КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 705/3275/18 Апеляційне провадження № 22-ц/824/7679/2021Головуючий у суді першої інстанції - Мицик Ю.С. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2021 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Крижанівська Г.В.,

секретар Ющенко Я.М.,

за участю:

представник відповідача ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 січня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договорами позики.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилався на те, що протягом 2008-2014 року між сторонами було укладено договори позики, за якими ОСОБА_3 було надано ОСОБА_2 грошові кошти на загальну суму 180 000 доларів США, про що складено відповідні розписки: від 20.08.2008 року на суму 50 000 доларів США, від 20.09.2008 року на суму 50 000 доларів США, від 07.06.2013 року на суму 30 000 доларів США, від 26.08.2013 року на суму 20 000 доларів США, від 01.08.2014 року на суму 30 000 доларів США.

При цьому, оскільки в розписках від 20.08.2008 року, від 20.09.2008 року, від 07.06.2013 року, від 26.08.2013 року не було встановлено строку повернення позики, позивач листом від 20.03.2018 року звернувся до відповідача з вимогою повернути отримані ним кошти на загальну суму 180 000 доларів США.

Разом з тим, позивач зазначав, що отримавши вказаний лист-вимогу 27.03.2018 року, відповідач свої зобов'язання за договорами позики не виконав та борг не повернув.

За вказаних обставин, а також враховуючи те, що строк погашення боргу за договором позики від 01.08.2014 року минув ще 01.08.2015 року, позивач звернувся до суду з цим позовом, згідно з яким просив: стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договорами позики у розмірі 4 734 000,00 грн., що в еквіваленті становить 180 000 доларів США, та 3% річних у розмірі 16 123 доларів США.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 27.01.2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму боргу за договорами позики у розмірі 160 000 доларів США та 3 % річних у розмірі 14 362,63 доларів США. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 8 539 грн. 00 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 29 370 грн. 00 коп. (т. 2, а.с. 144-152).

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить рішення в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити у нове судове рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

Так, в обґрунтування апеляційної скарги вказує на неврахування судом першої інстанції наступних обставин в їх сукупності:

- лист позивача від 19.03.2018 року не є вимогою про повернення коштів у розумінні положень ч. 1 ст. 1049 ЦК України;

- не направлення позивачем належної вимоги про повернення коштів свідчить про відсутність у відповідача обов'язку повернути кошти, а також про передчасність подання позовної заяви про їх стягнення (т. 2, а.с. 155-160).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15.04.2021 року апеляційну скаргу залишено без руху (т. 2, а.с. 166, 167).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 17.05.2021 року поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження у справі та надано учасникам справи строк для подання відзиву.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 17.05.2021 року справу призначено до розгляду.

Представник відповідача у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Позивач та/або його представник у судове засідання не з'явився. 03.06.2021 року до суду апеляційної інстанції надійшла заява позивача, в якій він просив розгляд справи проводити без його участі та без участі його представника.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, у період з 2008 року по 2014 рік між сторонами були укладені договори позики оформленні розписками.

Так, зокрема 20.08.2008 року ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_3 кошти в сумі 50 000,00 дол. США, що підтверджується розпискою, яка наявна в матеріалах справи.

Крім того, 20.09.2008 року ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_3 кошти в сумі 50 000,00 дол., що підтверджується розпискою, яка наявна в матеріалах справи.

07.06.2013 року ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_3 кошти в сумі 244 800 грн. (30 000, 00 дол.), що підтверджується розпискою, яка наявна в матеріалах справи.

26.08.2013 року ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_3 кошти в сумі 20 000,00 дол. (163 000, 00 грн.), що підтверджується розпискою, яка наявна в матеріалах справи.

01.08.2014 року ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_3 кошти в сумі 30 000,00 дол. США (в еквіваленті 375 000,00 грн.), які зобов`язався повернути через рік, що підтверджується розпискою, яка наявна в матеріалах справи.

При цьому, згідно висновку експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 11.03.2020 року № 34116/34117/19-32, підписи від імені ОСОБА_2 , які містяться нижче рукописного тексту у розписці від 20.08.2008 року на суму 50 000, 00 дол. США; розписці від 20.09.2008 року на суму 50 000, 00 дол. США; розписці від 07.06.2013 року на суму 30 000, 00 дол. США; розписці від 26.08.2013 року на суму 20 000, 00 дол. США, які підшито до цивільної справи № 705/3275/18 (том 2 а.с.22-25), - виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки та застосування технічних засобів. Підпис від імені ОСОБА_2 , який міститься нижче рукописного тексту у розписці від 20.08.2008 року на суму 50 000, 00 дол. США, виконаний ОСОБА_2 ; підпис від імені ОСОБА_2 , який міститься нижче рукописного тексту у розписці від 20.09.2008 року на суму 50 000, 00 дол. США, виконаний ОСОБА_2 ; підпис від імені ОСОБА_2 , який міститься нижче рукописного тексту у розписці від 07.06.2013 року на суму 30 000, 00 дол. США, виконаний ОСОБА_2 ; підпис від імені ОСОБА_2 , який міститься нижче рукописного тексту у розписці від 26.08.2013 року на суму 20 000, 00 дол. США, виконаний ОСОБА_2 .

Також, у матеріалах справи міститься розписка за підписом позивача від 15.01.2017 року зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_3 отримав кошти у сумі 10 000,00 доларів США у рахунок погашення тіла кредиту та розписка за підписом позивача від 30.01.2018 року, зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 в рахунок погашення заборгованості 10 000,00 доларів США.

Рішенням суду першої інстанції, яке на оскаржено сторонами у цій частині, встановлено, що загальна сума коштів у розмірі 20 000,00 доларів США була повернута відповідачем позивачу у рахунок погашення заборгованості за договором позики від 01.08.2014 року.

Будь-яких доказів, які б підтверджували повернення відповідачем іншої частини позики на загальну суму 160 000,00 доларів США, матеріали справи не містять.

Натомість, як вірно встановлено судом першої інстанції, 19.03.2018 року позивач звертався до відповідача з вимогою про повернення коштів за вищенаведеними договорами позики та процентів протягом тридцяти днів з дня її пред'явлення, проте останній, отримавши цю вимогу, суму боргу у повному обсязі не повернув.

Посилання апелянта на те, що вищевказана вимога про повернення коштів не відповідає положенням ч. 1 ст. 1049 ЦК України, колегія суддів вважає безпідставними, адже зважаючи на заявлення цієї вимоги позивачем, тобто належним кредитором, зазначені у ній реквізити дружини позивача для повернення коштів не мають жодного значення для вирішення даного спору.

Щодо доводів апелянта про те, що у розписках від 20.09.2008 року, від 07.06.2013 року та від 26.08.2013 року вказана сума коштів (дол.), яка отримувалася в борг без зазначення країни походження, слід зазначити, що відсутність у розписці виду доларів або посилання на країну їх походження не є підставою вважати договір неукладеним, оскільки у такому випадку лише мають певні прогалини (недоліки) в змісті реального договору, які суду слід встановити, а сторонам довести на підставі інших доказів в сукупності.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що країною походження валюти грошового зобов`язання, визначених у розписках від 20.09.2008 року, від 07.06.2013 року та від 26.08.2013 року були саме долари США, адже зі змісту листа № 94/14 від 19.11.2014 року за підписом директора СПП "Агропоромресурси" Кучерявого Л.Б., направленого на адресу ОСОБА_3 , вбачається, що ОСОБА_2 , діючи як фізична особа одержав від ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 180 000,00 доларів США, які зобов`язувався повернути.

Більш того, повернення відповідачем частини боргу (20 000 доларів США) також відбулося саме в доларах США, що не оспорюється сторонами.

Жодних належних доказів на підтвердження іншою країни походження доларів відповідачем надано не було.

У свою чергу, відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

При цьому, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Також, ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Зокрема, вимоги ст. 625 ЦК України встановлюють, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість невиконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, встановивши, що відповідач не повернув позивачу суму грошових коштів у загальному розмірі 160 000,00 доларів США, отриманих відповідно до вищенаведених договорів позики, суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача суми боргу за договорами позики у розмірі 160 000,00 доларів США та 3% річних від суми позик за кожен день прострочення виконання зобов'язання у розмірі 14 362,63 доларів США, з яких: 4 126,03 доларів США - 3 % річних за договором позики від 20.08.2008 року за період з 28.04.2018 року по 26.01.2021 року; 4 126,03 доларів США - 3 % річних за договором позики від 20.09.2008 року за період 28.04.2018 року по 26.01.2021 року; 2 475,62 доларів США - 3 % річних за договором позики від 07.06.2013 року за період з 28.04.2018 року по 26.01.2021 року; 1 650,41 доларів США - 3 % річних за договором позики від 26.08.2013 року за період з 28.04.2018 року по 26.01.2021 року; 774,68 доларів США - 3 % річних за договором позики від 01.08.2014 року на суму позики у розмірі 30 000,00 доларів США за період з 06.03.2016 року по 14.01.2017 року; 1209,86 доларів США - 3 % річних за договором позики від 01.08.2014 року на залишок суми позики у розмірі 10 000,00 доларів США за період з 15.01.2017 року по 26.01.2021 року.

При цьому, слід наголосити, що обгрунтовано визначена судом першої інстанції сума 3% річних, яке підлягає стягненню на користь позивача у відповідності до положень ст. 625 ЦК України, відповідачем фактично визнана, оскільки апеляційна скарга не містить доводів на її спростування.

Отже, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення, спрямоване на відновлення порушених прав позивача.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Щодо розподілу судових витрат, слід зазначити, що у зв`язку з залишенням апеляційної скарги без задоволення, понесені скаржником судові витрати за подання апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 січня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 05 липня 2021 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

Г.В. Крижанівська