Дата документу 16.06.2021
Справа № 334/1518/20
Провадження № 2/334/488/21
16 червня 2021 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Баруліної Т.Є..,
за участю секретаря Панасюри Н.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договорами позики від 12.09.2019 року та 06.09.2019 року.
Позикодавець виконав умови договору в повному обсязі, проте відповідачі свого обов`язку за договором позики не виконали, порушили строки виконання договору з першого платіжного періоду, позику в повному обсязі не повернули.
У зв`язку з неповерненням суми позики, на момент подання позову сума заборгованості складає 722 125,43 грн. з урахуванням штрафних санкцій. Таким чином, загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача становить 99 926,18 грн., яка складається з 37 117,50 грн. суми основного боргу, 808,68 грн. - 3 відсотків річних, 62 000,00 грн. - пені.
Позикодавець виконав умови договору в повному обсязі, проте відповідачі свого обов`язку за договором позики не виконали, порушили строки виконання договору з першого платіжного періоду, позику в повному обсязі не повернули. Відтак, сума заборгованості на момент пред`явлення позову з урахуванням штрафних санкцій складає 1 628 920,00 грн., з яких 160 000,00 грн. - тіло позики; 1 720,00 грн. - 3 % річних ; 1 467 200,00 грн. - пеня.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23.04.2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі.
У підготовчому засіданні, що відбулось 02.09.2020 року представник позивача позов підтримав у повному обсязі, відповідачі не з`явились до суду, відзив на позовну заяву не надали, однак подали клопотання про зупинення провадження у справі.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02.09.2020 року у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі відмовлено.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 16.11.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 23.02.2021 року.
В судові засідання призначені на 23.02.2021 року, 16.06.2021 року відповідачі не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись судом належними чином, надавали заяви про відкладення розгляду справи.
Від представника позивача адвоката Богославського В.А. надійшла заява про розгляд справи без участі представника позивача, за наявними в матеріалах справи доказами, просить задовольнити позов у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Враховуючи, що відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не з`явились в судове засідання без повідомлення причин, відзив на позовну заяву від них не надходив, представник позивача не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд згідно ст.ст.280-281 ЦПК України розглядає справу без участі відповідачів на підставі наявних доказів та ухвалює заочне рішення.
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із розглядом справи за відсутності учасників справи, не здійснюється згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України.
Дослідивши надані письмові докази, оцінивши їх на предмет належності, допустимості, достовірності і достатності, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
06.09.2019 року між ОСОБА_1 в якості Позикодавця та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в якості Позичальників було укладено договір позики.
Останній розрахунок здійснюється позивальником не пізніше 06 березня 2020 року.
Відповідно до п. 1.2 Договору, Сума позики, зазначена в п. 1.1. цього договору, одержана позичальником при підписанні цього договору, про що він свідчить своїм підписом на тексті цього договору. Факт одержання грошей підтверджується підписом позичальника та підписами двох свідків в момент передачі йому суми позики (п. 1.3 Договору).
Згідно з п.п. «в», п. 2 Договору, виконання зобов`язання за договором має бути здійснено готівкою у межах міста Запоріжжя, за місцем проживання Позикодавця або перерахуванням коштів на картковий рахунок в КБ «ПриватБанк» № картки НОМЕР_1 .
За п.п. «г» п. 2. Договору розрахунки здійснюються сторонами у національній валюті України - гривні, але у сумі не менш 74 235,00 грн., що еквівалентно 2940 доларів США по комерційному курсу на день посвідчення цього договору, що становить 25,25 гривень за 1 долар США.
Таким чином, Позикодавець виконав умови договору в повному обсязі, позику передав.
Проте, відповідачі свого обов`язку за договором позики не виконали, порушили строки виконання договору з першого платіжного періоду та у зв`язку з порушення, позику в повному обсязі не повернули.
Таким чином, сума невиконаного зобов`язання перед позивачем відповідно до умов договору позики від 06.09.2019 року (з урахуванням штрафних санкцій) складає: 74 235,00 грн. - тіло позики; 808,68 грн. - 3 % річних; 684 199,25 грн. - пеня, однак позивач просить стягнути пеню тільки у розмірі 62 000,0 грн.
Крім того, 12.09.2019 року між ОСОБА_1 в якості Позикодавця та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в якості Позичальників було укладено договір позики.
У відповідності до п. 1.1 Договору Позикодавець передав у власність Позичальникові, а позичальник отримав від Позикодавця грошові кошти готівкою в сумі 160 000,00 грн., що еквівалентно 6400 доларів США, по комерційному курсу на день посвідчення цього договору, що становить 25 гривень за 1 долар США на споживчі потреби, зі строком виплати до 12 березня 2020 року.
Останній розрахунок здійснюється позивальником не пізніше 12 березня 2020 року.
Відповідно до п. 1.2 Договору, Сума позики, зазначена в п. 1.1. цього договору, одержана позичальником при підписанні цього договору, про що він свідчить своїм підписом на тексті цього договору. Факт одержання грошей підтверджується підписом позичальника та підписами двох свідків в момент передачі йому суми позики (п. 1.3 Договору).
Згідно з п.п. «в», п. 2 Договору, виконання зобов`язання за договором має бути здійснено готівкою у межах міста Запоріжжя, за місцем проживання Позикодавця або перерахуванням коштів на картковий рахунок в КБ «ПриватБанк» № картки НОМЕР_1 .
За п.п. «г» п. 2. Договору розрахунки здійснюються сторонами у національній валюті України - гривні, але у сумі не менш 160 000,00 грн., що еквівалентно 6400 доларів США по комерційному курсу на день посвідчення цього договору, що становить 25 гривень за 1 долар США.
Таким чином, Позикодавець виконав умови договору в повному обсязі, позику передав.
Проте, відповідачі свого обов`язку за договором позики не виконали, порушили строки виконання договору з першого платіжного періоду та у зв`язку з порушення, позику в повному обсязі не повернули.
Таким чином, сума невиконаного зобов`язання перед позивачем відповідно до умов договору позики від 12.09.2019 року (з урахуванням штрафних санкцій) складає: 160 000,00 грн. - тіло ; 1 720,90 - 3 % річних та 1 467 200,00 грн. - пеня, однак позивач просить стягнути пеню тільки у розмірі 340 000,0 грн.
Згідно ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно ст. 1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Такий же висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 та постанові від 18 січня 2017 року в справі № 6-2789цс16.
Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 629 цього Кодексу передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до п. 4 Договору, при неповернені суми позики своєчасно (тобто до 12 березня 2020 року) або при порушенні термінів сплати щомісячних платежів, позикодавець вправі буде пред`явити цей договір до стягнення в строки і у порядку, передбачені чинним законодавством України та вимагати при цьому повернення йому частини позики, що залишилася несплаченою, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати семи відсотків неустойки від простроченої суми за кожен день прострочки.
Крім того, у частині першій статті 1050 ЦК України, визначено, що позичальник, який своєчасно не повернув суму позики, зобов`язаний сплати грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
У розумінні статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Водночас, відповідно до вимог ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором, або законом, зокрема відшкодування збитків та сплата неустойки (пені).
Судом встановлено, що позичальниками за договорами позики від 06.09.2019 та 12.09.2019 року є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
У статті 540 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов`язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.
Відповідно до статті 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.
Системний аналіз статей 540 та 541 ЦК дозволяє зробити висновок, що при існуванні множинності осіб у зобов`язанні виникають часткове зобов`язання. Тому кредитор у частковому зобов`язанні має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати свій обов`язок у рівній частці. Натомість солідарне зобов`язання виникає у випадках, встановлених договором або законом, зокрема, у разі неподільності предмета зобов`язання.
Як свідчить аналіз судових рішень в них відсутнє посилання на будь-яку норму закону, що передбачала б виникнення солідарного зобов`язання в такому випадку. Також немає вказівки й на пункт договору позики, який встановлює виникнення солідарного зобов`язання.
Таким чином, оскільки на підставі договору позики від 06.09.2019 та 12.09.2019 року виникло зобов`язання із множинністю осіб, то таке зобов`язання є частковим і кожний із боржників повинен виконати обов`язок у рівній частці.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у Постанові від 17.04.2019 року у справі № 519/654/17.
Відтак, вимоги позивача щодо солідарного обов`язку відповідачів не знайшли свого правового обґрунтування.
Крім того, згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Вирішуючи питання про зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.
Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 27.01.2020 у справі № 910/5051/19.
Крім того, суд вважає необхідним зазначити, що наявність у кредитора можливості стягувати зі боржника надмірні грошові суми як неустойку змінює її правове призначення. Адже неустойка має на меті в першу чергу стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання і не може лягати непомірним тягарем на боржника й бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора.
Така правова позиція викладена в рішенні Конституційного Суду від 11.07.2013 №7-рп/2013.
Великою Палатою Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19) зроблено правовий висновок, згідно якого за частиною третьою статті 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості, а частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Справедливість, добросовісність, розумність належать до загальних засад цивільного законодавства, передбачених статтею 3 ЦК України, які обмежують свободу договору, встановлюючи певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин.
Для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Тож право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві.
Тому, визначаючи суму неустойки, яка підлягає стягнення з відповідача, суд враховує загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) та з дотриманням правил статті 89 ЦПК України на власний розсуд та внутрішнім переконанням вирішив, що в даному випадку наявні обставини, за яких можливе зменшення стягуваної пені, визначивши конкретний розмір її зменшення, що становить розмір суми заборгованості за договором позики.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до висновку, щопозов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду позивачем сплачений судовий збір в сумі 6016,48 грн. У пропорції до задоволених вимог сума судового збору, що підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача, складає 3967,87 грн.
Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 18, 76, 81, 83, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ), в рівних частинах з кожної, на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ,) заборгованість за договором позики від 12.09.2019 року в сумі 321 720,90 грн. (триста двадцять одна тисяча сімсот двадцять гривень 90 коп. ), що складається з: 160 000,00 грн. - суми основного боргу; 1720,9 грн. - суми трьох процентів річних; 160 000,0 грн. - суми неустойки.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ), в рівних частинах з кожної, на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ,) заборгованість за договором позики від 06.09.2019 року в сумі 75 043,68 грн., що складається з 37 117,50 грн. - суми основного боргу; 808,68 грн. - суми трьох процентів річних; 37 117,50 грн. - суми неустойки.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ), в рівних частинах з кожної, на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ,) судові витрати у розмірі 3967,87 грн.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 23.06.2021.
Суддя: Т.Є.Баруліна