Справа № 214/1472/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14 червня 2021 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого - судді Попова В.В.,

при секретарі - Джемерчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду, у м. Кривому Розі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІВАС ГРУП» про стягнення грошових коштів (винагороди) на підставі договору №Б/Н про надання послуг від 14.05.2018 року та зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІВАС ГРУП» до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору №Б/Н про надання послуг від 14.05.2018 року, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить суд стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «ІВАС ГРУП» (далі - Відповідач) на свою користь винагороду за цивільно-правовим договором №Б/Н про надання послуг від 14.05.2018 року в сумі 90648 грн. 50 коп. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 14 травня 2018 року між Позивачем та Відповідачем, в особі директора ОСОБА_2 , було укладено договір про надання послуг №Б/Н, згідно з умовами якого Позивач зобов`язався надати Відповідачу послуги, пов`язані з виконанням робіт - нічна охорона об`єкта будівництва «Роз`їзд 327 км. дільниці Камиш-Зоря-Пологи Придніпровської дороги ПАТ «Укрзалізниця» та перевезення робітників, товарів і матеріалів на вказаному об`єкті, необхідних для використання та ведення господарської діяльності, строком до 31 грудня 2018 року. Згідно п. 2.1 вказаного договору загальна орієнтовна вартість послуг за договором була встановлена у розмірі 120000 грн., оплата яких згідно п. 2.2 договору мала здійснюватись протягом 5 календарних днів після підписання акта приймання-передачі наданих послуг шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок Позивача. Так, відповідно до зазначеного договору про надання послуг Позивачем був виконаний певний перелік робіт, за результатом виконання яких 10 вересня 2018 року та 08 жовтня 2018 року були складені та підписані акти приймання-передачі наданих послуг (робіт). Згідно акту №1 приймання-передачі наданих послуг (робіт) від 10.09.2018 року Позивачем були надані, а Відповідачем прийняті роботи (послуги): нічна охорона майна (в період з 22.00 год. до 06.00 год.) на об`єкті «Роз`їзд 327 км. дільниці Камиш-Зоря-Пологи Придніпровської дороги ПАТ «Укрзалізниця» в період з 17 травня 2018 року по 08 вересня 2018 року, всього 115 календарних днів, а також перевезення робітників, товарів і матеріалів на цьому ж об`єкті за цей же період за маршрутом м. Кривий Ріг-м. Більмак (роз`їзд 327 км.) всього 1 ходка, що складає 720 км. та м. Пологи-м. Більмак (роз`їзд 327 км.) всього 115 ходок по 76 км., що складає 8740 км. Так, цим же актом сторонами була узгоджена винагорода Позивача у розмірі 79760 грн. Згідно акту №2 приймання-передачі наданих послуг (робіт) від 08.10.2018 року Позивачем були надані, а Відповідачем прийняті роботи (послуги): нічна охорона майна (в період з 22.00 год. до 06.00 год.) на об`єкті «Роз`їзд 19 км. дільниці Київ-Бориспіль Південно-Західної дороги ПАТ «Укрзалізниця» в період з 24 вересня 2018 року по 05 жовтня 2018 року, всього 13 календарних днів, а також перевезення робітників, товарів і матеріалів на цьому ж об`єкті за цей же період за маршрутом м. Кривий Ріг-м. Бориспіль (роз`їзд 19 км.) всього 1 ходка, що складає 912 км., всього 35 ходок по 17 км., 595 км. Узгоджена винагорода Позивача за цим актом склала 10888 грн. 50 коп. Таким чином, узгоджена сторонами загальна сума винагороди Позивача відповідно до вказаних актів склала 90648 грн. 50 коп., однак яка відповідно до п. 2.2 укладеного договору про надання послуг так і не була сплачена Позивачеві, у зв`язку з чим він вимушений був звернутись до суду з даним позовом.

Відповідач, в свою чергу, звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просить визнати недійсним договір №Б/Н про надання послуг від 14.05.2018 року, укладений між ТОВ «ІВАС ГРУП» та Позивачем з моменту його укладення, який ухвалою суду від 01.07.2019 року, постановленою не виходячи до нарадчої кімнати та занесеною до протоколу судового засідання, був об`єднаний в одне провадження з первісним позовом. В обґрунтування зустрічних позовних вимог зазначено, що Відповідач про існування договірних відносин із Позивачем за договором №Б/Н про надання послуг від 14.05.2018 року дізнався лише при отриманні позовної заяви Позивача. Так, спірний договір та акт приймання-передачі наданих послуг (робіт) №1 від 10.09.2018 року, складений на виконання зобов`язань Позивачем за укладеним договором, підписані, без скріплення печаткою, зі сторони Відповідача директором ОСОБА_2 , який обіймав дану посаду в тому періоді та був звільнений 24 жовтня 2018 року з ініціативи власників товариства на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України - припинення власником повноважень посадової особи. Зазначено, що зміст спірного договору суперечить нормам чинного законодавства, а також такий правочин є фіктивним. Так, Позивач для правомірного надання послуг з охорони майна та послуг з перевезення пасажирів мав бути зареєстрований фізичною особою-підприємцем та мати ліцензію на здійснення таких видів господарської діяльності, чого у нього не було. Разом з тим, обов`язковою умовою для договору про надання послуг з охорони майна є умова щодо визначення самого об`єкту охорони, тобто визначення найменування та кількості майна, яке передається замовником та приймається виконавцем під охорону, однак спірний договір не містить положень щодо визначення об`єкту охорони. Окрім того, спірний договір також не містить таких обов`язкових умов для цього типу договорів як найменування та кількість вантажу, що підлягає перевезенню, а також вчинення договору перевезення не підтверджене транспортними накладними, які засвідчували б факт надання послуг з перевезення вантажу. Умовами спірного договору також не встановлена ціна послуг, що є предметом даного договору. Таким чином Відповідач вважає, що зміст договору №Б/Н про надання послуг від 14.05.2018 року суперечить вимогам законодавства. Окрім того, Відповідач також наголошує на тому, що даний договір є фіктивним, позаяк обидві сторони оспорюваного договору знали заздалегідь, що такий правочин не буде фактично виконаний, маючи при цьому ціль штучно створити кредиторську заборгованість Відповідача перед Позивачем з метою незаконного заволодіння грошовими коштами товариства, оскільки послуги, зазначені в акті приймання-передачі є нереальними для здійснення їх однією фізичною особою, виходячи з фізичних можливостей людини, а також з урахуванням того, що на підприємстві діє 5-денний робочий тиждень з 2-ма вихідними днями, Позивач не міг надавати свої послуги у вихідні дні.

Окрім того, Відповідач разом із зустрічним позовом надав до суду відзив на позов, у якому зазначено, що Відповідач не погоджується з позовними вимогами Позивача. Зазначено, що вказані в акті №2 приймання-передачі наданих послуг (робіт) від 08.10.2018 року послуги ніякого відношення не мають до предмету договору №Б/Н про надання послуг від 14.05.2018 року, позаяк згідно договору його предметом є надання Позивачем послуг, пов`язаних з виконанням робіт - нічна охорона об`єкта будівництва «Роз`їзд 327 км. дільниці Камиш-Зоря-Пологи Придніпровської дороги ПАТ «Укрзалізниця» та перевезення робітників, товарів і матеріалів на вказаному об`єкті, необхідних для використання та ведення господарської діяльності, тоді як в акті зазначені послуги - нічна охорона майна (в період з 22.00 год. до 06.00 год.) на об`єкті «Роз`їзд 19 км. дільниці Київ-Бориспіль Південно-Західної дороги ПАТ «Укрзалізниця» в період з 24 вересня 2018 року по 05 жовтня 2018 року, всього 13 календарних днів, а також перевезення робітників, товарів і матеріалів на цьому ж об`єкті за цей же період за маршрутом м. Кривий Ріг-м. Бориспіль (роз`їзд 19 км.) всього 1 ходка, що складає 912 км., всього 35 ходок по 17 км., 595 км. Таким чином, порушення прав та інтересів Позивача в частині несплати відповідачем грошових коштів на суму 10888 грн. 50 коп. за актом №2 приймання-передачі наданих послуг (робіт) від 08.10.2018 року відсутнє, а відтак вимоги в цій частині є необґрунтованими.

Позивач, у свою чергу, надав до суду відповідь на відзив, у якій наголосив на тому, що договір №Б/Н про надання послуг від 14.05.2018 року є саме договором про надання послуг та на те, що Відповідачем у відзиві на позов не заперечується наявність грошових зобов`язань за вказаним договором, визначених відповідно до акту №1 приймання-передачі наданих послуг (робіт) від 10.09.2018 року, в якому узгоджена сторонами винагорода Позивача була встановлена у розмірі 79760 грн.

Разом з тим, Позивач надав до суду відзив на зустрічну позовну заяву, згідно з яким зазначив, що посилання Відповідача про відсутність у договорі його ціни не відповідає дійсності, оскільки в п. 2.1 зазначена орієнтовна вартість послуг за договором - 120000 грн., позаяк на момент укладення договору неможливо було встановити загальний обсяг робіт, який мав бути виконаний Позивачем та який постійно коригувався директором ОСОБА_2 протягом дії договору. Так, конкретна вартість виконаних робіт була зазначена в актах прийняття робіт. Окрім того, Відповідач безпідставно зазначає про відсутності у Позивача ліцензії на проведення охоронної діяльності та перевезення, оскільки такі вимоги мають ставитись лише до суб`єктів господарської діяльності, які здійснюють господарську діяльність відповідно до Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», а Позивач не має статусу підприємця, не є посадовою особою юридичної особи, не здійснює господарську діяльність. Позивач надавав свої послуги в рамках цивільно-правової угоди, а саме виконував роботу нічного сторожа, а не професійного охоронця та для надання послуг перевезення використовував власний автомобіль, оскільки йому було так зручно прибувати на об`єкт, де він працював сторожем, а тому міг підвозити на роботу робітників та виконувати завдання надані йому директором. Разом з тим, зауважив, що на кожну поїздку йому директором виписувалась товарно-транспортна накладна, які він потім повертав на підприємство. Щодо фізичної можливості виконання зазначених в акті робіт, позивач зазначив, що у вихідні та святкові дні ним також виконувались роботи, передбачені у договорі, а також зазначений в актах шлях врахований із включенням зворотного шляху із місця призначення, питання ж доцільності чи недоцільності у наданні Позивачем послуг не виключає необхідності оплати наданих Позивачем послуг та виконаних робіт, які були прийняті уповноваженою посадовою особою.

Позивач у судове засідання не з`явився, але його представник надав до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги, викладені у первісному позові підтримав у повному обсязі та просив суд розглянути справу за його відсутності та відсутності позивача.

Відповідач у судове засідання також не з`явився, але його представник надав до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги за зустрічним позовом підтримав у повному обсязі, в задоволенні первісного позову просив відмовити та розглянути справу за його відсутності.

Свідок ОСОБА_2 , будучи допитаним у судовому засіданні показав, що він був директором ТОВ «ІВАС ГРУП», а Позивач - його знайомим, з яким він уклав цивільно-правовий договір на надання послуг - перевезення вантажу для товариства. Зазначив, що договір з Позивачем був укладений у травні 2018 року, позаяк велось будівництво та виникла потреба у перевезенні вантажу - будівельних матеріалів, а Позивач виконував обов`язки по перевезенню вантажу. Зауважив, що він особисто підписував як спірний договір, так і обидва акти виконаних робіт, претензій до Позивача з приводу виконаних робіт у нього не було. На питання чому не розрахувались вчасно з Позивачем, відповів, що на той час коли Позивач виконав усі роботи було відсутнє фінансування, а потім він був звільнений з посади та надалі не володіє інформацією.

Свідок ОСОБА_3 , будучи допитаним у судовому засіданні показав, що він працював і продовжує працювати у Відповідача головним інженером, Позивача знає, але він у них не працював, можливо у нього була домовленість з директором ОСОБА_2 , який був самостійним. Про укладений з Позивачем договір та акти виконаних робіт йому нічого не відомо, товарно-транспортну накладну він не підписував.

Свідок ОСОБА_4 , будучи допитаним у судовому засіданні показав, що працював і продовжує працювати у Відповідача головним енергетиком, Позивача бачив на об`єкті - Камиш-Зоря-Пологи, а саме як він працював в якості водія, а вночі - охороняв об`єкт, де були будівельні матеріали, працював він там десь 2 місяці.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Так, 14 травня 2018 року між Позивачем та Відповідачем, в особі директора ОСОБА_2 , було укладено договір про надання послуг №Б/Н, згідно з умовами якого Позивач зобов`язався надати Відповідачу послуги, пов`язані з виконанням робіт - нічна охорона об`єкта будівництва «Роз`їзд 327 км. дільниці Камиш-Зоря-Пологи Придніпровської дороги ПАТ «Укрзалізниця» та перевезення робітників, товарів і матеріалів на вказаному об`єкті, необхідних для використання та ведення господарської діяльності, строком до 31 грудня 2018 року (т. 1 а.с.18-20).

Відповідно до п. 2.1 вказаного договору загальна орієнтовна вартість послуг за договором була встановлена у розмірі 120000 грн., оплата яких згідно п. 2.2 договору має здійснюватись протягом 5 календарних днів після підписання акта приймання-передачі наданих послуг шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок Позивача.

Відповідно до п.2.3 договору за результатами виконання послуг сторонами складаються відповідні акти, в яких вказується найменування і вартість виконаних робіт, інші необхідні відомості.

Згідно акту №1 приймання-передачі наданих послуг (робіт) від 10.09.2018 року до договору №Б/Н про надання послуг від 14.05.2018 року, підписаному Позивачем та директором Відповідача ОСОБА_2 , Позивачем були надані, а Відповідачем прийняті роботи (послуги): нічна охорона майна (в період з 22.00 год. до 06.00 год.) на об`єкті «Роз`їзд 327 км. дільниці Камиш-Зоря-Пологи Придніпровської дороги ПАТ «Укрзалізниця» в період з 17 травня 2018 року по 08 вересня 2018 року, всього 115 календарних днів, а також перевезення робітників, товарів і матеріалів на цьому ж об`єкті за цей же період за маршрутом м. Кривий Ріг-м. Більмак (роз`їзд 327 км.) всього, 1 ходка, що складає 720 км. та м. Пологи-м. Більмак (роз`їзд 327 км.) всього, 115 ходок по 76 км., що складає 8740 км. Цим же актом сторонами була узгоджена винагорода Позивача у розмірі 79760 грн. та підписанням цього акту сторони засвідчили, що послуги (робота) надані (виконані) Позивачем Відповідачу належним чином, відповідно до умов договору, а також вимог, що звичайно ставляться до таких або подібних робіт, сторони претензій одна до одної стосовно зазначених в акті об`ємах виконаних робіт та грошовій винагороді за них, не мають (т. 1 а.с.21).

Згідно акту №2 приймання-передачі наданих послуг (робіт) від 08.10.2018 року до договору №Б/Н про надання послуг від 14.05.2018 року, підписаному Позивачем та директором Відповідача ОСОБА_2 , Позивачем були надані, а Відповідачем прийняті роботи (послуги): нічна охорона майна (в період з 22.00 год. до 06.00 год.) на об`єкті «Роз`їзд 19 км. дільниці Київ-Бориспіль Південно-Західної дороги ПАТ «Укрзалізниця» в період з 24 вересня 2018 року по 05 жовтня 2018 року, всього 13 календарних днів, а також перевезення робітників, товарів і матеріалів на цьому ж об`єкті за цей же період за маршрутом м. Кривий Ріг-м. Бориспіль (роз`їзд 19 км.) всього, 1 ходка, що складає 912 км., всього 35 ходок по 17 км., 595 км. Узгоджена винагорода Позивача за цим актом склала 10888 грн. 50 коп. та підписанням цього акту сторони також засвідчили, що послуги (робота) надані (виконані) Позивачем Відповідачу належним чином, відповідно до умов договору, а також вимог, що звичайно ставляться до таких або подібних робіт, сторони претензій одна до одної стосовно зазначених в акті об`ємах виконаних робіт та грошовій винагороді за них, не мають (т. 1 а.с.22).

Отже, розглядаючи позовні вимоги за первісним позовом про стягнення з Відповідача на користь Позивача винагороди за цивільно-правовим договором №Б/Н про надання послуг від 14.05.2018 року в сумі 90648 грн. 50 коп., суд зазначає наступне.

Відповідно ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Положеннями ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1, 3, 5 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

У ч. 1 ст. 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, судом, на підставі наявних у справі доказів, що також узгоджується з показаннями свідків, допитаних у судовому засіданні, установлено наявність договірних відносин між Позивачем та Відповідачем з приводу надання послуг, а також порушення Відповідачем зобов`язань щодо оплати наданих позивачем послуг, яка мала бути здійснена протягом 5 календарних днів після підписання акта приймання-передачі наданих послуг (п.2.2 договору). Між тим, суд вважає за необхідне стягнути з Відповідача на користь Позивача винагороду за укладеним цивільно-правовим договором №Б/Н про надання послуг від 14.05.2018 року, що встановлена актом №1 приймання-передачі наданих послуг (робіт) від 10.09.2018 року у розмірі 79760 грн., позаяк наданий Позивачем акт №2 приймання-передачі наданих послуг (робіт) від 08.10.2018 року суд не приймає до уваги, погоджуючись у цьому випадку з позицією Відповідача, викладеною у відзиві на позов, стосовно того, що виконані Позивачем роботи та послуги, зафіксовані в цьому ж акті №2 не передбачені укладеним договором №Б/Н про надання послуг від 14.05.2018 року. Разом з тим, суд зауважує, що відомостей стосовно зобов`язання Позивача на виконання інших робіт чи надання послуг за дорученням замовника, які не передбачені укладеним договором, договір №Б/Н про надання послуг від 14.05.2018 року не містить.

Таким чином, зважаючи на вище викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення первісного позову.

Розглядаючи позовні вимоги за зустрічним позовом щодо визнання недійсним договору №Б/Н про надання послуг від 14.05.2018 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1,2,4 ст. 202 ЦПК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

У відповідності до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.ч. 1,3,5 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору.

Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно з положеннями ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

У статті 204 ЦК України зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Згідно з п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року, для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.

Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним.

Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність у учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

Зазначене відповідає висновкам Верховного Суду України викладених у постановах від 21.01.2015 року у справі №6-197цс14, від 28.12.2018 року у справі №761/38593/16-ц, від 28.11.2018 року у справі №464/800/17 та висновкам Верховного Суду викладених у постанові від 11.09.2018 року по справі №916/2918/19, від 14.02.2018 року по справі №667/9350/15-ц.

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77, ч.1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Так, Відповідачем не надано суду доказів, підтверджуючих той факт, що спірний договір №Б/Н про надання послуг від 14.05.2018 року укладався ним, в особі чинного на той час директора ОСОБА_2 , і Позивачем без наміру створення правових наслідків, які обумовлювались цим правочином. Також відсутні докази, підтверджуючі, що при укладанні договору внутрішня воля сторін не відповідала зовнішньому її прояву та той факт, що сторони, укладаючи договір, заздалегідь знали, що він не буде виконаний, а вчинили такий правочин лише удавано.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що матеріали справи містять акти приймання-передачі наданих послуг (робіт) до договору №Б/Н про надання послуг від 14.05.2018 року, зокрема акт №1, в якому зафіксовано обсяг виконаних Позивачем робіт та наданих ним послуг, виконання та надання яких було обумовлено укладеним договором та виконання яких було прийнято без претензій замовником - директором товариства ОСОБА_2 , що також було підтверджено останнім у судовому засіданні, за що була встановлена винагорода Позивачу, що свідчить про реальність настання правових наслідків правочину, позаяк Позивач внаслідок укладення спірного договору виконав обумовлені ним послуги і роботи та мав намір отримати винагороду за такі послуги.

При цьому, суд зазначає, що не приймає до уваги посилання Відповідача на недоцільність залучення Позивача до надання обумовлених послуг, на відсутність у Позивача ліцензії на надання таких послуг, на те, що зазначені в акті приймання-передачі роботи є нереальними для здійснення їх однією фізичною особою, виходячи з фізичних можливостей людини та на те, що на підприємстві діє 5-денний робочий тиждень з 2-ма вихідними днями, а відтак Позивач не міг надавати свої послуги у вихідні дні, позаяк у даному випадку Позивач надавав послуги та виконував певну роботу як фізична особа за цивільно-правовим договором, метою якого є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт та отримання певного матеріального результату, а процес організації трудової діяльності за яким, залишається за його межами. Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду. Питання ж доцільності чи недоцільності залучення Позивача до надання ним обумовлених послуг не виключає необхідності оплати наданих Позивачем послуг та виконаних робіт, які були прийняті уповноваженою посадовою особою.

Щодо посилань Відповідача про відсутність товарно-транспортних накладних у Позивача, то суд зазначає, що згідно укладеного договору (п.2.2, 2.3) оплата наданих Позивачем послуг мала здійснюватись протягом 5 календарних днів після підписання акта приймання-передачі наданих послуг, які складались за результатами виконання послуг сторонами, а відтак з урахуванням того, що Позивач має складені та підписані акти приймання-передачі наданих послуг (робіт) до укладеного договору, він має підстави, передбачені укладеним договором для отримання винагороди.

Стосовно посилань Відповідача, що укладений договір не містить визначення самого об`єкту охорони, кількість вантажу, що підлягає перевезенню, а також у ньому не встановлена ціна послуг, що є предметом даного договору, суд зазначає, що у даному випадку відповідно до положень ст.ст. 627, 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, а зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними. Між тим, п. 2.1 договору визначена загальна орієнтовна вартість послуг за ним та п. 2.3 уточнюється, що вартість виконаних робіт, їх найменування та інші необхідні відомості вказуються в актах, які складаються сторонами договору за результатами виконання послуг.

Окрім того, суд також зазначає, що не приймає до уваги посилання Відповідача на те, що укладений договір та складені акти приймання-передачі наданих послуг не скріплені печаткою Відповідача, оскільки такі не відповідають дійсності, так як матеріали справи містять копії зазначених документів, зроблені більш якісно на яких чітко видно відбитки печатки (т. 2 а.с.34-38).

Таким чином, зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що в процесі розгляду зустрічного позову не було встановлено обставин, з якими законодавство пов`язує недійсність правочинів, у зв`язку з чим вимоги за зустрічним позовом є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що у зв`язку з відмовою у задоволенні зустрічного позову, понесені судові витрати за ним залишає за Відповідачем, а у зв`язку із частковим задоволенням первісного позову, вважає за необхідне стягнути з Відповідача на користь Позивача понесені судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог, а саме у сумі 797 грн. 61 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 19, 23, 76, 77, 81, 89, 95, 141, 158, 263-265, 268, 273, 315, 354-355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІВАС ГРУП» (, юридична адреса: м. Кривий Ріг, вул. Магнітогорська, будинок 1б, корпус 1) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) винагороду за договором №Б/Н про надання послуг від 14.05.2018 року в сумі 79760 грн. та понесені судові витрати у розмірі 797 грн. 61 коп.

У задоволенні зустрічних позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ІВАС ГРУП» відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30-ти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Попов.