ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2021 року

м.Суми

Справа №573/340/20

Номер провадження 22-ц/816/278/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Левченко Т. А.

з участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.,

у присутності :

представників позивача за первісним позовом відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 - адвокатів Максименко Елеонори Павлівни, Нестеренко Максима Васильовича ,

представника відповідача за первісним позовом позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 адвоката Конорєва Володимира Олексійовича,

представника служби у справах дітей Миколаївської селищної ради Демченко Ольги Василівни

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана її представником адвокатом Конорєвим Володимиром Олексійовичем

на рішення Білопільського районного суду Сумської області від 7 грудня 2020 року , повний текст якого складено 7 грудня 2020 року, ухвалене у складі судді Замченко А.О. у м. Білопілля

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Білопільської районної державної адміністрації Сумської області, Орган опіки та піклування Білопільської міської ради Сумської області, Орган опіки та піклування Улянівської селищної ради Білопільського району Сумської області, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з малолітнім сином

та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Орган опіки та піклування Білопільської міської ради Сумської області, Орган опіки та піклування Улянівської селищної ради Білопільського району Сумської області, про визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з малолітнім сином,

в с т а н о в и в :

У лютому 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до місцевого суду із позовними вимогами , які уточнював в ході судового розгляду справи, і остаточно свої вимоги мотивував тим, що перебував у шлюбі з відповідачем у справі. Від шлюбу мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З часу народження дитини вони разом мешкали в квартирі АДРЕСА_1 . Починаючи з 2018 року шлюбні відносини фактично між ними припинились і ОСОБА_2 , разом із сином переїхала мешкати до свого нового чоловіка, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 03 жовтня 2018 року їхній із ОСОБА_2 шлюб розірвано, а рішенням цього ж суду від 02 жовтня 2018 року з нього на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання сина. Між ним та колишньою дружиною виникали суперечки з приводу його участі у вихованні їх спільного сина , тому на підставі його звернення Виконавчим комітетом Улянівської селищної ради Білопільського району 28 вересня 2018 року прийнято рішення №74, відповідно до якого йому надано дозвіл брати участь у вихованні сина шляхом підтримання з останнім регулярних особистих стосунків кожні вихідні з 10 години суботи до 10 години неділі та два дні під час релігійних і державних свят, а також надано дозвіл на участь в оздоровленні сина протягом двох тижнів на рік за попередньою домовленістю із ОСОБА_2 .

В той же час, відповідачка та інші особи, які проживають разом з його сином, до теперішнього часу чинять йому перешкоди в спілкуванні з дитиною та прийнятті участі в його вихованні. Зазначає, що він виконує і надалі бажає виконувати свої батьківські обов`язки щодо сина, бажає безперешкодно спілкуватися з ним, для чого має все необхідне: гарне місце роботи та стабільну заробітну плату, власне житло з усіма умовами для життя дитини.

Просив ухвалити рішення, яким зобов`язати ОСОБА_2 не чинити йому перешкоди у спілкуванні із сином, встановивши йому такі способи участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином: підтримання з дитиною регулярних особистих стосунків і прямих контактів кожної суботи з 10 до 18 години; у літній (червень-серпень) та зимовий (грудень-лютий) період не менше ніж по 10 діб для спілкування, відпочинку або оздоровлення на території України за письмовою домовленістю між батьками.

У квітні 2020 року ОСОБА_2 звернулась із зустрічною позовною заявою , в якій вказувала, що останній нехтує своїми батьківськими обов`язками щодо участі у вихованні сина, а тому просила визначити спосіб участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні дитини в формі систематичних побачень за попередньою домовленістю між батьками з урахуванням віку та стану здоров`я дитини, інших обставин, що мають істотне значення, кожної суботи з 10 до 18 години за місцем проживання дитини або за домовленістю між батьками в іншому місті; не менше ніж 25 днів на рік поспіль для спільного відпочинку в лікувально-профілактичних або санаторно-курортних закладах за письмовою домовленістю між батьками.

Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 7 грудня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено .

Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкоди в спілкуванні із сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визначено ОСОБА_1 такі способи участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

1) брати участь у вихованні сина шляхом підтримання з дитиною регулярних особистих стосунків і прямих контактів кожної суботи з 10:00 до 18:00 години;

2) у літній (червень-серпень) і зимній (грудень-лютий) період по 10 діб для спілкування, відпочинку або оздоровлення на території України за письмовою домовленістю між батьками.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4840 грн. 80 коп. судових витрат.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Орган опіки та піклування Білопільської міської ради Сумської області, Орган опіки та піклування Улянівської селищної ради Білопільського району Сумської області, про визначення способів участі у вихованні, спілкуванні з малолітнім сином відмовлено за безпідставністю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 , через свого представника адвоката Конорєва В.О., подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення яким в задоволенні первинного позову відмовити. Зустрічний позов задовольнити та визначити спосіб участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у формі систематичних побачень з дитиною за попередньою домовленістю між батьками, з урахуванням віку і стану здоров`я дитини та інших обставин, що мають істотне значення:

-кожної суботи з 10-00 години до 18-00 години за місцем проживання дитини ( АДРЕСА_3 ) або за домовленістю між батьками в іншому місті;

-не менше ніж 25 днів на рік поспіль для спільного відпочинку у лікувально-профілактичному або у санаторно-курортному закладі за письмовою домовленістю між батьками.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом порушено принцип диспозитивності цивільного судочинства оскільки позивач особисто не звертався до суду та не приймав особистої участі у розгляді справи, а від його імені діяв адвокат Максименко Є.П., який є неповноважною особою, оскільки на підтвердження своїх повноважень надав суду не оригінал ордеру а його копію, що не передбачено вимогами ЦПК України .

Також вважає, що позивачем за первісним позовом безпідставно було сплачено судовий збір лише як за одну позовну вимогу немайнового характеру , а не за чотири позовні вимоги немайнового характеру.

Вважає, що місцевим судом допущена явна упередженість на користь позивача по даній справі , оскільки брались до уваги письмові докази подані в основному позивачем за первісним позовом, а подані докази відповідачем за первісним позовом ігнорувались та замовчувались.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Нестеренко М.В. у відзиві на апеляційну скаргу заперечив проти її задоволення і зазначив, що батьки дитини мають рівні права на її виховання і доступ до дитини, тому встановлений судом спосіб участі ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною є мінімумом , який можливий в умовах неприязних стосунків сторін, щоб не створювати незручностей чи обтяжень для відповідачки ОСОБА_2 . Аналогічним чином, двічі на рік по 10 днів відпочинок дитини із батьком відповідає можливостям ОСОБА_1 взяти відпустку та оздоровити дитину . Зобов`язання ж ОСОБА_1 не менше 25 днів поспіль спільно відпочивати із дитиною у лікувально-профілактичному або у санаторно-курортному закладі , як того вимагає позивач за зустрічним позовом, не є належним способом захисту порушеного права. Просить рішення місцевого суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Максименко Е.П. у відзиві на апеляційну скаргу заперечила проти її задоволення і зазначила, що вона, як адвокат, мала право підтвердити свої повноваження на представлення інтересів позивача у справі на підставі копії ордеру на надання правової допомоги, яку вона особисто засвідчила. Судовий збір сплачений позивачем в повному обсязі відповідно до вимог передбачених Законом України «Про судовий збір». Судом , при ухваленні оскаржуваного рішення були враховані усі наявні докази у справі щодо перешкод, які чиняться позивачу відповідачем у його спілкуванні із сином, а також були враховані висновки органів опіки і піклування щодо розв`язання спору між сторонами з приводу участі батька у вихованні малолітнього сина.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта адвоката Конорєва В.О., який підтримав доводи апеляційної скарги, заперечення проти апеляційної скарги представників позивача адвокатів Максименко Е.П. та Нестеренко М.В., думку представника служби у справах дітей Миколаївської селищної ради , яка є правонаступником Улянівської селищної ради Білопільського району Сумської області, ОСОБА_5 , яка при ухваленні рішення покладається на розсуд суду, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів цивільної справи вбачається, що сторони з 12 липня 2014 року по 31 жовтня 2018 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а. с. 11, 12, 15).

Відповідач уклала шлюб із ОСОБА_7 і їй було присвоєно прізвище ОСОБА_8 (т.1 а. с. 159 зв.).

Сторони та їх малолітній син ОСОБА_3 зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1 і в даній квартирі також зареєстрована донька відповідачки від іншого шлюбу ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( т.1 а.с.27).

Фактично малолітній син сторін мешкає разом із матір`ю ОСОБА_2 , вітчимом , а також із сестрою ОСОБА_10 за адресою АДРЕСА_2 .

Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 02 жовтня 2018 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_11 на утримання сина ОСОБА_4 стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку ( т.1 а. с. 13-14).

Між батьками малолітньої дитини виникають суперечки з приводу участі батька у його вихованні і тому, за заявою ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Улянівської селищної ради Білопільського району Сумської області щодо визначення способів його участі у вихованні та спілкуванні із сином, 23 вересня 2018 року було прийнято рішення №74, відповідно до якого ОСОБА_1 надано дозвіл брати участь у вихованні ОСОБА_4 шляхом підтримання з дитиною регулярних особистих стосунків і прямих контактів кожні вихідні з 10 години суботи до 10 години неділі, два дні під час релігійних та державних свят, а також надано дозвіл на участь в оздоровленні сина протягом двох тижнів на рік за попередньою домовленістю з ОСОБА_11 (т.1 а. с. 17).

Факт перешкоджання відповідачки позивачу у спілкуванні із малолітнім сином підтверджується актами складеними 23 листопада 2018 року, 02 лютого та 26 жовтня 2019 року працівниками Улянівської селищної ради, за адресою: АДРЕСА_2 , де фактично проживає ОСОБА_2 та дитина з яких вбачається, що відповідачка до будинку не впустила, у здійсненні побачень ОСОБА_1 із сином чинить перешкоди ( т.1 а. с. 18-21).

З акту обстеження умов проживання у квартирі АДРЕСА_1 від 12 березня 2020 року вбачається, що в зазначеній квартирі постійно проживає ОСОБА_1 . Під час перевірки до квартири зайшли ОСОБА_2 з дітьми ОСОБА_4 , ОСОБА_9 та чоловіком ОСОБА_7 із задоволенням спілкувався та грався з батьком (а. с. 60).

Позивач ОСОБА_1 працює електромонтером у ПрАТ «Лебединський насіннєвий завод» з графіком роботи з 08:00 до 17:.00 години з понеділка по п`ятницю, вихідний субота та неділя (т.1 а. с. 26). За місцем роботи і проживання ОСОБА_1 характеризується позитивно (а. с. 29-30).

Також ОСОБА_1 постійно цікавить життям сина в садочку, періодичного його відвідує. ОСОБА_3 завжди чекає зустрічі з батьком, між ними є взаєморозуміння і дана обставина підтверджується довідкою Улянівського дошкільного навчального закладу «Світанок» від 26 грудня 2019 року (т.1 а. с. 32).

Як вбачається з висновку Органу опіки та піклування Улянівської селищної ради від 28 вересня 2018 року ОСОБА_1 надано дозвіл брати участь у вихованні сина ОСОБА_4 шляхом підтримання з дитиною регулярних особистих стосунків і прямих контактів кожні вихідні з 10:00 години суботи до 10:00 години неділі, 2 дні під час релігійних та державних свят, 2-3 день після дня народження, протягом перших та третіх вихідних місяця з 9:00 години суботи до 17:00 години неділі за місцем проживання батька та його батьків. Також надано дозвіл ОСОБА_1 брати участь в оздоровленні сина протягом двох тижнів на рік за попередньою домовленістю з матір`ю (т.1 а. с. 79).

Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Білопільської міської ради від 10 квітня 2020 року, складеного на підставі обстеження умов проживання дитини за місцем проживання її батька ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 , зазначений орган вважає доцільним визначити ОСОБА_1 дні спілкування з дитиною ОСОБА_4 кожної суботи з 10:00 до 18:00 години за попередньою домовленістю з матір`ю; надати батьку можливість не менше ніж 25 днів на рік поспіль перебувати з дитиною з метою спілкування та оздоровлення в санаторно-курортних закладах на території України за попередньою домовленістю з матір`ю дитини. З метою забезпечення всебічного та сімейного виховання дитини надати ОСОБА_1 , ОСОБА_2 право змінювати порядок побачень батька з дитиною за їх взаємною згодою ( т.1 а. с. 81-82).

Факт існування спірних відносин між сторонами з приводу виховання їх малолітнього сина також підтверджується рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 29 листопада 2019 року, яке набрало законної сили 10 лютого 2020 року, яким відмовлено було в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди , яку вона обґрунтовувала тим, що відповідач самовільно і без її дозволу 15 червня 2019 року забрав сина і повернув його лише 26 липня 201 року ( т.1 а. с. 159-161).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні дитини, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 чинить перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сторони самостійно не можуть дійти згоди щодо графіку побачень батька із сином, а враховуючи ставлення сина до батька , враховуючи інтереси дитини , суд вважав, що спілкування позивача із сином не матиме негативного впливу на нормальний розвиток останнього.

В той же час, відмовляючи в задоволенні зустрічного позову , місцевий суд виходив з того, що ОСОБА_2 не довела, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не спілкується з сином, не бажає брати участь у його вихованні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, так як суд дійшов їх правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Загальні засади регулювання сімейних відносин визначено у статті 7 СК України, згідно з якою жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами першою, третьою статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Частиною 1 ст. 151 СК України визначено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

За змістом статей 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до положень статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Частинами 1 та 2 ст. 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, врахував принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та передусім інтереси дитини з урахування конкретних обставин справи.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду, який належним чином оцінив покази свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які підтвердили факт перешкоджання відповідачем ОСОБА_2 позивачу ОСОБА_1 у спілкуванні з їх малолітнім сином, а свідок ОСОБА_16 , яка працює вихователем у дитячому садочку, який відвідував син сторін підтвердила факт піклування ОСОБА_1 про свого сина, відвідування його у дитячому садочку і позитивного відношення сина до свого батька.

Доводи апеляційної скарги про упередженість суду на користь позивача і замовчування судом в оскаржуваному рішенні фактів наявності у матеріалах справи виписки із історії розвитку дитини , довідки загальноосвітньої школи де на даний час навчається малолітня дитина не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_2 не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що систематичні побачення щосуботи батька із малолітнім сином будуть негативно впливати на стан його здоров`я або порушувати навчальний процес. Також з довідки з місця навчання дитини вбачається( т.1 а.с.253), що у останньої взимку та влітку передбачені канікули такою тривалістю, що дозволять позивачу забезпечити сину відпочинок або оздоровлення протягом 10 діб .

Зобов`язання ж ОСОБА_1 не менше 25 днів поспіль спільно відпочивати із дитиною у лікувально-профілактичному або у санаторно-курортному закладі , як того вимагає позивач за зустрічним позовом, не є належним способом захисту порушеного права, а також зробить неможливим виконання такого рішення суду, оскільки як вбачається з довідки з місця роботи, роботодавець не має можливості надавати позивачу відпустку такої тривалості поспіль.

Отже, суд першої інстанції, дослідивши матеріали справи та надавши їм належну правову оцінку дійшов правильного висновку про зобов`язання ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкоди у спілкуванні з сином ОСОБА_3 та визначення способу участі батька у вихованні малолітнього сина , оскільки особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати інтереси дитини .

Колегія суддів погоджується з визначеним судом першої інстанції способом участі позивача у вихованні дитини, так як він відповідає інтересам малолітнього сина , не порушує звичайних для дитини умов життя та дозволяє налагодити психологічний контакт дитини з батьком, оскільки забезпечення психологічної та емоційної стабільності дитини є дуже важливим фактором в її житті.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги щодо порушення місцевим судом норм процесуального права і допущення до участі у справі адвоката Максименко Е.П. , як неповноважної особи . В той же час, даний представник, на підтвердження своїх повноважень діяти від імені позивача за первісним позовом ОСОБА_1 надав копію ордеру, яка на підставі п.9 ч.1 ст.20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» посвідчена особисто ним.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов`язує можливість прийняття судового рішення про скасування оскарженого рішення суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана її представником - адвокатом Конорєвим Володимиром Олексійовичем залишити без задоволення.

Рішення Білопільського районного суду Сумської області від 7 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 1 березня 2021 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В.І.Криворотенко

Т.А.Левченко