд приходить до висновку, що договір про участь у ФФБ № 409 від 11.01.2013 укладений з порушенням ч.1 ст.203 ЦК України, а тому позовні вимоги про визнаннянедійсним договору про участь у ФФБ № 409 від 11.01.2013, укладеного між ТОВ «ФК «Укрреставрація» та ОСОБА_7 є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Суд погоджується з доводами позивача, що вибуття квартири з власності позивача відбулось не з його волі на підставі договору купівлі-продажу, який є недійсним.

Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 183/1617/16.

При цьому, метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений.

Відтак, внаслідок скасування судом правової підстави набуття спірного майна першим набувачем, а саме визнання недійсним договору купівлі-продажу від 29.12.2017, остання підлягає витребуванню на користь ОСОБА_1 на підставі частини 1 статті 388 ЦК України,

Одночасно судом враховано, що задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 183/1617/16.

При цьому, на переконання суду, помилковим є посилання відповідача на те, що право власності на спірну квартиру у позивача не виникало, а виникло лише право на набуття права власності в майбутньому, оскільки право власності на спіну квартиру не було зареєстровано за позивачем, виходячи за наступного.

Згідно з абзацом 2 частини другої статті 331 ЦК України якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття в експлуатацію.

Пунктом першим частини першої статті 27 Закону "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначає, що державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання та підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

Тобто державна реєстрація не є способом набуття права власності. Вона виступає лише засобом підтвердження фактів набуття чи припинення прав власності на нерухоме майно або інших речових прав, тому твердження відповідача про те, що право власності на спірну квартиру у позивача не виникало є неприйнятним.

Вказана позиція узгоджується з практикою Верховного суду, зокрема постановами ВС № 363/4852/17 від 03.06.2020, № 910/10987/18 від 24.01.2020.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про витребування з володіння ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Звертаючись до суду відповідачем заявлено про застосування строків позовної давності у відповідності до приписів статті 267 ЦК України, в якій остання зазначає, що свідоцтво про участь у ФФБ виду «А» було видано ОСОБА_1 03.01.2014, додаткова угода до договору про участь у ФФБ виду «А» № 575 від 21.11.2013, була укладено 14.01.2014, довідка про право довірителя на набуття у власність об`єкта інвестування була видана 02.05.2014, акт прийому-передачі квартири АДРЕСА_5 між забудовником та ОСОБА_1 було укладено 29.05.2014. Водночас із позовом до суду ОСОБА_1 звернувся лише 30.09.2019, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності, що є підставою для відмови у позові.

З цього приводу суд зазначає, що згідно з положенням статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Відповідно до положення частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки право власності боржника на спірне майно було порушено в момент його вибуття із власності на користь іншої особи, то початком перебігу позовної давності для подання позову про захист порушеного права пов`язується з моментом, коли ОСОБА_1 довідався, або міг довідатись про порушення його права, або про особу, яка його порушила, а саме: про факт вибуття з власності оспорюваного майна у володіння іншої особи.

Враховуючи, що позивач дізнався про вказані обставини на початку грудня 2017 року, а з позовом до суду звернувся 30.09.2019 року підстав для застосування строку позовної давності суд не вбачає.

Щодо позовної вимоги про скасування запису про право власності № 22702748, державна реєстрація якого здійснена 06.10.2017 о 12:58:37, підставою внесення якого є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 37447116 від 06.10.2017 о 13:54:51, прийняте ОСОБА_8 , Київська філія комунального підприємства «Центр реєстраційних послуг», м. Київ та скасування запису про право власності № 24247497, державна реєстрація якого здійснена 29.12.2017 о 13:32:19, підставою внесення якого є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 39055721 від 29.12.2017 о 13:51:07, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гнідюком Олександром Борисовичем, слід зазначити наступне.

До 16.01.2020 року була чинною редакція ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", відповідно до якої: у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься саме запис про скасування державної реєстрації прав.

Однак, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності 16.01.2020 р., законодавець змінив зазначену норму, виклавши її наступним чином: У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Із зазначеного вбачається, що законодавець виключив з конструкції статті можливість скасування запису про проведену державну реєстрацію, у зв`язку з чим позовна вимога про скасування записів державного реєстратора не призведе до ефективного захисту прав.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що скасування рішення державного реєстратора Київська філія комунального підприємства «Центр реєстраційних послуг» Мироненко Дмитра Олександровича про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_7 на квартиру АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000; номер запису про право власності:22702748 від 06.10.2017 та скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гнідюка Олександра Борисовича про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000; номер запису про право власності: 24247497 від 29.12.2017 призведе до ефективного захисту прав позивача.

Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності .

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку про задоволення позову.

Розподіл судових витрат в частині сплати судового збору здійснити відповідно до ст.141 ЦПК України.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 9 463,60 гривень.

Керуючись статтями 15, 16, 182, 317, 319, 321, 328, 378, 387, 388 Цивільного кодексу України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», статтями 10, 12, 77- 83, 89, 95, 141, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрреставрація», треті особи: Київська філія Комунальних підприємств «Центр реєстраційних послуг», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гнідюк Олександр Борисович про витребування майна з чужого незаконного володіння та скасування записів про право власності - задовольнити.

Визнати недійсним договір про участь у ФФБ № 409 від 11 січня 2013 року, який уладений між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрреставрація» та ОСОБА_9 .

Витребувати з володіння ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 квартиру АДРЕСА_1 .

Скасувати запис про право власності № 22702748, державна реєстрація якого здійснена 06.10.2017 о 12:58:37, підставною внесення якого є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 37447116 від 06.10.2017 о 13:54:51, прийняте ОСОБА_8 , Київська філія комунального підприємства «Центр реєстраційних послуг», м. Київ.

Скасувати запис про право власності № 24247497, державна реєстрація якого здійснена 29.12.2017 о 13:32:19, підставною внесення якого є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 39055721 вд 29.12.2017 о 13:51:07, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гнідюком Олександром Борисовичем.

Стягнути з ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40 гривень.

Стягнути з ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 8 695,20 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ О.Р. ЛУЖЕЦЬКА