Справа № 643/536/15-ц
Провадження № 4-с/643/78/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.07.2021 року м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі

головуючого - судді Довготько Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Хотян К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові скаргу ОСОБА_1 , на дії та бездіяльність державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), заінтересована особа: ОСОБА_2 , -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду зі скаргою, в якій просить: визнати неправомірною та скасувати постанову старшого державного виконавця Московського ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Ісаєвої Єлизавети Андріївни від 03 березня 2021 року в рамках виконавчого провадження № 64224688 про повернення виконавчого документа стягувачу за виконавчим листом № 643/536/15-ц про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 29 грудня 2009 року на загальну суму 924 514 грн. 43 коп.; визнати неправомірною діяльність державного виконавця Московського ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), в провадженні якого знаходиться виконавче провадження № 64224688 за виконавчим листом № 643/536/15-ц про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 29 грудня 2009 року на загальну суму 924 514 грн. 43 коп., щодо ненаправлення стягувачу постанови про відкриття виконавчого провадження, винесену ним 04 лютого 2021 року; зобов`язати державного виконавця Московського ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), в провадженні якого знаходиться виконавче провадження № 64224688 за виконавчим листом № 643/536/15-ц про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 29 грудня 2009 року на загальну суму 924 514 грн. 43 коп., направити стягувачу постанову від 04 лютого 2021 року про відкриття виконавчого провадження № 64224688; визнати неправомірною діяльність державного виконавця Московського ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), в провадженні якого знаходиться виконавче провадження № 64224688 за виконавчим листом № 643/536/15-ц про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 29 грудня 2009 року на загальну суму 924 514 грн. 43 коп., щодо невиконання рішення Московського районного суду м. Харкова від 07 серпня 2017 року у цивільній справі № 643/536/15-ц; зобов`язати державного виконавця Московського ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), в провадженні якого знаходиться виконавче провадження № 64224688 за виконавчим листом № 643/536/15-ц про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 29 грудня 2009 року на загальну суму 924 514 грн. 43 коп., невідкладно фактично належним чином в повному обсязі виконати рішення Московського районного суду м. Харкова від 07 серпня 2017 року у цивільній справі № 643/536/15-ц; винести окрему ухвалу, якою направити до органів прокуратури частину матеріалів цієї справи, достатню для внесення інформації про злочин державного виконавця Московського ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), в провадженні якого знаходилося виконавче провадження 64224688 за виконавчим листом № 643/536/15-ц про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 29 грудня 2009 року на загальну суму 924 514 грн. 43 коп., в ЄРДР та подальшого притягнення його до кримінальної відповідальності за бездіяльність, відповідальність за яку передбачена ч. 2 ст. 382 Кримінального кодексу України; стягнути з Московського ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) понесені та документально підтверджені судові витрати на правову допомогу в розмірі 2 560 грн. 00 коп.

Обґрунтовуючи доводи скарги, зазначає, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 07 серпня 2017 року у цивільній справі № 643/536/15-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , яка діє від власного імені та як законний представник малолітнього ОСОБА_5 , третя особа Служба у справах дітей Московсього районного управління служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про звернення стягнення на предмет іпотеки та примусове виселення без надання іншого житла було вирішено позов задовольнити частково та звернути стягнення на предмет іпотеки - належну ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , в рахунок задоволення вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення сум заборгованості за договором позики від 29.12.2009 року, що складається з еквівалентів основної суми боргу в сумі 326 114 грн. 40 коп. та трьох процентів річних на 25.06.2013 року в сумі 24 202 грн. 80 коп. згідно рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2013 року, процентів за користування позикою за період з 25.05.2010 року по 25.06.2013 року в сумі 122 961 грн. 71 коп. та неустойки за період з 25.06.2012 року по 25.06.2013 року в розмірі 326 114 грн. 40 коп., згідно заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 жовтня 2014 року та рішення апеляційного суду від 18 січня 2017 року; процентів за користування позикою та трьох процентів річних і неустойки за період з 25.06.2013 року по 16.12.2013 року на загальну суму 117 991 грн. 71 коп. відповідно до заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 17.03.2014 року, а всього 924 514 грн. 43 коп. На виконання рішення суду 08.04.2019 видано виконавчий лист про звернення стягнення на предмет іпотеки. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 14.09.2020року замінено стягувача ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у виконавчому провадженні щодо виконання рішення суду по справі №643/536/15-ц. Виконавчий лист стягувачем було направлено 19.01.2021року на адресу Московського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області із заявою про відкриття виконавчого провадження. Та лише через два тижня, 04.02.2021р. державним виконавцем Московського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області було відкрито виконавче провадження №64224688 за виконавчим листом, однак державний виконавець не надіслав стягувачу постанову про відкриття виконавчого провадження та не вчинив жодних дій спрямованих на виконання рішення суду. Крім того, постановою старшого державного виконавця Московського ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Ісаєвої Є.А від 03 березня 2021 року в рамках виконавчого провадження № 64224688 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: у зв`язку з тим, що законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на іпотечне майно боржника. Посилання державного виконавця Московського ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на неможливість виконання судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки виключно у зв`язку із нібито встановленою законодавством заборони на такі дії - не грунтуються на положеннях норм чинного законодавства у сфері іпотечних правовідносин. Так, винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», зумовлено положеннями Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», в яких зазначено: не може бути примусово звернено стягнення (відчужене без згоди власника) на майно, що віднесене до об`єктів житлового фонду (далі - нерухоме житлове майно), об`єкт незавершеного житлового будівництва, майнові права на нього, що є предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно/об`єкт незавершеного житлового будівництва/майнові права виступають як забезпечення виконання зобов`язань фізичної особи (позичальника або майнового поручителя) за кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного житлового будівництва, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності немає іншого нерухомого житлового майна. Однак, Стягувач не є фінансовою установою та ніколи і нікому кредитів не видавав. Більш того, первісний позикодавець - ОСОБА_6 , а після нього - ОСОБА_3 також не є фінансовими установами. Спірні правовідносини виникли внаслідок порушення виконання зобов`язання за договором позики, укладеного між двома фізичними особами. Таким чином, положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», жодним чином не мають відношення до спірних правовідносин, а тому винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу саме на цій підставі є безпідставним та незаконним, а тому така постанова державного виконавця, за будь-яких обставин, підлягає скасуванню. Крім того, невиконання державним виконавцем рішення суду є злочином проти правосуддя, передбаченим ст.382 КК України. Оскільки скаржник не є спеціалістом у галузі права, не може самостійно захистити свої інтереси, звернувся за правовою допомогою, за що сплатив 2560,00грн.

Ухвалою суду від 20.04.2021року було відкрито провадження по справі та витребувано копії матеріалів виконавчого провадження.

Заявник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, у скарзі просить розглядати справу у його відсутність.

Представник Московського відділу державної виконавчої служби у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановлений законом порядок.

Боржник ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася у встановлений законом порядок.

Дослідивши матеріали скарги, суд приходить до наступного.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частинами першою, другою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (частина перша статті 18 ЦПК України).

Згідно зі ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст.448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Так, судом встановлено, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 07 серпня 2017 року у цивільній справі № 643/536/15-ц, звернуто стягнення на предмет іпотеки - належну ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , в рахунок задоволення вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення сум заборгованості за договором позики від 29.12.2009 року, що складається з еквівалентів основної суми боргу в сумі 326 114 грн. 40 коп. та трьох процентів річних на 25.06.2013 року в сумі 24 202 грн. 80 коп. згідно рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2013 року, процентів за користування позикою за період з 25.05.2010 року по 25.06.2013 року в сумі 122 961 грн. 71 коп. та неустойки за період з 25.06.2012 року по 25.06.2013 року в розмірі 326 114 грн. 40 коп., згідно заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 жовтня 2014 року та рішення апеляційного суду від 18 січня 2017 року; процентів за користування позикою та трьох процентів річних і неустойки за період з 25.06.2013 року по 16.12.2013 року на загальну суму 117 991 грн. 71 коп. відповідно до заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 17.03.2014 року, а ВСЬОГО 924 514 грн. 43 коп.

На виконання рішення суду 08.04.2019 видано виконавчий документ.

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 14.09.2020року замінено стягувача ОСОБА_3 на ОСОБА_1 у виконавчому провадженні щодо виконання рішення суду по справі №643/536/15-ц, 2/643/2856/17.

20.01.2021р. до відділу надійшла заява стягувача ОСОБА_1 про примусове виконання виконавчого листа по справі № 643/536/15-ц, виданого 08.04.2019 р. Московським районним судом м. Харкова.

20.01.2021р. старшим державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 64224688 з примусового виконання виконавчого документа.

Копію вказаної постанови направлено сторонам виконавчого провадження для відома та до виконання, що вбачається із супровідного листа, що міститься у матеріалах виконавчого провадження.

Постановою старшого державного виконавця Московського ВДВС м.Харків СМУ МЮ (м.Харків) Ісаєвою Є.А. від 23.02.2021року було внесено міни (доповнення) реєстраційних даних в автоматизованій системі виконавчого провадження щодо стягувача.

Постановою старшого державного виконавця Московського ВДВС м.Харків СМУ МЮ (м.Харків) Ісаєвою Є.А. від 03.03.2021року, на підставі п.9 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження» було повернуто виконавчий документ стягувачу за виконавчим листом №643/536/15-ц, виданим Московським районним судом м.Харкова 08.04.2019року про звернення стягнення на предмет іпотеки - належну ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , в рахунок задоволення вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення сум заборгованості за договором позики від 29.12.2009 року, що складається з еквівалентів основної суми боргу в сумі 326 114 грн. 40 коп. та трьох процентів річних на 25.06.2013 року в сумі 24 202 грн. 80 коп. згідно рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2013 року, процентів за користування позикою за період з 25.05.2010 року по 25.06.2013 року в сумі 122 961 грн. 71 коп. та неустойки за період з 25.06.2012 року по 25.06.2013 року в розмірі 326 114 грн. 40 коп., згідно заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 13 жовтня 2014 року та рішення апеляційного суду від 18 січня 2017 року; процентів за користування позикою та трьох процентів річних і неустойки за період з 25.06.2013 року по 16.12.2013 року на загальну суму 117 991 грн. 71 коп. відповідно до заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 17.03.2014 року, а всього 924 514 грн. 43 коп.

Копію вищевказаного постанови, того ж дня, направлено сторонам виконавчого провадження для відома, що вбачається із супровідного листа, що міститься у матеріалах виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про припинення виконавчого провадження, повідомлення про відмову у прийнятті виконавчого документа до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Отже, вищевикладене свідчить, що з боку державного виконавця порушення строків направлення постанов не допущено, а тому суд не вбачає підстав для визнання неправомірною діяльність державного виконавця Московського ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), щодо ненаправлення стягувачу постанови про відкриття виконавчого провадження, винесену ним 04 лютого 2021 року та зобов`язання державного виконавця направити стягувачу постанову від 04 лютого 2021 року про відкриття виконавчого провадження № 64224688.

Згідно ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження, в межах якої виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пп.1 п.1 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст.4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із ст.5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Згідно із пояснювальною запискою до проекту введення мораторію на примусове відчуження рухомого і нерухомого майна позичальників (боржників), які мають кредитні зобов`язання за договорами споживчого кредиту в іноземній валюті, мало на меті забезпечення конституційних прав громадян та відновлення довіри до банків та інших фінансових установ, вжиття оперативних заходів та мінімізацію можливих збитків громадян при виконанні своїх кредитних зобов`язань.

Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов"язання (п.2 ч.1 ст.263 ЦК України).

Таким чином, установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій не передбачає втрати кредитором права на задоволення своїх вимог у разі невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення (відчуження без згоди власника) певного майна.

Отже, вказаний Закон є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) на примусове стягнення певного майна окремої категорії боржників на період чинності цього Закону, за наявності та доведеності відповідних умов.

Вичерпні підстави для повернення виконавчого документа стягувачу без виконання передбачені ст.37 Закону «Про виконавче провадження". Вказана норма регламентує повернення виконавчого документа без виконання у випадку відсутності у боржника іншого майна чи коштів, на які можливо звернути стягнення.

У відповідності до п.9 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи грошові кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Відповідно до ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», кредитна установа - фінансова установа, яка відповідно до закону про діяльність відповідної фінансової установи має право за рахунок залучених коштів надавати фінансові кредити на власний ризик.

Разом з тим, стягувач та позикодавець не є фінансовою установою, та спірні правовідносини виникли внаслідок порушення виконання зобов`язань за договором позики, укладеного між фізичними особами, а тому рішення від 07.08.2017року про звернення стягнення на предмет іпотеки не підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та відсутні підстави для повернення виконавчого листа стягувачеві, в тому числі і відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення скарги в частині визнання неправомірною та скасування постанови від 03 березня 2021 року в рамках виконавчого провадження № 64224688 про повернення виконавчого документа стягувачу за виконавчим листом № 643/536/15-ц про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 29 грудня 2009 року на загальну суму 924 514 грн. 43 коп.

В той же час вимоги заявника за скаргою, в іншій частині задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до п. 18 ППВССУ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» та п.7 постанови ВСУ №14 від 26 грудня 2003 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», суд не має права зобов`язувати державного виконавця до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби. Суд не вправі перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесенні до компетенції державного виконавця вказуючи на те, яке саме рішення він має прийняти, а відтак у даному випадку відсутні належні процесуальні підстави для зобов`язання його вчинити певні дії. Державний виконавець зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії щодо примусового виконання рішень в силу закону, а не внаслідок його зобов`язання судом.

Вимоги заявника про постановлення окремої ухвали суду, згідно ст. 262 ЦПК України, також не підлягають задоволенню, оскільки постановлення окремої ухвали з підстав, передбачених ч.3 ст.262 ЦПК України є правом, а не обов`язком суду.

Відповідно до ч.1 ст.262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб і встановивши причини та умови, що сприяли вчиненню порушення, може постановити окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.

Між тим, проаналізувавши доводи, на які посилається ОСОБА_1 , суд не вбачає підстав для постановлення окремої ухвали.

Враховуючи те що, свідомого порушення прав скаржника Московським відділом державної виконавчої служби у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) суд не вбачає, а тому вважає, що підстав для постановлення окремої ухвали немає.

Частиною першою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Статтею 133 ЦПК України визначено види судових витрат, які складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Заявником на підтвердження надання йому правової допомоги надано копію договору про надання правової допомоги №02-15/04-21 від 15.04.2021року, копію калькуляції-рахунку, копію акту приймання-передачі наданих послуг з правової допомоги від 15.04.2021року, та копію квитанції від 15.04.2021року, в якій зазначено: гонорар адвоката за Договором №02-15/04-21 від 15.04.2021року, отримувач: ОСОБА_7 , платник: ОСОБА_1 , сума сплати 2560,00грн.

За таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з Московського відділу державної виконавчої служби у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) на користь ОСОБА_6 витрат на професійну правничу допомогу пропорційно до задоволених вимог в сумі 512,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.. 258 260, 447 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 / АДРЕСА_2 /, на дії та бездіяльність державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) /м.Харків, пл. Захисників України, 7/8/, заінтересована особа: ОСОБА_2 / АДРЕСА_3 / задовольнити частково.

Визнати неправомірною та скасувати постанову старшого державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Ісаєвої Єлизавети Андріївни від 03 березня 2021 року в рамках виконавчого провадження № 64224688 про повернення виконавчого документа стягувачу за виконавчим листом № 643/536/15-ц.

В іншій частині скарги відмовити.

Стягнути з Московського відділу державної виконавчої служби у м.Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) () на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) понесені на професійну правничу допомогу судові витрати у розмірі 512,00 грн.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом 15 днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали, зазначений строк обчислюється з дня складення повної ухвали.

Суддя Т.М.Довготько