Справа № 132/3338/20
Провадження № 2/132/110/21
РІШЕННЯ

Іменем України

08.02.2021 м. Калинівка

Калинівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді Ставнійчук С.В.,

за участю секретарів судових засідань Лисюк О.П., Гордієнко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Калинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

встановив:

В жовтні ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , який обґрунтовував тим, що 24.09.2019 надав відповідачці позику у розмірі 250 000 грн, про що остання власноручно склала розписку. Строк повернення боргу визначено моментом пред`явлення вимоги позикодавця. На виконання умов розписки позивач надіслав відповідачці письмову вимогу про повернення боргу в повному обсязі, яка отримана останньою 22.09.2020, але станом на день звернення з позовом борг не повернуто. Керуючись ст.ст.1046,1047, 526 ЦК України просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 250 000 грн у рахунок повернення боргу за розпискою від 24.09.2019 року та судові витрати в сумі 5500 грн витрат на правову допомогу та 2500 грн на сплату судового збору.

Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 16.11.2020 відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою від 12.01.2021 закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду.

Відповідачка ОСОБА_2 подала відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечила, просила у задоволенні позову відмовити. Свої заперечення обґрунтовувала тим, що її колишній чоловік ОСОБА_3 був зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності, був власником магазину продовольчих товарів « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в АДРЕСА_1 , при цьому організацією усієї діяльності магазину фактично займалася відповідачка. Через те, що магазин не приносив прибутків, позивач ОСОБА_1 запропонував здійснювати спільну підприємницьку діяльність, на умовах, що він вкладає 250000 грн в розвиток бізнесу з умовою, що в подальшому отриманий прибуток буде розподілятися порівну. З метою оформити спільну діяльність документально вони звернулися до нотаріуса, яка роз`яснила, що для цього потрібно зібрати велику кількість документів і порадила передачу коштів оформити борговою розпискою, що вона і зробила, написавши розписку про отримання від позивача 250000 грн. Проте фактично готівкою вона ці кошти не отримувала, а вони були витрачені на погашення боргів постачальникам за раніше отриманий товар, на придбання нового товару, на сплату податків. В той час позивач оформив собі як підприємець ще один вид діяльності «Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах». Видаткові накладні були оформлені на позивача, що підтверджує ведення спільної підприємницької діяльності. Також позивач взяв з магазину товарів на суму 67800 грн. Оскільки ця діяльність не принесла очікуваних прибутків, магазин зазнавав збитків, було прийнято рішення про його продаж. В серпні 2020 року з отриманої від продажу магазину коштів вона надала позивачу 130 000 грн в присутності продавця магазину. Однак будь-яку розписку про повернення частини коштів позивач писати не хотів, і вона на цьому не наполягала. Після продажу магазину позивач забрав собі деяке устаткування, яке було в магазині. Отже, позивач повернув собі повністю суму коштів, яку вклав у спільну діяльність. Розписка не є формою договору позики, а може лише підтверджувати укладення договору позики. Зміст написаної розписки від 24.09.2019 не містить відомостей про передачу позивачем грошових коштів, доказів на підтвердження факту передачі коштів, а також, що борг виник саме з договору позики не надано.

Враховуючи дійсні обставини справи, між сторонами насправді виникли відносини не позики, а спільної діяльності, врегульовані ст.ст. 1130-1131 ЦК України, боргову розписку було написано для врегулювання спільної господарської діяльності. Отже договір позики є удаваним правочином, а тому не може бути стягнута з неї сума боргу, зазначена у розписці, оскільки ця сума була витрачена спільно сторонами для ведення спільної господарської діяльності. З цих підстав до даного договору повинні бути застосовані наслідки, передбачені ст. 235 ЦК України.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Конашков О.В. позовні вимоги підтримали.

Позивач ОСОБА_1 пояснив, що ОСОБА_2 є його знайомою, 24.09.2019 він надав відповідачці в борг кошти в сумі 250000 грн, які остання зобов`язалася повернути в такій самій кількості на вимогу, про що склала власноручно боргову розписку. Кошти відповідачка не повернула, що підтверджується наявністю у нього оригіналу боргової розписки. Оскільки він надав відповідачці безвідсоткову позику, між ним та відповідачкою було досягнуто іншої усної домовленості, про те, що прибутки від діяльності магазину будуть розподілятися порівну між ним та ОСОБА_2 . При цьому також було досягнуто домовленості, що він буде постачати в магазин товар, закупить певне обладнання, для з`ясування можливості розвитку бізнесу. Цю домовленість вони не оформили документально через необхідність зібрати велику кількість документів. ОСОБА_2 передала йому 130 000 грн як неотриманий ним прибуток від діяльності магазину, а не в рахунок погашення позики, при цьому він забрав з магазину те обладнання, яке сам і придбав, а тому це також не може вважатися поверненням боргу.

Представник позивача - адвокат Конашков О.В. вказав, що твердження позивачки про те, що надані ОСОБА_1 250000 грн є вкладом в спільну підприємницьку діяльність жодним чином не підтверджені. При цьому відповідачка ОСОБА_2 навіть не зареєстрована як суб`єкт підприємницької діяльності. Просив позовні вимоги задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4 проти вимог заперечили, з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву, просили у задоволенні позову відмовити. Зазначили, що насправді між сторонами було укладено договір про спільну діяльність, а не договір позики, що свідчить про удаваність правочину, а тому слід застосувати наслідки, передбачені ст. 235 ЦК України. Відповідачка не заперечує факт отримання від позивача коштів в сумі 250000 грн, однак не як позику, а як інвестиційний вклад в діяльність магазину.

Адвокат Шимотюк О.В. пояснила, що надання позивачем такої великої суми коштів без визначення терміну повернення боргу, без умов забезпечення повернення боргу свідчить про те, що насправді між сторонами склалися правовідносини спільної діяльності, а не позики.

Свідок ОСОБА_5 пояснила, що працювала продавцем в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » по АДРЕСА_1 . Спочатку ОСОБА_1 знала як клієнта їхнього магазину, потім ОСОБА_2 повідомила, що позивач буде співвласником магазину. Позивач поставляв товар, також отримував в магазині товари, про що вона робила записи в зошиті, навпроти чого він ставив підпис. Про боргову розписку нічого не знає, таку розписку не бачила. Оскільки в магазину з`явився конкурент, останній був проданий ОСОБА_6 27.07.2020 перебуваючи в приміщенні магазину, бачила, як ОСОБА_2 в підсобному приміщенні передавала ОСОБА_1 кошти, які він поклав в наплічну сумку. Перед цим зі слів ОСОБА_2 чула про суму, яка підлягає передачі ОСОБА_1 від продажу магазину -130 000 грн, проте безпосереднім свідком же самої передачі коштів не була, при ній кошти не перераховували.

Свідок ОСОБА_3 пояснив, що ОСОБА_2 є його колишньою дружиною. Він був суб`єктом підприємницької діяльності, власником магазину асорті « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в АДРЕСА_1 , але діяльністю магазину не займався, займалася ОСОБА_2 . Зі слів ОСОБА_2 знає , що позивач ОСОБА_1 позичив кошти ОСОБА_2 на розвиток бізнесу і був на правах співвласника магазину, що передбачав поділ прибутку порівну. Боргової розписки він не бачив, свідком передачі коштів не був. Щодо повернення боргу йому нічого невідомо.

Свідок ОСОБА_6 пояснила, що є суб`єктом підприємницької діяльності. Вона придбала магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в м. Калинівка. Щодо обставин передачі ОСОБА_1 ОСОБА_2 коштів в сумі 250000 грн їй нічого невідомо. Зі слів ОСОБА_2 знає, що ОСОБА_1 був співвласником магазину. Бачила як позивач в кінці серпня 2020 року забирав свої речі, шафи, холодильник з магазину. Зі слів ОСОБА_2 їй також відомо про передачу відповідачкою ОСОБА_1 коштів в сумі 130000 грн, проте свідком передачі цих коштів вона не була.

Заслухавши пояснення учасників справи, покази свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до розписки від 24.09.2019 ОСОБА_2 отримала у ОСОБА_1 кошти у розмірі 250 000 грн, які зобов`язалася повернути на першу вимогу.

14 вересня 2020 року ОСОБА_1 надіслав ОСОБА_2 вимогу про негайне повернення коштів в розмірі 250000 грн, яку ОСОБА_2 отримала 22.09.2020, що підтверджується рекомендованими повідомленням про вручення поштових відправлень № 891, № 883.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості; договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтями 525, 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а ч.1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Суд дійшов висновку, що вказаний договір за своєю правовою природою є договором позики. Даний договір містить умови про отримання відповідачкою коштів у позивача із зобов`язанням її повернення, визначення строку повернення та дати отримання коштів.

Таким чином, зобов`язання з повернення коштів ОСОБА_1 ОСОБА_2 підтвердила своїм підписом, що не заперечувалось нею в судовому засіданні.

При цьому, зважаючи на реальний характер договору позики, вказаний договір підтверджує факт передачі грошової суми позичальнику, що додатково підтверджується розпискою наданою позичальником.

До такого висновку суд дійшов з урахуванням правового висновку, викладеного у постанові Верховного суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14, відповідно до якого зазначено, що відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання.

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Водночас судом не приймаються до уваги доводи відповідача про удаваність правочину, та наявність між сторонами правовідносин про спільну діяльність з огляду на таке.

Відповідно до ст. 1130 ЦК України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об`єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об`єднання вкладів учасників.

Згідно із ст. 1131 ЦК України договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

Згідно з ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Згідно із ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За змістом ст.77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як видно з реєстраційного посвідчення № НОМЕР_1 №207 від 20.06.2019 ОСОБА_3 зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності, який здійснює господарську діяльністю із застосуванням РРО в сфері торгівлі, громадського харчування, сфері послуг, назва господарської одиниці магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 » по АДРЕСА_1 .

Згідно з витягом з реєстру платників єдиного податку від 09.06.2016 ОСОБА_1 зареєстровано як суб`єкт підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування , який зокрема здійснює види господарської діяльності за КВЕД - «Інші вили роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах», « Інші види роздрібної торгівлі поза магазинами ».

Відповідачка ОСОБА_2 на час виникнення спірних правовідносин як суб`єкт підприємницької діяльності не була зареєстрована, що не заперечувалося останньою.

Надані відповідачкою документи, а також видаткові накладні, копії рукописних записів, не підтверджують, що насправді надані ОСОБА_1 кошти в сумі 250 000 грн із зобов`язанням їх повернення на першу вимогу насправді є вкладом відповідно до договору про спільну діяльність.

Текст боргової розписки від 24.09.2019 містить безумовне та однозначне зобов`язання стосовно певної грошової суми на користь позивача від імені відповідача. Аналіз змісту розписки дає підстави стверджувати, що сторона відповідача визнала наявність боргу в певному розмірі станом на визначену дату, що свідчить про природу правових відносин між сторонами спору.

Відповідно до вимог статті 545 ЦК України кредитор, прийнявши виконання зобов`язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Оригінал боргової розписки, приєднаний саме позивачем до матеріалів справи. Текст оригіналу розписки не містить надпису позивача щодо повернення суми боргу.

З цих підстав не приймаються до уваги доводи відповідачки про повернення ОСОБА_1 наданих ним коштів за рахунок взятих ним в магазині товарів на суму 67800 грн, коштів від продажу магазину в сумі 130000 грн та устаткування магазину.

Також факт виконання зобов`язання за договором позики не може доводитися поясненнями сторони та показаннями свідків, що узгоджується з правовими висновками Верховного Суду у постанові від 18.07.2018 у справі №143/280/17.

При цьому, за змістом ч. 2 ст. 1051 ЦК України при укладенні договору позики в письмовій формі (крім випадків укладення його під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини) безгрошовість такого договору не може ґрунтуватись на поясненнях свідків, а може бути підтверджена лише належними і допустимими доказами.

Беручи до уваги проголошену ст. 204 ЦК України презумпцію правомірності правочину, ОСОБА_2 вважаючи, що кошти за договором їй не передавались не позбавлена була можливості ставити питання про оспорення даного договору позики, шляхом подання відповідного позову до суду. Виходячи з наведеного, про недійсність правочину можна вказувати лише у разі постановлення судом рішення про визнання правочину недійсним.

Однак такі вимоги ОСОБА_2 не заявлялися.

При цьому на спростування своїх же доводів, що остання не отримувала коштів від ОСОБА_1 готівкою, остання зазначила, що кошти позивача були витрачені на погашення борів постачальникам, придбання нового товару, сплату податків.

Відповідно до ч.2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Судом встановлено, що у визначений строк борг повернений не був, про що свідчить наявність у позивача оригіналу розписки, долученої до матеріалів справи, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 2 на користь ОСОБА_1 2500 грн. судового збору, сплаченого відповідно до квитанції № 0.0..1 від 13.10.2020 та 5500 грн витрат на правничу допомогу, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №22 від 01.09.2020.

На підставі викладеного, керуючись ст. 510, 524-527, 530, 533,610, 612, 625, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України, ст. 13, 49, 81, 141, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 250 000 (двісті п`ятдесят тисяч гривень) за договором позики у формі розписки, укладеної 24 вересня 2019 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 2500 ( дві тисячі п`ятсот гривень) та витрати на правничу допомогу в сумі 5 500 (п`ять тисяч п`ятсот) гривень.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду через Калинівський районний суд Вінницької області протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Повний текст рішення складено 18.02.2021

Суддя С.В. Ставнійчук