Дата документу 06.07.2021 Справа № 323/2511/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/2262/21 Головуючий у 1-й інстанції: Гуцал О.П.
Є.У.№ 323/2511/20 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2021 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської А.В.,

секретар Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператора газорозподільної системи «Запоріжгаз» про визнання недійсним Акту про порушення № від 02.09.2020 року,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 31 березня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» про визнання недійсним Акту про порушення № від 02.09.2020.

В обґрунтування позову зазначено, що за адресою АДРЕСА_1 працівниками відповідача складено Акт про порушення № від 02.09.2020. Споживачем послуг з газопостачання за вказаною адресою є його мати ОСОБА_2 , яка на час складання акту про порушення та на час подання позову знаходилася за межами України. Він не є споживачем послуг з газопостачання за даною адресою, оскільки не проживає та не зареєстрований в зазначеному будинку, а лише наглядає за будинком у відсутність матері. Під час складання спірного акту про порушення працівники відповідача допустили численні порушення, а саме: йому не повідомлено про право надати заперечення на складений акт, не вручено на місці складення копію акту про порушення, спірний акт про порушення був заповнений завчасно, до виявлення порушення та не відповідає формі Додатку 16 Кодексу ГРМ.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 31 березня 2021 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» про визнання недійсним Акту про порушення № від 02.09.2020 року.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом неповно з`ясовані фактичні обставини справи, порушено норми матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, і ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Вважає, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, таким що ухвалено на підставі неповно і не всебічно з`ясованих обставин справи. Суд першої інстанції не врахував вимоги діючого цивільного процесуального кодексу України та не виклав в повному обсязі позовні вимоги позивача, а також не вказав про вирішення заявлених ним клопотань.

У відзиві на апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» вказує, що апеляційна скарга є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню. Оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, таким що ухвалено з дотриманням вимог чинного законодавства. Просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

За вимогами п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скарг без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуваними діями працівників «Запоріжгазу» будь-які права і охоронювані законом інтереси права ОСОБА_1 не порушені. Позивач не є споживачем послуг із газопостачання, оскільки в будинку, де виявлені порушення, не зареєстрований та не проживає. Власником житлового будинку і стороною договору розподілу природного газу є його мати ОСОБА_2 , стосовно якої комісією з розгляду актів про порушення було прийнято рішення про його часткове задоволення та здійснено нарахування вартості не облікованого об`єму природного газу і його вартості.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Встановлено, що споживачем послуг із газопостачання за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 , що підтверджується заявою-приєднанням до умов договору розподілу природного газу (для побутового споживача) від 29.01.2020 та договором дарування від 27.10.2017 (а.с.136-140).

Як вказано у позовній заяві та встановлено судом, позивач не проживає та не зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , а лише здійснює нагляд за будинком на прохання ОСОБА_2 , яка є його матір`ю, в період її відсутності.

Позивач не вважає себе споживачем послуг із газопостачання, на чому наполягав під час розгляду справи як у суді першої, так і у суді апеляційної інстанцій.

Судом також встановлено, що представництво інтересів ОСОБА_2 позивач ОСОБА_1 не здійснює, повноважень на вчинення будь-яких правочинів, оскарження неправомірних дій та рішень, ведення справ у суді від імені ОСОБА_2 позивач не має.

Предметом спору у даній справі є Акт про порушення № від 02.09.2020, який позивач просить суд визнати недійсним (а.с.117).

02.09.2020 в присутності позивача як представника споживача працівниками оператора ГРМ АТ «Запоріжгаз» Домашенко С.В. та Герман О.П. складено акт про порушення № за адресою: АДРЕСА_1 , в якому вказано про порушення Кодексу газорозподільних систем: розділу 11 гл.2 п.1.3 несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ, розділ 11 гл.2 п.3.1 пошкодження ЗВТ (лічильника газу) або робота комерційного ВОГ чи його складових в позаштатному режимі, внаслідок чого витрата (споживання) природного газу комерційним ВОГ не обліковується або обліковується некоректно.

У вказаному акті про порушення зазначено про надання доступу для демонтажу лічильника на експертизу службі метрології та про засідання комісії оператора ГРМ з розгляду цього акта 25.09.2020. Акт про порушення підписаний представниками оператора ГРМ, головним спеціалістом юрисконсультом юридичного відділу виконавчого комітету Оріхівської міської ради Біланом С.Ю., та наявна відмітка про відмову від підписання акту представником споживача ОСОБА_1

11.09.2020 представниками АТ «Запоріжгаз» складено акт №017987 про демонтаж-монтаж/пломбування засобу вимірювальної техніки за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний акт підписаний ОСОБА_1 , який в акті зазначений як споживач (а.с.119).

11.09.2020 представниками АТ «Запоріжгаз» складено протокол №000852 про направлення засобу вимірювальної техніки на експертизу, підписаний ОСОБА_1

29.09.2020 комісією, затвердженою наказом Оператора ГРМ-АТ «Запоріжгаз» №На-73-0818 від 03.08.2018, проведено експертизу лічильника та виявлено механічне пошкодження посадкового місця пломби, встановленої з правої сторони відлікового механізму. За висновком комісії виявлено несанкціоноване втручання в роботу ЗВТ, наявні сліди самовільної зміни або самовільного монтажу/демонтажу пломби (пломби зі свинцевою вставкою із зазначенням року повірки), встановленої з правої сторони відлікового механізму для захисту гвинта, що фіксує відліковий механізм до корпусу лічильника. Наявне механічне пошкодження посадкового місця пломби у вигляді задирів корпуса (скла) посадкового місця пломби в нижній частині. Наявний доступ в роботу відлікового механізму (а.с.144).

Комісією з розгляду актів про порушення АТ «Запоріжкгаз», яка визначає їх правомірність та приймає щодо них відповідне рішення, 09.10.2020 розглянуто спірний Акт про порушення № від 02.09.2020 стосовно споживача ОСОБА_2 та прийнято рішення Акт про порушення задовольнити частково в частині втручання в роботу ЗВТ, про що було складено протокол №1898 (а.с.145).

На підставі вказаного рішення відповідачем складено Акт-розрахунок не облікованого об`єму природного газу, згідно якому ОСОБА_2 з приводу виявлених порушень - несанкціонованого втручання в роботу лічильника газу нараховано до сплати 5 384, 59 грн (а.с.146).

19.10.2020 на адресу ОСОБА_2 АТ «Запоріжгаз» направив Акт-розрахунок недолікованого (донарахованого) об`єму природного газу та рахунок на сплату (а.с.148).

Правовідносини між газорозподільними підприємствами та споживачами природного газу (населенням) урегульовано Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року № 2494, а також договорами про приєднання споживача до газорозподільної системи.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» споживачі природного газу - фізичні особи (населення), фізичні особи - підприємці та юридичні особи, які відповідно до договору користуються послугами з газопостачання та використовують природний газ для приготування їжі, опалення, підігріву води, а також як паливо або сировину.

Пунктом 4 глави 1 розділу 1 Кодексу газорозподільних систем, затвердженого Постанова Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг N 2494, 30.09.2015, визначено, що споживач природного газу (споживач) - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, об`єкти якої в установленому порядку підключені до/через ГРМ Оператора ГРМ, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, зокрема в якості сировини, а не для перепродажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування; безпеку продукції; необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав; об`єднання в громадські організації споживачів (об`єднання споживачів).

У відповідності до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 ЦК України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац дванадцятий частини другої статті 16 ЦК України).

Згідно з частинами першою, другою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним і не суперечить закону, а закон або договір, у свою чергу, не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Відповідні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс18, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, провадження № 12-187гс18, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, провадження № 14-338цс18.

Згідно до п.4 глави І розділу І Кодексу газорозподільних систем (далі - Кодекс ГРМ), споживач природного газу (споживач) - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, об`єкти якої в установленому порядку підключені до/через ГРМ Оператора ГРМ, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, зокрема в якості сировини, а не для перепродажу. Побутовий споживач - споживач, що є фізичною особою та придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх житлових приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність.

Пунктом 2 глави 1 розділу VI Кодексу ГРМ передбачено, що доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до газорозподільної системи для споживання природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та Оператором ГРМ (до газорозподільної системи якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору в порядку, визначеному цим розділом.

Згідно з пунктом 4 глави 3 Розділу VI Кодексу ГРМ, договір розподілу природного газу між Оператором ГРМ та споживачем укладається шляхом підписання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу, що відповідає Типовому договору.

Главою 5 розділу ХІ Кодексу ГРМ визначено порядок оформлення акта про порушення.

Зокрема, у разі виявлення у споживача або несанкціонованого споживача порушень, визначених у главі 2 цього розділу, на місці їх виявлення представником Оператора ГРМ складається акт про порушення за формою, наведеною в додатку 16 до цього Кодексу.

Акт про порушення після пред`явлення представником Оператора ГРМ службового посвідчення складається в присутності споживача/несанкціонованого споживача та/або незаінтересованої особи (представника власника/користувача, на території чи об`єкті якого сталося порушення, або органу місцевого самоврядування) за умови посвідчення його особи та засвідчується їх особистими підписами. У разі якщо комерційний вузол обліку, на якому сталося порушення, знаходиться на території (в приміщенні) Оператора ГРМ, останній повинен завчасно попередити споживача про час і місце складання акта про порушення.

Акт про порушення складається в двох примірниках, один з яких залишається у споживача (несанкціонованого споживача), який має право внести до акта про порушення свої зауваження та заперечення.

Представник Оператора ГРМ перед складанням акта про порушення зобов`язаний повідомити споживача (несанкціонованого споживача) про його право внести зауваження та заперечення до акта про порушення, викласти мотиви своєї відмови від його підписання або підписати його без зауважень.

У разі незгоди споживача (несанкціонованого споживача) із зафіксованим в акті про порушення порушенням, яке стосується пошкодження пломб (крім факту їх відсутності або спрацювання магнітного індикатора), пошкодження ЗВТ/лічильника газу (крім явних ознак навмисного в них втручання), він може вимагати проведення їх експертизи чи позачергової або експертної повірки у порядку, визначеному цим Кодексом. У такому разі в акті про порушення робиться відповідний запис, при цьому представник Оператора ГРМ здійснює заходи щодо пакування пошкодженої пломби та/або лічильника газу (ЗВТ) та складає відповідний акт про направлення їх на експертизу чи позачергову або експертну повірку. До отримання їх результатів нарахування, передбачені цим Кодексом, не застосовуються.

На дату складання акта про порушення представник Оператора ГРМ забезпечує усунення виявленого порушення, про що в акті про порушення робиться відповідний запис. У разі неможливості усунути порушення на дату складання акта про порушення (відсутні відповідні засоби чи повноваження) представник Оператора ГРМ робить відповідний запис в акті про порушення та надалі забезпечує контроль за усуненням порушення, що підтверджується окремо складеним актом про усунення порушення.

Під час складання акта про порушення, акта про усунення порушення, акта про припинення/відновлення газопостачання тощо представниками Оператора ГРМ обов`язково фіксуються та зазначаються у вищезазначених актах показання лічильника газу (ЗВТ), за винятком випадків відмови у доступі до об`єкта споживача, де розташований лічильник газу (ЗВТ).

Акт про порушення має бути розглянутим комісією з розгляду актів про порушення Оператора ГРМ, яка визначає його правомірність та приймає щодо них відповідне рішення. Засідання комісії з розгляду акта про порушення має бути проведено Оператором ГРМ не пізніше двомісячного строку з дня складання акта про порушення (крім випадку очікування результатів експертизи ЗВТ, яка проводиться суб`єктами судово-експертної діяльності, діяльність яких регулюється Законом України «Про судову експертизу»).

Акт про порушення є службовим документом, що підтверджує факт порушення, носієм доказової інформації про виявлені представниками Оператора ГРМ порушення побутовими споживачами вимог законодавства.

На підставі акта про порушення приймається відповідне рішення комісією з розгляду актів про порушення Оператора ГРМ, що і є підставою для настання відповідних наслідків - нарахування фактичного об`єму спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу по побутовому споживачу за відповідний календарний місяць за граничними об`ємами споживання природного газу населенням.

Звертаючись до суду із вимогами про визнання неправомірними дій працівників «Запоріжгазу» під час складання Акту про порушення Кодексу ГРМ та визнання недійсним Акту про порушення, ОСОБА_1 зазначав, що не є споживачем послуг із газопостачання, постійно не проживає і не зареєстрований в будинку, власником якого є його мати, яка в період виникнення спірних правовідносин перебувала за межами України.

Суд першої інстанції, установивши, що Акт про порушення є фіксацією дій Оператора ГРМ згідно законодавчих приписів Кодексу ГРМ, рішення про задоволення Акту про порушення і донарахування не облікованого об`єму природного газу прийняті відповідачем відносно ОСОБА_2 , певних обов`язків безпосередньо на позивача, який не є споживачем послуг із газопостачання, не покладає, а відтак не порушує його прав та інтересів, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Право на захист це самостійне суб`єктивне право, яке з`являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оскарження останнього. Таким чином, відсутність у позивача прав чи обов`язків у зв`язку із оскаржуваним Актом про порушення не породжує для останнього і права на захист, тобто, права на звернення із позовом до суду.

За таких обставин доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильну оцінку зібраним у справі доказам є неспроможними.

Оскільки судом правильно вирішена справа, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, є правильним і обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому колегія не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову, як про це вимагає позивач.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують. оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону і матеріалам справи, підстав для його скасування судова колегія не вбачає.

Оскаржуване рішення не є перешкодою для звернення споживача ОСОБА_2 за захистом свого порушеного права у спосіб, передбачений законом.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Керуючись ст.ст. 268, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 31 березня 2021 у цій справі без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 07 липня 2021 року.

Головуючий І.В. Кочеткова
Судді А.В. Дашковська

О.М. Кримська