КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 752/5868/17 Головуючий у 1 інстанції: Мазур Ю.Ю.
Провадження № 22-ц/824/6613/2021 Доповідач: Шебуєва В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Оніщука М.І., Крижанівської Г.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Крилової Олени Леонідівни , яка діє від імені та в інтересах Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 03 лютого 2021 року в справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

17 березня 2017 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Посилаєтсья на те, що 19 лютого 2013 року між банком та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, згідно умов якого відповідачка отримала кредит у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. ОСОБА_2 погодила, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами Банку», що викладено на банківському сайті, складає між нею та АТ КБ «Приватбанк» договір. Відповідно до розрахунку банку станом на 28.02.2017 року заборгованість відповідачки ОСОБА_2 за кредитним договором становить 38 331,96 грн., з яких: 2721,17 грн. - заборгованість за кредитом, 29871,89 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3437,38 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. фіксованої частини штрафу; 1801,52 грн. процентна складова штрафу. З урахуванням викладеного АТ КБ «Приватбанк» просив стягнути з ОСОБА_2 вказану заборгованість.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 05 грудня 2017 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено.

В лютому 2019 року ОСОБА_2 подала заяву про перегляд заочного рішення суду.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 21 лютого 2020 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення суду задоволено. Скасовано заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 05 грудня 2017 року та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 03 лютого 2021 року в позові АТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі представник АТ КБ «Приватбанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами Просить ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь банку заборгованість в загальному розмірі 4193,81 грн. Посилається на неправильне застосування положеннь ст. 257, п. 1 ч. 2 ст. 258, ч. 4 ст. 267 ЦК України та безпідставне застосування до позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» наслідків спливу позовної давності. Зазначає, що анкетою-заявою ОСОБА_2 не було визначено строку та порядку повернення коштів, відтак АТ КБ «Приватбанк» мав право стягнути фактично отримані кошти в будь-який момент. Це відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Відповідно, суд безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог банку про стягнення фактично отриманих відповідачкою коштів в сумі 2721,17 грн. і процентів. Вважає, що з відповідачки на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягали стягненню проценти за користування коштами відповідно до ст. 1048 ЦК України в розмірі облікової ставки НБУ. За розрахунком АТ КБ «Приватбанк» сума процентів, яка підлягає стягненню із відповідачки за період з 19 лютого 2013 року по 28 лютого 2017 року, має становити 1472,64 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України справа призначена до розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи за наявними в матеріалах справи документами.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 19 лютого 2013 року з метою отримання банківських послуг ОСОБА_2 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, на підставі якої отримала кредитну картку «Універсальна». Відповідно до анкети-заяви відповідачка погодила, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та АТ КБ «Приватбанк» договір.

Відповідно до наданого АТ КБ «Приватбанк» розрахунку станом на 28.02.2017 року заборгованість відповідачки ОСОБА_2 за кредитним договором становить 38 331,96 грн., з яких: 2721,17 грн. - заборгованість за кредитом, 29871,89 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3437,38 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. фіксованої частини штрафу; 1801,52 грн. процентна складова штрафу, яку і просив стягнути АТ КБ «Приватбанк».

Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк». Суд першої інстанції виходив з того, що на підтвердження укладення з ОСОБА_2 договору про надання кредиту, позивач надав судуанкету-заявуОСОБА_2 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 19лютого 2013 року.Проте з наданого позивачем розрахунку вбачається, що заборгованість у відповідачки з`явилася у травні 2013 року, а з позовом до суду позивач звернувся лише 17 березня 2017 року, тобто з пропуском загальної позовної давності.

Колегія суддів не може погодитися висновками суду першої інстанції.

Згідно з ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Заявляючи вимоги про стягнення заборгованості, АТ КБ «ПриватБанк» посилався на те, що 19 лютого 2013 року між банком та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір шляхом підписання останньою анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.

АТ КБ «ПриватБанк» надало суду копію анкети-заяви відповідачки, витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, довідку про умови кредитування, розрахунок заборгованості.

Разом з тим, витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та довідка про умови кредитування не містять підпису відповідачки ОСОБА_2 . Анкета-заява відповідачки також не містить даних про порядок та строки повернення заборгованості.

Відтак, відсутні підстави вважати, що сторонами було погоджено умови порядку та строків повернення фактично отриманих відповідачкою коштів.

Відповідно до постанови від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17 Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Заява-анкета позичальника не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

В цій же постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, АТ КБ «ПриватБанк» має право вимагати повернення йому коштів в будь-який час.

Як вбачається з розрахунку заборгованості АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_2 періодично вносила кошти на кредитну картку, що також не спростовувалося нею в суді першої інстанції. Останнє поповнення карткового рахунку здійснене 02 липня 2014 року, що свідчить про визнання відповідачкою боргу. Вчинення особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, є підставою для переривання позовної давності (ч. 1 ст. 264 ЦК України).

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що АТ КБ «ПриватБанк» заявив позов про стягнення з ОСОБА_2 фактично отриманих сум з пропуском загальної позовної давності та безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог з цих підстав.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_2 посилалася на сплив позовної давності та недоведеність розміру заборгованості. Разом з тим, вона не спростовувала факт отримання і користування кредитною карткою, а не надала доказів повернення кредитних коштів.

Враховуючи викладене, з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню різниця між сумами отриманих нею коштів та сумами, що зараховані в погашення заборгованості, що відповідно до розрахунку апеляційного суду з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду становить 1983,72 грн.

Разом з тим, колегія суддів не вбачає підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за процентами, оскільки установлено, що сторонами не було погоджено умови кредитування в частині нарахування та сплати процентів. Колегія суддів враховує, що в апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» вже не наполягало на стягненні з відповідачки процентів в сумі 29871,89 грн. та просило стягнути проценти не за ставкою 30,00%, 34,80% та 43,20% річних, як зазначено в розрахунку заборгованості, доданому до позовної заяви, а за обліковою ставкою НБУ, посилаючись на положення ч. 1 ст. 1048 ЦК України, надавши новий розрахунок. Такі вимоги АТ КБ «ПриватБанк» не можуть бути задоволені, оскільки не були предмтеом розгляду в суді першої інстанції. Так само не підлягають задоволенню вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення комісії та неустойки.

Враховуючи викладене, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 03 лютого 2021 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в сумі 1983,72 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно до задоволених позовних вимог з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню 80,00 грн. судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, та 120,00 грн. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, а всього 200,00 грн. судових витрат.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Крилової Олени Леонідівни , яка діє від імені та в інтересах Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», задовольнити частково.

Скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 03 лютого 2021 року та ухвалити нове судове рішення.

Позов Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» фактично отриману суму кредитних коштів в розмірі 1983,72 грн.

В іншій частині позову Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк»відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» 80,00 грн. судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, та 120,00 грн. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, а всього 200,00 грн. судових витрат.

Дані про учасників справи:

Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д,

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Оніщук М.І.

Крижанівська Г.В.