СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2-з/759/194/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2021 року м. Київ

Суддя Святошинського районного суду м. Києва Твердохліб Ю.О. розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви,-

ВСТАНОВИВ:

заявник ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову до його подачі, шляхом накладення арешту на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та заборону виселяти ОСОБА_1 , малолітнього сина ОСОБА_2 та мати ОСОБА_3 в квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , чи вселяти в спірну квартиру третіх осіб до моменту завершення розгляду в суді.

В обгрунтування заяви про забезпечення позову до його подання заявник ОСОБА_1 посилається на те, що до Святошинського районного суду міста Києва нею буде подано позовну заяву про визнання окремих частин кредитного договору №КВ-00128/07-18/2105 від 26 липня 2018 року, договору іпотеки 3674 от 26.07.2018 року, договору купівлі продажу квартири від 06 червня 2019 року за реєстровим №1012, договору купівлі продажу від 01 липня 2019 року недійсними. Предметом спору по даній справі є спірна квартира яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , і яка успадкована нею 02 квітня 2018 року, з того часу зареєстрована та постійно проживає.

29.07.2018 року між нею та кредитною спілкою "ЗАРАЗ" укладено Кредитний договір №КВ-00128/07-18/2105 на загальну суму 80 000,00 грн та Договір іпотеки 3674 от 26.07.2018 р. нею було частково повернуто борг, приблизно 20 000,00 грн. Далі КС «ЗАРАЗ» нав`язала збільшити кредитний ліміт для повернення попереднього кредиту та надали 120 000,00 грн.

Приватний нотаріус Гамаль І.М. приватний нотаріус КМНО та КС "ЗАРАЗ" - на підставі додаткової угоди про внесення зміни до Договору іпотеки, серія та номер 7141 виданого 19.12.2018 року та збільшили розмір основного зобов`язання до 200 000, 00 грн.

31 січня 2019 року на підставі заяви від 30 січня 2019 року, без її на то згоди та без її участі представниками КС "ЗАРАЗ" було змінено її місце реєстрації з АДРЕСА_1 на АДРЕСА_2 про що внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000116.

06 червня 2019 року без її згоди та без її участі, було укладено договір купівлі продажу квартири посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенко М.О. від 06 червня 2019 року за реєстровим №1012 та зареєстрованим у ДРРП державним реєстратором приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенко М.О. внаслідок чого її відчужено на раніше їй невідому особу ОСОБА_4

01 липня 2019 року відповідно договору купівлі продажу квартири посвідченого приватним нотаріусом КМНО Косенко М.О. громадянка ОСОБА_4 продала квартиру ОСОБА_5 за ціною 426 000,00 грн.

26 липня 2019 року ОСОБА_5 разом з невідомими особами спробував проникнути до спірної квартири. Дану подію було зафіксовано Святошинським управлінням поліції ГУНП в місті Києві.

У вересні 2019 року ОСОБА_5 звернувся до Святошинського районного суду міста з позовом про позбавлення права користування квартирою та виселення, наразі справа розглядається.

Стверджує, що у разі невжиття заходів забезпечення, до подання позовної заяви може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду за заявленими нею позовними вимогами про визнання окремих частин кредитного договору №КВ-00128/07-18/2105 від 26 липня 2018 року, договору іпотеки 3674 от 26.07.2018 року, договору купівлі продажу квартири від 06 червня 2019 року за реєстровим №1012, договору купівлі продажу від 01 липня 2019 року недійсними, з приводу чого вона має намір заявити спір у судовому порядку.

В порядку, визначеному ч. 1 ст. 153 ЦПК України суд вважає за можливе розглядати заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Як убачається із матеріалів доданих до заяви про забезпечення позову до його подачі, квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_5 .

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, ОСОБА_1 стверджує, що вона має намір звернутись до суду з позовом про визнання окремих частин кредитного договору №КВ-00128/07-18/2105 від 26 липня 2018 року, договору іпотеки 3674 от 26.07.2018 року, договору купівлі продажу квартири від 06 червня 2019 року за реєстровим №1012, договору купівлі продажу від 01 липня 2019 року недійсними, з приводу чого вона має намір заявити спір у судовому порядку.

ОСОБА_5 звернувся до Святошинського районного суду міста з позовом про позбавлення права користування квартирою та виселення заявника з спірної квартири, а тому може вчинити дії з приводу її відчуження, що може утруднити чи зробити неможливим захист її законних прав за захистом яких вона має намір звернутися до суду.

Проте ОСОБА_1 до заяви про забезпечення позову не надала доказів що підтверджують, що між сторонами дійсно виник спір, щоОСОБА_5 вчиняє дії з приводу відчуження спірної квартири.

Відповідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 151 ЦПК України визначено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно п. 1 та 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачено можливість забезпечення позову накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до абз. 1 ч. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Крім того, у своєму правовому висновку, сформульованому у постанові від 13.01.2020 у справі №922/2163/17 Верховний Суд зазначив, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS N 005 та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У справі FOGARTY v. THE UNITED KINGDOM (заява 37112/97), рішення від 21/11/2001 (параграфи 33, 34, 35) Європейський Суд зазначив, що право на доступ до суду, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, не є абсолютним і може підлягати обмеженню; такі обмеження допускаються з огляду на те, що за своїм характером право доступу потребує регулювання з боку держави.

ОСОБА_5 є власником спірного майна, звернувся з позовом до суду про позбавлення права користування квартирою заявника та виселення, а тому у випадку задоволення такого виду забезпечення позову, це буде порушувати права відповідача, як власника спірного майна.

Заходи забезпечення позову не повинні порушувати принципу змагальності та процесуального рівноправ`я сторін.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Частиною 10 ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Таким чином, дослідивши матеріали заяви, суд вважає, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та заборону виселяти ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із вказаної квартири чи вселяти в спірну квартиру третіх осіб до моменту завершення розгляду в суді, задоволенню не підлягає у зв`язку із тим, що обставини, на які посилається заявник як підставу для забезпечення позову ніяким чином не підтверджені.

Крім того, звертаючись з заявою про забезпечення позову ОСОБА_1 просить вжити таких заходів, які за змістом є ідентичними заявленим позовним вимогам ОСОБА_5 про позбавлення права користування квартирою заявника та виселення, які розглядаються судом.

В огляду на зазначене, суддя дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. 149, 150, 153, 353 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо ( частина перша статті 355 ЦПК України) або через суд першої інстанції (п. 15.5 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України) до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Суддя Ю.О. Твердохліб