ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2021 року

м. Харків

справа №646/3598/20

провадження №22-ц/818/825/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.,

суддів: Кругової С.С., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Плахотнікової І.О.

учасники справи :

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків), Акціонерне товариство Комерційний Банк "Приватбанк"

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків), Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про зняття арешту за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28 серпня 2020 року у складі судді Єжова В.А.,-

встановив:

19.06.2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків), акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», в якому просила зняти арешт з майна боржника - грошових коштів ОСОБА_1 , а саме соціальних виплат, що міститься на рахунку НОМЕР_1 в АТ КБ «ПриватБанк».

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова позов ОСОБА_1 задоволено.

Знято арешт з рахунку № НОМЕР_2 (IBAN: НОМЕР_1 ) відкритого в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 , який накладено на підставі постанови про арешт коштів боржника від 13.05.2020 по виконавчому провадженню №60934413, що перебуває на виконанні у Міжрайонному відділі державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).

Стягнуто з міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) та акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 420,40 грн, з кожного.

В апеляційній скарзі АТ КБ "ПриватБанк" просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що АТ КБ «ПриватБанк» не є належним Відповідачем по даній справі, крім того суд неправильно застосував норму статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» та безпідставно вважав, що на Банк покладено обов`язок повідомляти державного виконавця про спеціальний режим використання рахунку Позивача, а також повертати державному виконавцю постанову виконавця про арешт коштів, адже зазначена стаття визначає особливості звернення стягнення на кошти та майно боржника - юридичної особи, фізичної особи - підприємця, натомість Позивачем у справі є фізична особа, а не фізична-особа - підприємець чи юридична особа.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Вважає, що судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь головуючого судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає не в повній мірі за таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що є передбачені законом підстави для зняття арешту з майна боржника - грошових коштів ОСОБА_1 , а саме соціальних виплат, що міститься на рахунку в АТ КБ «ПриватБанк».

В оскаржуваному рішенні суд посилався на те, що на рахунок позивачки № НОМЕР_2 , IBAN: НОМЕР_3 по виплаті соціальної допомоги на утримання ОСОБА_2 , відкритого в АТ КБ «ПриватБанк», нараховується соціальна допомога на дитину з інвалідністю з дитинства, накладено арешт і остання позбавлена можливості отримати гарантовану їй державою соціальну допомогу, що у повному обсязі суперечить вимогам чинного законодавства. Суд також дійшов висновку, що законодавством передбачений окремий порядок здійснення відрахувань з пенсійних виплат, а тому накладення арешту на соціальні рахунки як з боку державного виконавця, так і з боку АТ КБ «ПриватБанк» є безпідставним.

Такий висновок суду не в повній мірі відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судовим розглядом встановлено та не заперечується учасниками справи, що на примусовому виконанні у Міжрайонному відділі державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження ВП №60934413, відкрите на підставі виконавчого листа №646/10001/15-ц від 10.12.2019, виданого Червонозаводським районним судом м. Харкова про зобов`язання відповідача ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею 10,2 м2 , що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та повернути її власнику - ОСОБА_3 .

26.12.2019 державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати, що становить 8346,00 грн.

12.05.2020 виконавцем було направлено боржнику ОСОБА_1 вимогу щодо надання інформації (пояснення) та належним чином завірених копій документів щодо виконання (або невиконання) згаданого вище виконавчого документа, пояснення за фактом невиконання вимог виконавчого документа, а також повідомити про заходи,що вживаються з метою його виконання.

13.05.2020 державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника у межах суми виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, у розмірі 8546,00 грн.

Згідно повідомлення Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Основ`янського району Харківської міської ради №2794/07 від 22.05.2020, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні та їй, як опікуну недієздатної особи, призначено державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства 1 групи підгрупи А з 12.02.2018 довічно на ОСОБА_2 .

Відповідно до виписки та довідки АТ КБ «Приватбанк» від 14.05.2020 вбачається що на ім`я ОСОБА_1 відкрито рахунок № НОМЕР_2 , IBAN: НОМЕР_3 .

Як убачається з матеріалів справи даний рахунок використовується для зарахування виплат державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства на ОСОБА_2 .

Постановою державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) було накладено арешт на грошові кошти боржника ОСОБА_1., винесеної в межах виконавчого провадження №60934413 від 26.12.2019.

Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 зазначала, що перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення адміністрації Основ`янського району Харківської міської ради та їй відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» з 12.02.2018 та довічно призначено допомогу в зв`язку з інвалідністю з дитинства на утримання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Виплата допомоги їй здійснюється на поточний рахунок НОМЕР_3 в АТ КБ «ПриватБанк», вказаний рахунок є рахунком зі спеціальним режимом використання.

14.05.2020 позивачу стало відомо, що рух коштів по картці із виплат соціальної допомоги заблоковано банком на підставі Постанови державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про накладення арешту на грошові кошти боржника ОСОБА_1., винесеної в межах виконавчого провадження №60934413 від 26.12.2019.

Відповідно до положень частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частинами першою-третьою статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статі 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

Відповідно до статті 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

Згідно з частиною першою статті 69 Закону України «Про виконавче провадження» підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а в разі якщо такий строк не встановлено, - до десятого числа місяця, наступного за місяцем, за який здійснюється стягнення. Такі підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи підприємці щомісяця надсилають виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстиції України.

Згідно ч.1 ст. 73 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення не може бути звернено на такі виплати: 1) вихідну допомогу, що виплачується в разі звільнення працівника; 2) компенсацію працівнику витрат у зв`язку з переведенням, направленням на роботу до іншої місцевості чи службовим відрядженням; 3) польове забезпечення, надбавки до заробітної плати, інші кошти, що виплачуються замість добових і квартирних; 4) матеріальну допомогу особам, які втратили право на допомогу по безробіттю; 5) допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами; 6) одноразову допомогу у зв`язку з народженням дитини; 7) допомогу при усиновленні дитини; 8) допомогу на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування; 9) допомогу на дітей одиноким матерям; 10) допомогу особам, зайнятим доглядом трьох і більше дітей віком до 16 років, по догляду за дитиною з інвалідністю, по тимчасовій непрацездатності у зв`язку з доглядом за хворою дитиною, а також на іншу допомогу на дітей, передбачену законом; 11) допомогу на лікування; 12) допомогу на поховання; 13) щомісячну грошову допомогу у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства громадян, які проживають на території, що зазнала радіоактивного забруднення; 14) дотації на обіди, придбання путівок до санаторіїв і будинків відпочинку за рахунок фонду споживання.

Конституційний Суд України у своєму рішенні № 25рп/2009 від 7 жовтня 2009 року зазначив, що право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загально обов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел та забезпечується статтями 7, 22, 46, 58, 68 Конституції України. А саме, кожний громадянин має право на соціальний захист, що включає право на пенсійне забезпечення і всі застраховані особи є рівноправними щодо отримання пенсійних виплат. Конституційні права і свободи громадянина України гарантуються і не можуть бути скасовані.

Норми статті 41 Конституції України встановлюють принцип непорушності права приватної власності.

Статтею 46 Конституцією України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Таким чином законодавством передбачений окремий порядок здійснення відрахувань з пенсійних виплат.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові КЦС Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 642/6675/18.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що накладаючи арешт на кошти позивача, розміщені в АТ КБ «ПриватБанк» за вказаним рахунком, державний виконавець позбавив її джерел до існування та порушив право позивача на соціальний захист.

Так, накладення арешту на всі рахунки боржника (фізичної особи) у Банку, який призначений для виплати державної соціальної допомоги особам з інвалідністю, унеможливлює своєчасне отримання таким боржником у встановленому законом розмірі соціальної виплати, що призводить до порушення його конституційних прав громадянина, зокрема, на одержання соціальної допомоги від держави.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що державний виконавець перед винесенням оскаржуваної постанови про накладення арешту на кошти позивача в АТ КБ «ПриватБанк» не здійснив перевірку майнового стану боржника, в результаті чого, безпідставно накладено арешт. Зважаючи на те, що кошти, які отримує особа в якості соціальної допомоги, мають особливу правову природу та захищені законодавцем від звернення на них стягнення безпосередньо у повному обсязі, то дія арешту, накладеного на карткові рахунки особи, на які надходить соціальна допомога, порушує її гарантоване Конституцією України право на одержання соціальних виплат і ставить під загрозу засоби існування такої особи.

Колегія суддів зазначає, що виконавець мав право самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі у разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону № 1404-VIII).

Отже, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про порушення прав позивача, оскільки накладення державним виконавцем арешту на рахунок по виплаті соціальної допомоги на утримання інваліда з дитинства - ОСОБА_2 позбавляє можливості позивача отримувати гарантовану їй державою соціальну допомогу, що суперечить вимогам чинного законодавства.

Однак суд першої інстанції не звернув уваги, що АТ КБ «ПриватБанк» не є належним відповідачем у справі.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги з огляду на таке.

Звертаючись до суду із позовом про зняття арешту з майна боржника - грошових коштів, а саме соціальних виплат, що міститься на рахунку НОМЕР_1 в АТ КБ «ПриватБанк», позивач пред`явив позов до міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) та до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк».

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено правовий висновок про те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем.

У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.

Разом з тим установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (провадження № 14-178цс18), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (провадження № 14-392цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (провадження № 14-512цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18), від 05 травня 2019 року у справі № 554/10058/17 (провадження № 14-20цс19).

Згідно з ч. ч. 1, 2, 4 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту.

При цьому, забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26 1 Закону України "Про теплопостачання", статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

За ч. 3 ст. 52 Закону № 1404-VIII не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

З наведеного слідує, що Законом визначено обставини, на підставі яких не підлягають арешту кошти, зокрема: кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках; звернення стягнення на виплати, які заборонено законом., а також дії Банку, іншої фінансова установи, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках,

Відповідно до наказу Міністерства фінансів України № 758 від 22 червня 2012 року, рахунки із спеціальним режимом використання - рахунки, які відкриваються в Казначействі та його органах підприємствам, установам, організаціям для проведення розрахунків з надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу (в тому числі послуг з транспортування, розподілу та постачання), тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот, з погашення заборгованості перед державним бюджетом, з повернення бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (Верховною Радою Автономної Республіки Крим, міськими радами) або під державні (місцеві) гарантії, з електронного адміністрування податків, для сплати заборгованості за електроенергію, для зарахування депозитних коштів та не бюджетні рахунки розпорядників бюджетних коштів.

Таким чином, рахунок, стосовно якого ВДВС винесено постанову про накладення арешту, не є рахунками зі спеціальним режимом використання.

Встановивши, що рахунок, стосовно якого ВДВС винесено постанову про накладення арешту, не є рахунком зі спеціальним режимом використання, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що Банк не мав обов`язку, передбаченого частиною 3 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження», повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

За таких обставин колегія суддів вважає, що АТ КБ «ПриватБанк» не є належним відповідачем у даній справі, оскільки не встановлено, що його діями або бездіяльністю, не визнано чи оспорено суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.

Таким чином, колегія суддів вважає, що вищевказані доводи апеляційної скарги АТ КБ «Приватбанк» знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення.

За таких обставин рішення суду першої інстанції відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 та ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню в частині позовних вимог до АТ КБ "ПриватБанк", а також зміні в частині розподілу судових витрат, шляхом стягнення з міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Харків) на користь позивача судового збору в сумі 840, 80 грн. В іншій частині рішення суду колегія суддів залишає без змін.

Судовий збір, сплачений апелянтом за перегляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 1261,20 грн., відповідно до вимог п..п. в п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції стягує з міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Харків) на користь АТ КБ "ПриватБанк".

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382-384, 389 ЦПК України, суд , --

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" задовольнити частково.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 28 серпня 2020 року в частині позовних вимог до АТ КБ "ПриватБанк" скасувати та в задоволенні позову в цій частині відмовити.

В частині стягнення судового збору рішення суду змінити.

Стягнути з міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції (м.Харків) () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) судовий збір в сумі 840 (вісімсот сорок) грн 80 (вісімдесят) коп.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків) () на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () судовий збір, сплачений за перегляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 1261 (одну тисячу двісті шістдесят одну) грн. 20 (двадцять) коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

В.Б. Яцина

Повне судове рішення складено 23 лютого 2021 року.