Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" червня 2021 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді - Марфіної Н.В.,

за участі секретарів - Міроненко С.П., Булгакової Є.І.,

позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом - ОСОБА_1 ,

представника позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом - ОСОБА_2 ,

представника відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення боргу, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання договорів позики недійсними, -

у с т а н о в и в :

19.08.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу, у якому просить стягнути з відповідача на свою користь 46600,00 доларів США боргу, 3908,90 грн. відсотків за прострочення повернення боргу, а також покласти на відповідача понесені позивачем судові витрати.

Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що у листопаді 2016 року між позивачем та відповідачем було досягнуто усної домовленості про надання відповідачу в борг грошової суми в іноземній валюті, а саме у доларах США, для розвитку бізнесу відповідача в сфері телекомунікаційних послуг. На виконання цієї домовленості 07.11.2016 року позивач передав, а відповідач отримав грошові кошти в розмірі 20000,00 доларів США. На підтвердження цього відповідач особисто написав розписку від 07.11.2016 року. Строк повернення боргу встановлений «за вимогою». 07.12.2016 року позивач передав, а відповідач отримав грошові кошти в розмірі 10000,00 доларів США. На підтвердження цього позичальником особисто було надано розписку від 07.12.2016 року. Строк повернення боргу встановлений «за вимогою». 26.06.2018 року позивач передав, а позичальник отримав грошові кошти в розмірі 16600,00 доларів США. На підтвердження цього ним особисто було надано розписку від 26.06.2018 року. Строк повернення боргу встановлений «за вимогою». Всього позивач передав, а відповідач отримав 46600,00 доларів США. В телефонному режимі позивач звертався до відповідача з усною вимогою про повернення всієї зазначеної суми ще в грудні 2018 року. Однак відповідач проігнорував звернення позивача та повідомив, що не має на меті повернути борг. До теперішнього часу борг не повернутий. 05.07.2019 року позивач направив на адресу відповідача вимогу про повернення коштів та просив повернути кошти протягом десяти днів. Боржник гроші не повернув і на вимогу не відреагував. 24.07.2019 року позивач направив на адресу відповідача вимогу про досудове врегулювання спору та повернення коштів протягом десяти днів. 29.07.2019 року дана вимога боржником отримана, що підтверджується випискою з сайту «Укрпошта». Однак до теперішнього часу боржник коштів не повернув, на вимогу не відреагував. У зв`язку з наведеним позивач звернувся до суду із позовом про стягнення з відповідача боргу в примусовому порядку та у тій валюті, яка зазначена в договорах позики. Крім того, посилаючись на положення ст. 625 ЦК України позивачем нараховані інфляційні витрати (індекс інфляції і 3% річних) у сумі 3908,90 грн.

Ухвалою суду від 02.09.2019 року відкрито провадження у справі та призначений розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 02.09.2019 року частково задоволено заяву позивача про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 27.11.2019 року закрите підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

28.01.2020 року до суду надійшов відзив сторони відповідача на позовну заяву зі змісту якого вбачається, що відповідач ОСОБА_4 не визнає заявлених до нього позовних вимог та просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що до позовної заяви додано, зокрема, копію розписки від 27.12.2016 року на суму 10000,00 доларів США, тож доводи позивача про те, що ним 07.12.2016 року було надано у борг відповідачу грошові кошти у сумі 10000,00 доларів США не підтверджується належними, достовірними та допустимими доказами. Відповідач наполягає на безгрошовості договорів позики, оскільки дійсно між позивачем та відповідачем 07.11.2016 року було досягнуто усної домовленості, що позивач надасть у борг відповідачу грошові кошти в сумі 20000,00 доларів США, однак вказана домовленість не була реалізована, тобто позивач не передав грошові кошти відповідачу. 27.12.2016 року між сторонами на заміну минулої домовленості було досягнуто нової усної домовленості про передачу позивачем у борг грошових коштів, але вже у меншій сумі, ніж та щодо якої було досягнуто домовленості 07.11.2016 року, а саме в сумі 10000,00 доларів США і знову ж такі грошові кошти фактично передані відповідачу не були. 26.06.2018 року сторони знов досягли усної домовленості про передачу у борг відповідачу грошових коштів у сумі 16600,00 доларів США та вказані грошові кошти позивачем не були передані відповідачу. Розписка від 26.06.2018 року не є підтвердженням отримання відповідачем у позивача у якості боргу грошових коштів у сумі 16600,00 доларів США, оскільки в ній не задекларовано факт отримання відповідачем грошових коштів. Зі змісту цієї розписки не вбачається, що відповідачем саме отримано грошові кошти від відповідача у якості боргу в сумі 16600,00 доларів США, оскільки фраза «беру у борг» є констатацією факту, що сторони домовились здійснити дії пов`язані з передачею у борг грошових коштів, в свою чергу розпискою не визначено яким саме чином та жодним чином не може підтверджувати, що подія, яка описана в розписці відбувалась. Відповідач не заперечує факту написання ним розписки на суму 16600,00 доларів США, проте заперечує отримання у борг коштів за цією розпискою, а сама розписка з вищенаведених підстав не є належним доказом і відповідач наполягає на тому, що за вказаною розпискою позивач відповідачу коштів не передавав. Крім того, оскільки копії розписок у відповідача відсутні, він висловлює сумнів, що це є саме та розписка, яку власноручно написав відповідач. Жодна із наданих позивачем розписок не містить умов отримання позичальником грошових коштів у борг, отже вони не можуть бути належними доказами виникнення відповідних відносин між сторонами. Обов`язок відповідача повернути борг не настав, у зв`язку з відсутністю належно наданої боржнику вимоги позивача щодо повернення боргу. Відповідно до тексту розписки від 07.11.2016 року боржник бере на себе зобов`язання повернути борг за вимогою. Позивач вказує, що звертався до відповідача з вимогою про повернення боргу та на підтвердження цього надав копії вимог, описів вкладення, роздруківку трекінгу поштового відправлення, однак зазначені докази не є належними, допустимими та достовірними, оскільки належним доказом направлення поштової кореспонденції є оригінали фіскального чеку (квитанції) в якому зазначено найменування оператора та об`єкта поштового зв`язку, які надають послуги, дата та вид послуги, її вартість, та опису вкладення, в якому зазначені: повне найменування адресата, його поштова адреса та поіменний перелік документів, що надсилаються на його адресу. Позивачем не надано копії чеків про здійснення поштового відправлення, а надані позивачем докази не є належними та допустимими доказами направлення вимоги про повернення боргу, при цьому роздруківка трекінгу поштових відправлень не може бути належним та допустимим доказом отримання таких відправлень адресатом. Жодної вимоги відповідач не отримував, а позивачем жодним чином не доведено факту вимоги про повернення боргу.

Разом із відзивом сторона відповідача подала до суду зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання договорів позики недійсними на підставі їх безгрошовості, у якому просить суд: визнати недійсним договір позики укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 від 26.06.2018 року на загальну суму 16600,00 доларів США, за його безгрошовістю; визнати недійсним договір позики укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 від 07.11.2016 року на загальну суму 20000,00 доларів США, за його безгрошовістю; визнати недійсним договір позики укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 від 27.12.2016 року на загальну суму 10000,00 доларів США, за його безгрошовістю.

Вимоги зустрічної позовної заяви мотивовано тим, що у первісній позовні заяві позивач зазначає про те, що ним передано у борг позичальнику грошові кошти у загальній сумі 46600,00 доларів США, однак такі доводи ОСОБА_1 не відповідають дійсності. Позивач за зустрічним позовом наполягає на безгрошовості договорів про надання грошових коштів у позику, оскільки дійсно між сторонами 07.11.2016 року було досягнуто усної домовленості, що ОСОБА_1 надасть у борг ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 20000,00 доларів США, однак вказана домовленість не була реалізована, тобто ОСОБА_1 не передав грошові кошти ОСОБА_4 27.12.2016 року між сторонами на заміну минулої домовленості було досягнуто нової усної домовленості про передачу ОСОБА_1 у борг грошових коштів, але вже у меншій сумі, ніж та щодо якої було досягнуто домовленості 07.11.2016 року, а саме в сумі 10000,00 доларів США і знову ж такі грошові кошти фактично передані відповідачу не були. 26.06.2018 року сторони знов досягли усної домовленості про передачу у борг ОСОБА_4 грошових коштів у сумі 16600,00 доларів США та вказані грошові кошти ОСОБА_1 не були передані ОСОБА_4 , що підтверджується самим текстом розписки від 26.06.2018 року. Зі змісту розписки не вбачається, що ОСОБА_4 саме отримано грошові кошти від ОСОБА_1 у якості боргу в сумі 16600,00 доларів США, оскільки фраза «беру у борг» є констатацією факту, що сторони домовились здійснити дії пов`язані з передачею у борг грошових коштів, в свою чергу розпискою не визначено яким саме чином такі гроші передаються у борг, не визначено дату передачі таких грошових коштів і така розписка жодним чином не може підтверджувати, що подія яка описана в розписці відбулась. ОСОБА_4 зазначає, що в нього немає копій розписок, тому він точно не пам`ятає який текст ним було написано у розписках і не погоджується із тим, що він коли-небуть підтверджував факт отримання грошових коштів від первісного позивача та наполягає на тому, що ОСОБА_1 гроші йому не передавались.

05.03.2020 року до суду надійшла заява представника позивача за первісним позовом про застосування наслідків спливу строку позовної давності за зустрічним позовом стосовно вимог про визнання недійсними договорів позики від 07.11.2016 року та від 07.12.2016 року.

05.03.2020 року до суду надійшла відповідь представника ОСОБА_1 на відзив сторони відповідача за первісним позовом зі змісту якої вбачається, що позивач за первісним позовом підтримує вимоги своєї позовної заяви в повному обсязі та додатково зазначає, що в матеріалах справи наявні копії розписок, а їх оригінали знаходяться у ОСОБА_1 , якими підтверджується факт отримання ОСОБА_4 коштів, ці розписки написані особисто ОСОБА_4 та ним підписані. Оскільки у ОСОБА_1 наявні оригінали всіх трьох розписок, цим підтверджується факт невиконання позичальником свого обов`язку з повернення боргу. Отримавши досудову вимогу боржник ніяк не відреагував, не заперечив ні усно, ні письмово на досудову вимогу, борг не повернув навіть частково, в правоохоронні органи з приводу будь-якого шахрайства ОСОБА_1 , якщо мало місце неправомірне вимагання грошових коштів, не звертався і до суду не було подано позову про визнання договорів позики недійсними одразу після отримання досудової вимоги, хоча ОСОБА_4 був попереджений у вимозі про намір позикодавця звернутись із позовом про повернення боргу. Із вчинків та свідомих дій позичальника вбачається, що він не планує повертати кошти та від повернення відмовляється. ОСОБА_1 неодноразово звертався до позичальника з проханням повернути борг, однак він на контакт не йде та на надіслані йому вимоги не реагує. ОСОБА_1 вважає, що відзив ОСОБА_4 на позовну заяву є необґрунтованим і його дії направлені на затягування розгляду справи та унеможливлення виконання зобов`язань шляхом подання процесуальних документів, які перешкоджають винесенню справедливого судового рішення, а аргументи, висловлені в цих документах, є неправдивими.

Ухвалою суду від 05.03.2020 року зустрічну позовну заяву було залишено без руху.

24.03.2020 року до суду надійшли заперечення представника ОСОБА_4 зі змісту яких вбачається, що відповідач за первісним позовом не визнає заявлених до нього позовних вимог та додатково зазначає, що до позовної заяви додано, зокрема, копію розписки від 27.12.2016 року на суму 10000,00 доларів США, а копії боргової розписки від 07.12.2016 року на суму 10000,00 доларів США позивачем до суду не надано, а отже наявність такого факту, що відповідач 07.12.2016 року взяв у борг грошові кошти в сумі 10000,00 доларів США не підтверджується жодними доказами. Зі змісту розписки від 26.06.2018 року не вбачається, що відповідачем саме отримано грошові кошти у сумі 16600,00 доларів США, оскільки фраза «беру в борг» є констатацією факту, що сторони домовились здійснити дії пов`язані з передачею позивачем у борг відповідачу грошових коштів в сумі 16600,00 доларів США, в свою чергу розпискою не визначено яким саме чином та жодним чином не може підтверджується, що подія, яка описана в розписці відбувалась. Відповідач не заперечує факту написання ним розписки на суму 16600,00 доларів США, проте заперечує отримання у борг коштів за цією розпискою, а сама розписка з вищенаведених підстав не є належним доказом і відповідач наполягає на тому, що за вказаною розпискою позивач відповідачу коштів не передавав. Крім того, оскільки копії розписок у відповідача відсутні, він висловлює сумнів, що це є саме та розписка, яку власноручно написав відповідач. Жодна із наданих позивачем розписок не містить умов отримання позичальником грошових коштів у борг, отже вони не можуть бути належними доказами виникнення відповідних відносин між сторонами. Розписка від 26.06.2018 року не є підтвердженням отримання грошових коштів, оскільки в ній не задекларовано факт отримання грошових коштів. Відповідно до наданих боргових розписок, боржник бере на себе зобов`язання повернути борг за вимогою. Позивач вказує, що звертався до відповідача з вимогою про повернення боргу та на підтвердження цього надав копії вимог, описів вкладення, роздруківку трекінгу поштового відправлення, однак зазначені докази не є належними, допустимими та достовірними, оскільки належним доказом направлення поштової кореспонденції є оригінали фіскального чеку (квитанції) в якому зазначено найменування оператора та об`єкта поштового зв`язку, які надають послуги, дата та вид послуги, її вартість, та опису вкладення, в якому зазначені: повне найменування адресата, його поштова адреса та поіменний перелік документів, що надсилаються на його адресу. Позивачем не надано копії чеків про здійснення поштового відправлення, а отже надані позивачем докази не є належними та допустимими доказами направлення вимоги про повернення боргу, при цьому роздруківка трекінгу поштових відправлень не може бути належним та допустимим доказом отримання таких відправлень адресатом. Жодної з вимог відповідач не отримував, а позивачем жодним чином не доведено факт наявності вимоги про повернення боргу. Посилаючись на положення Правил надання послуг поштового зв`язку представник відповідача за первісним позовом зазначає, що вказаними правилами не передбачено, що дані, які публікуються на офіційному веб-сайті оператора поштового зв`язку є повідомленням про вручення поштового відправлення, а також не передбачено інших шляхів підтвердження вручення поштового відправлення адресату, а тому єдиними належним та допустимим доказом вручення вимог кредитора до боржника у цьому випадку може бути лише повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою про вручення, або відміткою про відмову в отриманні такого поштового відправлення. Враховуючи умову повернення боргу «за вимогою», навіть при наявності боргових зобов`язань у відповідача термін їх виконання не настав у зв`язку з тим, що кредитор жодним чином не вимагав такого повернення, та жодним чином не довів надання своїх вимог боржнику.

Ухвалою суду від 22.06.2020 року зустрічний позов прийнято до спільного розгляду із первісним позовом та призначено справу до розгляду у підготовчому засіданні.

10.07.2020 року до суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву зі змісту якого вбачається, що відповідач за зустрічним позовом не визнає заявлених до нього позовних вимог та просить відмовити у задоволенні зустрічного позову за його необґрунтованістю, а також спливом строку позовної давності стосовно двох договорів позики. Представник відповідача за зустрічним позовом вказує, що поданням зустрічного позову ОСОБА_4 затягує вирішення спору та має на меті уникнення від виконання зобов`язання по поверненню боргу. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру, є доказом не лишу факту укладання договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Зміст розписок підтверджує укладання договорів позики та отримання ОСОБА_4 грошових коштів від ОСОБА_1 і позичальник зобов`язався повернути позику на вимогу позикодавця.

Ухвалою суду від 09.09.2020 року задоволене клопотання представника ОСОБА_4 , призначено проведення у справі судової почеркознавчої експертизи та зупинене провадження у справі до отримання висновку судової експертизи.

Ухвалою суду від 09.12.2020 року відновлене провадження у справі та призначено справу до розгляду у підготовчому засіданні.

Ухвалою суду від 10.02.2021 року закрите підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

Позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 в судовому засіданні суду пояснив, що він тричі надав ОСОБА_4 в борг грошові кошти, у зв`язку із цим ОСОБА_4 були написані боргові розписки. В кінці 2018 року ОСОБА_1 знадобились його кошти, тому він звернувся до ОСОБА_4 з проханням повернути борг. Спочатку ОСОБА_4 обіцяв, що борг поверне, але потім перестав відповідати навіть на телефонні дзвінки, після чого ОСОБА_1 звернувся до адвоката та в подальшому був поданий позов про стягнення боргу. Той факт, що розписки дійсно були написані ОСОБА_4 підтверджується висновком судової експертизи.

Представник позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом в судовому засіданні підтримала вимоги первісної позовної заяви з підстав викладених у ній, просить первісний позов задовольнити і відмовити в задоволенні зустрічного позову посилаючись на те, що змістом розписок підтверджується передача позичальнику грошових коштів, а судовою експертизою підтверджено, що розписки написані саме ОСОБА_4 і ці факти нічим не спростовані. По усіх трьох розписках позичальник кошти отримав і не повернув їх. Попередньо позикодавець звертався до позичальника з вимогою повернути позику, однак він коштів не повернув, тому був поданий позов про стягнення боргу. Наявність письмових розписок та їх зміст підтверджують наявність боргового зобов`язання, ці розписки містять всі необхідні дані і наявністю цих розписок, їх змістом та наявністю оригіналів розписок у позикодавця в повній мірі підтверджується право вимоги позикодавця до позичальника. Зобов`язання має виконуватись належним чином, однак отримавши кошти позичальник їх не повернув, тож окрім повернення суми позики має також сплатити 3% річних.

Представник відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом в судовому засіданні вимоги первісної позовної заяви не визнав, просить відмовити у задоволенні первісного позову, а натомість задовольнити зустрічну позовну заяву з підстав викладених у зустрічному позову та додатково пояснив суду, що розписка має містити умови отримання коштів у борг, тобто готівкою чи ні, валюта, однак розписки форми отримання не містять та не містять дати отримання. Надані вимоги про повернення коштів не підтверджують строку настання виконання зобов`язання, фіскального чеку до вимоги не надано, подається вимога, а в описі вкладення зазначено «заява». Роздруківка з сайту Укрпошти не може бути підтвердженням отримання вимоги, таким підтвердженням має бути зворотне повідомлення про вручення поштової кореспонденції. Крім того, на сайті Укрпошти можна змінити дані, які будуть роздруковуватись. Надано вимогу про досудове врегулювання спору, тобто це не є вимогою про повернення боргу. Розписка є похідним документом від договору позики і на такі суми слід було укладати письмовий договір позики, а розпискою вже б підтверджувалось передавання коштів. Оскільки не доведено настання строку повернення коштів, відповідно не доведено наявності спірних правовідносин, вимоги про повернення коштів ОСОБА_4 не отримував. Оскільки факту укладання договорів позики не доведено, їх треба визнати недійсними, адже усно такі договори не можна було укладати. У розписці від 26.06.2018 року написано «бере», тобто в даному випадку немає констатації факту, що взяв. Договори позики слід визнати недійсними у зв`язку з їх безгрошовістю, оскільки ОСОБА_4 коштів не отримував, відповідно нічого не повертав.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи, оцінивши всі наявні у справі докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно встановивши обставини справи, приходить до наступного висновку.

За змістом наявної в матеріалах справи копії розписки датованої 26.06.2018 року, ОСОБА_4 бере в борг у ОСОБА_1 суму 16600,00 доларів США та зобов`язується повернути суму за вимогою (Т. 1, а.с. 7).

Згідно копії розписки датованої 07.11.2016 року, ОСОБА_4 отримав 20000,00 доларів США від ОСОБА_1 і зобов`язується повернути зазначену вище суму за вимогою (Т. 1, а.с. 8).

Відповідно до змісту копії розписки датованої 07.12.2016 року, ОСОБА_4 отримав 10000,00 доларів США від ОСОБА_1 і зобов`язався повернути зазначену вище суму за вимогою (Т. 1, а.с. 9).

На підтвердження звернення ОСОБА_1 до ОСОБА_4 з вимогою про повернення позичених грошових коштів ОСОБА_1 додав до своєї позовної заяви копію вимоги про повернення грошових коштів від 05.07.2019року, копію опису вкладення у цінний лист від 05.07.2019 року, копію накладної від 05.07.2019 року, роздруківку з сайту Укрпошти «Відстеження 023», копію вимоги про досудове врегулювання спору від 24.07.2019 року, копію опису вкладення у цінний лист, копію накладної від 24.07.2019 року та роздруківку з сайту Укрпошти «Відстеження 279» (Т. 1, а.с. 11-16).

Під час розгляду справи на стадії підготовчого провадження стороною позивача за первісним позовом, відповідача за зустрічним позовом на підтвердження звернення до позичальника із вимогою про повернення коштів надано рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, фіскальний чек, накладну, опис вкладення у цінний лист та вимогу про повернення грошових коштів (повторно) (Т. 1, а.с. 179-184).

Згідно висновку експертів за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи від 03.12.2020 року:

1. Підписи від імені ОСОБА_4 , що містяться: ліворуч від рукописного запису « ОСОБА_4 » у розписці від 07.11.2016, складеній від мені ОСОБА_4 про отримання ним 20000 (двадцять тисяч) доларів США у ОСОБА_1 ; ліворуч від рукописного запису « ОСОБА_4 » у розписці від 07.12.2016, складеній від мені ОСОБА_4 про отримання ним 10000 (десять тисяч) доларів США у ОСОБА_1 ; праворуч від рукописного запису «26 июня 2018» у розписці від 26.06.2018, складеній від імені ОСОБА_4 про отримання ним в борг 16600 (шістнадцять тисяч) доларів США у ОСОБА_1 , виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки та застосування технічних засобів.

2. Рукописний текст розписки від 07.11.2016, складеної від імені ОСОБА_4 , про отримання ним 20000 (двадцять тисяч) доларів США у ОСОБА_1 , який, відповідно, починається та закінчується словами «Розписка Я, ОСОБА_4 …..07.11.2016 ОСОБА_4 », виконаний ОСОБА_4 .

3. Рукописний текст розписки від 07.12.2016, складеної від імені ОСОБА_4 про отримання ним 10000 (десять тисяч) доларів у ОСОБА_1 , який, відповідно, починається та закінчується словами «Розписка Я, ОСОБА_4 …..07.12.2016 ОСОБА_4 », виконаний ОСОБА_4 .

4. Рукописний текст розписки від 26.06.2018, складеної від імені ОСОБА_4 про отримання ним в борг 16600 ( шістнадцять тисяч) доларів США у ОСОБА_1 , який, відповідно, починається та закінчується словами « ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ….. ІНФОРМАЦІЯ_1 », виконаний ОСОБА_4 .

5. Підпис від імені ОСОБА_6 , що міститься ліворуч від рукописного запису « ОСОБА_6 » у розписці від 07.11.2016, складеній від імені ОСОБА_6 про отримання ним 20000 (двадцять тисяч) доларів США у ОСОБА_1 , виконаний ОСОБА_4 .

6. Підпис від імені ОСОБА_6 , що міститься ліворуч від рукописного запису « ОСОБА_6 » у розписці від 07.12.2016, складеній від імені ОСОБА_6 про отримання ним 10000 (десять тисяч) доларів США у ОСОБА_1 , виконаний ОСОБА_4 .

7. Підпис від імені ОСОБА_6 , що міститься праворуч від рукописного запису «26 июня 2018» у розписці від 26.06.2018, складеній від імені ОСОБА_6 про отримання ним в борг 16600 (шістнадцять тисяч) доларів США у ОСОБА_1 , виконаний ОСОБА_4 (Т. 2, а.с. 21-41).

Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суд має виявити справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Вивчивши зміст розписок, інші наявні в матеріалах справи докази та встановивши обставини справи, суд дійшов висновку, що між ОСОБА_1 (як позикодавцем) та ОСОБА_6 (як позичальником) склались відносини, що випливають із договорів позики, при цьому кошти позичальником не повернуті, адже у позичальника наявні оригінали розписок і факту неповернення коштів сторона ОСОБА_6 не заперечує посилаючись на те, що насправді грошові кошти за розписками не отримувались і відповідно договори позики є безгрошовими.

Зміст розписок свідчить про укладення між сторонами саме договорів позики.

Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Отже, наявність оригіналів боргових розписок у ОСОБА_1 (кредитора) свідчить про те, що боргове зобов`язання у ОСОБА_6 виникло перед ОСОБА_1 та не виконане.

Стосовно розписки від 07.12.2016 року, вбачається, що сторона ОСОБА_6 помилково зазначає про її дату - 27.12.2016 року і відповідно робить помилкові висновки щодо посилань ОСОБА_1 на укладення договору позики та передачу грошей 07.12.2016, адже вказана розписка датована саме 07.12.2016 року.

Безпідставними на думку суду є посилання сторони позичальника на те, що розпискою від 26.06.2018 року не підтверджується факту отримання зазначеної у ній суми ураховуючи застосування словосполучення «беру у борг», оскільки таке словосполучення вказує на теперішній дійсний час, тобто одномоментного здійснення у часі відповідних дій і підтверджує отримання коштів у позику в момент підписання договору.

Посилання ОСОБА_6 , що відповідне є домовленістю про передачу коштів в майбутньому та не підтверджує факту передання коштів не відповідають змісту розписки, адже домовленість у майбутньому на отримання коштів визначається як «візьму у боргу».

Також не відповідають дійсності твердження сторони позичальника про відсутність у розписках умов отримання та дати отримання грошей, адже у їх змісті містяться посилання «отримав» та «беру у борг», за умовами отримання гроші були передані у позику без встановлення розміру процентів за користування позикою, із терміном повернення «за вимогою» та всі три розписки містять дати їх складання на підтвердження фактичних дат отримання коштів.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Частиною 2 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

За змістом ст. 1049 ЦК України, якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Вирішуючи спір суд не приймає до уваги посилання сторони ОСОБА_6 на те, що строк виконання з повернення коштів не настав у зв`язку з не підтвердженням належними доказами відправлення та отримання позичальником вимоги про повернення коштів.

На думку суду такі посилання є неспроможними, оскільки пред`явленням вимоги до позичальника є як вручення йому вимоги про погашення боргу, так і пред`явлення до нього позову. Тобто, у будь-якому разі, з моменту отримання позовної заяви позичальником розпочався строк виконання грошового зобов`язання з повернення коштів, отриманих ним на підставі вищевказаних розписок.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 20.03.2019 року у справі № 755/21936/15-ц, від 17.02.2021 у справі №750/13632/18.

Згідно ст. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

У зустрічному позові ОСОБА_6 просить визнати договори позики недійсними посилаючись на їх безгрошовість.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За змістом ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України).

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 78 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Посилаючись на безгрошовість договорів позики ОСОБА_6 не надав суду жодних доказів на підтвердження таких обставин, натомість зміст боргових розписок та наявність їх оригіналів у позикодавця підтверджують зворотні факти, відтак будь-які підстави для встановлення безгрошовості договорів позики відсутні і відповідно відсутні підстави для задоволення зустрічного позову.

Крім того, суд звертає увагу, що в силу реальності договору позики він є укладеним з моменту передачі грошей і відповідно відсутність факту передачі грошей вказує не на недійсність договору, а на його не укладення, тож, окрім вище вказаного, стороною позивача за зустрічним позовом обрано і невірний спосіб захисту.

Стосовно посилань представника ОСОБА_6 на те, що розписка є похідним документом від договору позики і ураховуючи розміри зазначених у боргових розписках сум такі договори позики мали вчинятись у письмовій формі, слід зазначити, що загалом такі підстави не були зазначені у зустрічній позовній заяві, однак при цьому суд вказує, що сама по собі письмова розписка про отримання коштів у борг і є формою письмового договору позики у вигляді боргової розписки.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Встановивши обставини справи та оцінивши всі зібрані у справі докази суд дійшов висновку, що вимоги ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за борговими розписками у розмірі 46600,00 доларів США є обґрунтованими та підлягають до задоволення, ураховуючи також сталу судову практику стосовно стягнення суми заборгованості саме у тій валюті в якій позика була передана, натомість позовні вимоги за зустрічним позовом задоволенню не підлягають.

Суд не надає правової оцінки заяві сторони ОСОБА_1 щодо застосування строків спливу позовної давності стосовно двох договорів позики за вимогами зустрічного позову, оскільки у задоволенні зустрічного позову суд відмовляє по суті за необґрунтованістю та недоведеністю таких зустрічних вимог.

Стосовно вимог ОСОБА_1 про додаткове стягнення з позичальника 3908,90 грн. суд дійшов висновку про відсутність підстав для відповідного стягнення, з огляду на наступне.

За змістом ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зі здійсненого позикодавцем розрахунку вбачається, що ним здійснено нарахування на суму боргу за період з 05.08.2019 року по 09.08.2019 року інфляційних втрат у сумі 3424,20 грн. та 3% річних - 484,70 грн.

За змістом статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає.

Таким чином, норми частини другої статті 625 ЦК щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що за умовами договорів позики позичальнику передавались у борг грошові кошти в іноземній валюті - доларах США, і позикодавцем пред`явлені вимоги про стягнення боргу в доларах США, нарахована позикодавцем сума інфляційних втрат в розмірі 3424,20 грн. стягненню з позичальника не підлягає, тому у цій частині в задоволенні позовних вимог суд відмовляє.

Також суд не вбачає підстав для стягнення 3% річних у сумі 484,70 грн., оскільки за наданими ОСОБА_1 доказами, ОСОБА_6 вперше отримав вимогу про досудове врегулювання спору 29.07.2019 року і мав право у добровільному порядку повернути кошти протягом 30-ти днів згідно положень ст. 1049 ЦК України.

При цьому, розрахунок 3% річних здійснений за період з 05.08.2019 року по 09.08.2019 року, тобто в межах строку для добровільного повернення коштів, однак у цей період не можуть застосовуватись положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки 30 днів від дня отримання вимоги не є періодом прострочення грошового зобов`язання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 353, 354 ЦПК України, ст.ст. 202, 207, 526, 530, 545, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, Законом України «Про індексацію грошових доходів населення», суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення боргу - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 46600 (сорок шість тисяч шістсот) доларів США.

В іншій частині позову - відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання договорів позики недійсними - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 9605 (дев`ять тисяч шістсот п`ять) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складений 05.07.2021 року.

Учасники справи:

Позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Суддя -