Номер провадження: 22-ц/813/5264/21
Номер справи місцевого суду: 2
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л.М.
Доповідач Гірняк Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2021 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Одеського апеляційного суду в складі:

Головуючого - Гірняк Л.А.

Суддів - Сегеди С.М., Цюри Т.В.,

За участю секретаря - Ющак А.Ю.,

розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одеса апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 січня 2020 року у справі за позовом Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа: Одеська міська рада про усунення перешкод у користуванні шляхом виселення, витребування майна та скасування запису про державну реєстрацію,-

ВСТАНОВИЛА:

ПРОЦЕДУРА

Короткий зміст позовних вимог

В грудні 2017 року Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся до суду та уточнюючи позовні вимоги в котрих просив суд:

-усунути перешкоди у користуванні майном шляхом виселення ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з нежитлового приміщення горища за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 177,5 кв. м., на користь територіальної громади м. Одеси, в особі Одеської міської ради, в особі Департаменту комунальної власності Одеської міської ради

-витребувати у ОСОБА_3 та ОСОБА_1 нежитлове приміщення горища за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 177,5 кв.м.., на користь територіальної громади м. Одеси, в особі Одеської міської ради, в особі Департаменту комунальної власності Одеської міської ради

-внзначитн порядок виконання судового рішення, вказавши, що воно є підставою для скасування органамн державної реєстрації права власності реєстрації права власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , загальною площею 216,1 кв.м., шляхом внесення змін до державного реєстру речових прав на нерухоме майно в частині зміни площі квартири АДРЕСА_2 з 216, 1 кв.м. на 38, 6 кв.м., а нежитлове приміщення горища, площею 177,5 кв.м. за тією ж адресою зареєструвати за територіальною громадою м. Одеси, в особі Одеської міської ради.

Вимоги обґрунтовували тим, що нежитлове приміщення горища, загальною площею 177,5 кв.м., що розташоване в АДРЕСА_1 , є об`єктом комунальної власності територіальної громади м. Одеси так як рішенням Одеської обласної ради народних депутатів від 25.11.1991 року № 266-ХХ! «Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування та районів області» до переліку майна, що передається у власність міст обласного підпорядкування був включений житловий та нежитловий фонд місцевих рад народних депутатів.

17.02.2017 р. на адресу Департаменту надійшла скарга гр. ОСОБА_4 щодо зайняття невідомими особами нежитлового приміщення горища, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Департаментом було встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу № 2356 від 27.10.2015 р. було відкрито розділ щодо реєстрації нерухомого майна у вигляді квартири АДРЕСА_3 .

30.05.2016 р. державним реєстратором Одеської філії державного підприємства Державний інститут судових економіко-правових та технічних досліджень, без належних правових підстав, було внесено зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, та змінено площу квартири з АДРЕСА_4 , «38,6 кв.м.» на «216,1 кв.м.»

В результаті чого, за договором купівлі-продажу ОСОБА_3 придбав1/2 частину та ОСОБА_1 придбав1/2 частину квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 216,1 кв.м.

Збільшення площі квартири з «38,6 кв.м.» на «216,1 кв.м.» відбулося в результаті приєднання шляхом підлогу, до квартири горища, загальна площа якого складає 177,5 кв.м. яке належало територіальній громаді міста,вибуло з його власності поза межами волі.

Посилаючись на вимоги ст.ст.391,388 ЦК України позивач просив задовольнити позовні вимоги( а.с.71-76).

Короткий зміст судового рішення

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15 серпня 2019 року та ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2019 року( про виправлення описки) позовні вимоги задоволені.

Усунуто перешкоди у користуванні майном шляхом виселення ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з нежитлового приміщення горища за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 177,5 кв. м., на користь територіальної громади м. Одеси, в особі Одеської міської ради, в особі Департаменту комунальної власності Одеської міської ради

Витребувано у ОСОБА_3 та ОСОБА_1 нежитлове приміщення горища за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 177,5 кв.м.., на користь територіальної громади м. Одеси, в особі Одеської міської ради, в особі Департаменту комунальної власності Одеської міської ради

Внзначено порядок виконання судового рішення, вказавши, що воно є підставою для скасування органамн державної реєстрації права власності реєстрації права власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , загальною площею 216,1 кв.м., шляхом внесення змін до державного реєстру речових прав на нерухоме майно в частині зміни площі квартири АДРЕСА_2 з 216, 1 кв.м. на 38, 6 кв.м., а нежитлове приміщення горища, площею 177,5 кв.м. за тією ж адресою зареєструвати за територіальною громадою м. Одеси, в особі Одеської міської ради.стягнуто судовий збір з урахуванням ( а.с.132-133; 162).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13 січня 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 серпня 2019 року залишено без задоволення( а.с.176-177).

Короткий зміст апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить Одеський апеляційний суд скасувати прийняте Приморським районним судом рішення від 15.08ю2019 року та прийняти постанову про залишення позо у без задоволення, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які встановлені судом першої інстанції, невідповідність висновків,викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи та порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зазначає, що право власності на спірне приміщення ним набуто за договором купівлі-продажу від 09 червня 2016 року у ОСОБА_5 загальної площі 216,1 кв.м. в розмірі Ѕ частини в АДРЕСА_1 .Це є житлове приміщення, складається з житлових кімнат.

Він ніколи не був власником цієї квартири площею 38,6 кв.м. в АДРЕСА_1 .

Районний суд не залучив до участі в справі колишнього власника квартири- ОСОБА_5 , не з`ясував, яким чином вона набула право власності на квартиру загальної площі 216,1 кв.м.

Районний суд безпідставно втрутився в його право власності на квартиру, котру він набув на законних підставах, не взяв до уваги принцип « належного урядування» та те. що саме на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їх дій. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, та не можуть виправлятися за рахунок осіб, які набули право власності у законний спосіб.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Підстави розгляду апеляційної скарги за відсутності сторін

В судове засідання сторони не з`явились, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Департамент комунальної власності Одеської міської ради просить відкласти розгляд справи посилаючись на ускладнення епідеміологічної ситуації в м. Одесі у зв`язку з запровадженням карантинних заходів.

Згідно з Указом Президента України від 13 березня 2020 року № 87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-CoV-2» з подальшими змінами, постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусу COVID-19: 1 з подальшими змінами, на усій території України з 12 березня установлено карантин.

Рада суддів України рекомендувала у період з 16 березня встановити особливий режим роботи судів України, а саме: роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами.

Пунктами 1, 5 розпорядження Голови Одеського апеляційного суду від 20.10.2020 року «Про посилення карантинних обмежень та продовження особливого режиму роботи суду» передбачено, що тимчасово, на час установлення на території м.Одеси рівня епідемічної небезпеки: "помаранчевий" або "червоний", зупинити розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судових процесів та припинити їх допуск до залів судових засідань.

Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч. ч. 1, 2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. У разі відсутності таких даних, а також у разі подання заяви (заяв) про бажання прийняти участь у справі особисто, суд відкладає судове засідання на іншу дату.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у її якнайшвидшому розгляді, усвідомленість учасників справи про розгляд справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, наявності у справі достатніх матеріалів для її розгляду по суті, колегія суддів ухвалила відмовити у задоволенні клопотання представників відповідача про відкладення розгляду справи справу розглянути за відсутності її учасників.

В силу частини 2 ст.372 ЦПК України судова колегія вважає можливим розглянути справу за їх відсутністю.

При цьому колегія суддів зазначає, що відповідно до частини 5 ст.268 ЦПК України, в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

У зв`язку з цим, та на підставі частини 2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

З цих підстав, датою складання цього судового рішення 26.02.2021 року.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Судова колегія заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги приходить до наступного.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 09 червня 2016 року ОСОБА_5 продала, а ОСОБА_3 та ОСОБА_1 придбали у власність по Ѕ частині квартиру під АДРЕСА_4 . Ця квартира складається в цілому з семи житлових кімнат та приміщень, житловою площею-154,7 кв.м., загальною площею 216,1 кв.м.( ас.с. 147).

ОСОБА_5 зазначена квартира належала на підстві Договору купівлі-продажу від 27 жовтня 2015 року за реєстрованим № 2356, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно Ланіною В.І., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 27 жовтня 2015 року, реєстраційний номер нерухомого майна: 01, номер запису про право власності : 11770249.

З технічного паспорта від 08.06.2016 року вбачається, що загальна площа спірної квартири становить 216, 1 кв.м., що складається з семи житлових кімнат, житлова площа котрих становить 154,7 кв.м. з окремою кухнею, санузлом, туалетом, коридором та коморою. ( а.с.148-149).

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог, а правом визначати предмет та підставу позову наділений лише позивач (статті 13, 43, 49, 175 ЦПК України).

За положеннями статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (статті 77, 78, 80 ЦПК України).

Згідно вимог статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За загальним правилом, встановленим у статтях 89, 264 ЦПК України обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ст. 327 ЦК України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, які належать територіальній громаді.

Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Згідно ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Відповідно до статі 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, Київська міська рада є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Згідно зі статтею 15 Житлового кодексу Української РСР виконавчі комітети районних, міських, районних у містах рад здійснюють управління житловим фондом місцевих рад, приймають рішення про надання жилих приміщень у будинках житлового фонду місцевої ради, видають ордери на жиле приміщення.

Як вбачається з приписів п. 30 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та ст.ст. 1, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», до компетенції рад віднесено питання про прийняття рішень щодо розпорядження та порядок відчуження комунального майна.

Так,рішенням Одеської обласної ради народних депутатів від 25.11.1991 року № 266-ХХ1 «Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування та районів області» до переліку майна, що передається у власність міст обласного підпорядкування був включений житловий та нежитловий фонд місцевих рад народних депутатів.

На момент виникнення права власності територіальної громади на спірне нерухоме майно, чинне законодавство України, не передбачало обов`язкової реєстрації цього права та виникнення права власності на нього з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Статтею 387 ЦК України встановлено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно п. 3 ч. 1 ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо воно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

З аналізу вищевказаних норм вбачається що право власності на майно, яке було відчужено поза волею власника, не набувається добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна.

Згідно висновків викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17, від 01 та 15 жовтня 2019 року у справах № 911/2034/16 та № 911/3749/17, від 19 листопада 2019 року у справі № 911/3680/17, власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Між тим, право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння.

Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Одним із випадків, коли майно можливо витребувати від добросовісного набувача, є вибуття такого майна поза волею власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі (пункт 3 частини 1 статті 388 ЦК України).

Проте, позивач не зазначає на якій правововій підставі та хто, заволодів нежитловим приміщенням горищем 177 кв.м., не надав доказів про те, яким чином та коли зазначене майно незаконно вибуло з їх володіння, хто приймав рішення щодо переведення статусу нежитлового приміщення в житлове.

Згідно зі статтею 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Статтею 330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не має на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Одним із випадків, коли майно можливо витребувати від добросовісного набувача, є вибуття такого майна поза волею власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі (пункт 3 частини першої статті 388 ЦК України).

Враховуючи відсутність нежитлового приміщення площею 177 кв.м. в кв. АДРЕСА_4 , а позивачем не наведено, що спірне нежиле приміщення вибуло з комунальної власності Одеської міської ради без відповідної правової підстави та без їх відома, оскільки спірне майно набуло статусу житлового приміщення, що складається з семи кімнат з відповідною реєстрацією права власності, судова колегія приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню за недоведеністю.

Крім того, втручання держави в право на мирне володіння своїм майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави загалом є предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція), що ратифікований Законом України N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року.

Стала практика ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах "Спорронґ і Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21 лютого 1986 року, "Щокін проти України" від 14 жовтня 2010 року, "Сєрков проти України" від 7 липня 2011 року, "Колишній король Греції та інші проти Греції" від 23 листопада 2000 року, "Булвес" АД проти Болгарії" від 22 січня 2009 року, "Трегубенко проти України" від 2 листопада 2004 року, "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року) свідчить про наявність трьох критеріїв, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме:

-чи є втручання законним;

- чи переслідує воно "суспільний", "публічний" інтерес;

- чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання "справедливого балансу" в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Матеріали справи не містять доказів, що відповідачі знали про те, що нежитлове чердачне приміщення площею 177 кв.м. вибуло з володіння Одеської міської ради з порушенням закону. Відсутні докази щодо незаконності переведення його в житлове приміщення.

З врахуванням зазначеного, районний суд помилково застосував до спірних правовідносин норми статті 388 ЦК України та витребував у відповідачів нежитлове приміщення горища в АДРЕСА_1 , загальною площею 177,5 кв.м., котре на сьогоднішнй день немає , оскільки відповідачі є власниками житлового приміщення.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норми матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу задоволено, понесені заявником судові витрати покладаються на позивача, так як вони документально підтверджені.

Керуючись ст. 367,368,374,376, 381,382,384,390 ЦПК України, судова колегія,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 січня 2020 року скасувати та прийняти постанову.

Позовну заяву Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа: Одеська міська рада про усунення перешкод у користуванні шляхом виселення, витребування майна та скасування запису про державну реєстрацію залишити без задовлення.

Стягнути з Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (, вул. Артилерійська,1) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 3765,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст складено 26.02.2021 року

Головуючий суддя - Л.А. Гірняк

Судді С.М.Сегеда

-

Т.В.Цюра