Справа № 523/6515/20
Провадження №2/523/2958/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" травня 2021 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м.Одеси в складі:

головуючої судді- Середа І.В.,

за участю секретаря судового засідання - Щербан О.Д.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 ,

представника третьої особи приватного нотаріуса - Котка А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №9 в м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича, державного підприємства «Сетам», ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Бежан Андрій В`ячеславович, Суворовська районна державна адміністрація в особі органу опіки та піклування Одеської міської ради про визнання недійсними електронних торгів, протоколу електронних торгів, акту про проведені електронні торги, свідоцтва про придбання нерухомого майна, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про визнання втратившим право користування та виселення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернувся з позовом до ОСОБА_3 , приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д.М., державного підприємства «Сетам», ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Бежан А.В., Суворовська районна державна адміністрація в особі органу опіки та піклування ОМР, про визнання недійсними електронних торгів, проведених 25.02.2020р., визнання недійсним протоколу електронних торгів від 25.02.2020р., акту про проведені електронні торги від 24.02.2020р., визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна серія І № 809 , скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний №51864386 від 03.04.2020р., та відновлення запису про реєстрацію права власності на квартиру, розташовану в АДРЕСА_1 /

В обгрунтування вимог позивач зазначив про незаконність дій приватного виконавця щодо оцінки та переданая на реалізацію іпотечного майна, закінчення строку дії звіту (висновку) про оцінку майна, необ 'єктивні дані зазначені в висновку про оцінку майна, проживання в іпотечній квартирі неповнолітнього та передчасність реалізації іпотечної квартири.

ОСОБА_3 у свою чергу 10.06.2020 р. звернулася з зустрічним позовом до ОСОБА_5 про визнання втратившим право користування квартирою АДРЕСА_1 , та виселення. В обґрунтування позову ОСОБА_3 зазначила, що вона є власником квартири на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна, а саме, вказаної квартири, виданого на підставі акту реалізації предмету іпотеки ВП №56863748 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бежан А.В. Право власності зареєструвала в законному порядку і в подальшому звернулася до ОСОБА_5 з повідомленням вимоги про виселення, однак він її проігнорував. До теперішнього часу не забезпечив доступ до квартири, ухиляється від передачі ключів від квартири. У зв`язку з наведеними обставинами вона змушена звернутися до суду з позовом.

Провадження у справі відкрито 13.05.2020 р. та призначено розгляд в порядку загального позовного провадження.

15.05.2020 р. судом забезпечено позов шляхом накладення арешту на квартиру.

19.10.2020 р прийнято зустрічний позов до провадження та об`єднано з первісним позовом

03.08.2020 р. від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позов, за змістом якого вважає його необгрунтованим через те, що дії виконавця з примусової реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів відповідають нормам Закону України «Про виконавче провадження», виконавцем встановлено ухилення боржника від добровільного виконання виконавчого документу строк дії звіту про оцінку майна не закінчився до передачі на реалізацію майна. Боржником оскаржувалися дії виконавця по оцінці майна, ухвалою суду провадження закрито, ухвала не оскаржувалася. Іпотекодержатель не надавав згоди на реєстрацію в квартирі неповнолітньої особи, тоді як умови іпотечного договору містили відповідні обмеження. Крім того, вказуючи на те, що дії державного виконавця, які не стосуються правил проведення торгів, мають самостійний спосіб оскарження та не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними, просив врахувати висновки Верховного Суду по таким же правовідносинам.

06.11.2020 р. від позивача ОСОБА_5 надійшов відзив на зустрічний позов, в якому він вказував на необгрунтованість, оскільки в квартирі зареєстрована та постійно проживає малолітня донька. Крім того, просив врахувати в судах різних рівнів розглядається чотири цивільні справи: за позовом ОСОБА_7 про визнання договору переуступки права вимоги недійсним, за позовами ОСОБА_2 про виселення ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , про стягнення заборгованості за кредитним договором та про звернення стягнення на предмет іпотеки.

07.12.2020 р. закінчено підготовче провадження та призначено у справі розгляд по суті.

16.04.2021 р. до суду надійшов відзив на позов відповідача ДП «Сетам» за змістом якого представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову ОСОБА_5 , оскільки вважає вимоги незаконними та необгрунтованими. ДП «Сетам» виконує функції організатора електронних торгів та діє в межах визначених Порядком реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 р. 25 лютого 2020 р. торги вказаної квартири пройшли успішно, вимогу Порядку дотримано. Доводи позову вказують на оскарження дій виконавця, які не можуть підставою для визнання торгів недійсними. Визначення вартості майна не входить до предмету доказування про визнання торгів недійсними. Позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження порушення порядку в ході проведення електронних торгів, що ці порушення вплинули на результат торгів, та що під час торгів були порушені його права. Також зазначив, що звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду є кінцевою стадією виконання рішення та попередній дозвіл органу опіки та піклування не потрібен на відчуження квартири. Також просив розглянути справу в його відсутності.

05.05.2021 р. від приватного виконавця надійшов відзив на позов разом з копіями матеріалів зведеного виконавчого провадження. За змістом відзиву приватний виконавець вказав на те, що приморським районним судом м.Одеси вже надано правову оцінку дім приватного виконавця при виконанні рішення суду та встановлено відсутність правових підстав на які посилався скаржник. Щодо строку дії звіту про оцінку майна зазначив, що строк не було порушено, оскільки 14.02.2019 р. направив звіт від 13.12.2018 р. до ДП «Сетам», тобто до закінчення шестимісячного строку (13.05.2019 р.). За умовами іпотечного договору ОСОБА_5 не повинен був реєструвати в квартирі інших осіб, а під час проведення виконавчих дій з опису та арешту майна боржника були присутні ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які повідомили, що іпотечна квартира здана в оренду, про що ОСОБА_7 письмово повідомила приватного виконавця про відсутність тривалий час її чоловіка ОСОБА_5 та зазначила про переїзд до нового місця мешкання за адресою: АДРЕСА_3 . В підтвердження чого було надано договір найму житлового приміщення та акт прийому передачі нерухомого майна від 01.09.2017 р. Вказані обставини спростовують доводи позивача про проживання у іпотечній квартирі неповнолітньої дитини на час проведення виконавчих дій. Рішення суду про стягнення боргу з ОСОБА_5 прийнято ще чотири роки тому. Весь цей час боржник ухилявся від його виконання. Вищенаведене нівелює доводи позивача про порушення його прав, які не грунтуються на жодному доказі та спростовуються матеріалами виконавчого провадження.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити з підстав вказаних в позові, заперечував проти зустрічного позову.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову ОСОБА_5 та підтримав зустрічний позов ОСОБА_3 .

Відповідач ОСОБА_2 заперечував проти вимог ОСОБА_5 з підстав вказаних у відзиві на позов, а також вказував на те неправильність обраного способу захисту, що є також підставою для відмови в позові.

Представник третьої особи приватного нотаріуса Бежан А.В. - - ОСОБА_9 просив відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 , вказував на їх безпідставність , оскільки позов не містить обгрунтувань вимоги про визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна, тоді як нотаріусом вчинено дії у відповідності до закону.

Представники відповідача ДП «Сетам» та Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування, повідомлені належним чином про розгляд справи, з заявами про відкладення розгляду справи не зверталися. Раніше представником відповідача було заявлено у відзиві клопотання про розгляд справи в його відсутності.

Заслухавши учасників справи, дослідивши надані докази, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_5 не підлягає задоволенню, а зустрічний позов ОСОБА_3 необхідно задовольнити виходячи з такого.

Судом встановлено, що за умовами кредитного договору № 157/1-11 від 20 квітня 2011 року, укладеного між АБ «ПОРТО-ФРАНКО» та ОСОБА_5 , ОСОБА_5 отримав кредит у розмірі 180 000 (сто вісімдесят тисяч) гривень та зобов`язався щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 23% (двадцять три відсотків) річних, а також здійснювати щомісячне погашення кредиту у строк до 19 квітня 2021 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором, між АБ «ПОРТО-ФРАНКО» та представником ОСОБА_5 - ОСОБА_7 (далі - іпотекодавець) 20 квітня 2011 року укладений іпотечний договір, посвідчений Зілковською К.Л., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 810 (далі - іпотечний договір), відповідно до якого, іпотекодавцем передано в іпотеку нерухоме майно: двохкімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 38,0 кв.м., житловою площею 25,8 кв.м, яка складається в цілому з приміщень: 1 - коридор, 2 - житлова, 3 - житлова, 4 - кухня, 5 - санвузол (далі - Предмет іпотеки) і належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі- продажу, посвідченого Зілковською К.Л., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 20 квітня 2011 року, номер у реєстрі 805.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28 липня 2016 року у справі № 522/15037/15-ц стягнуто з ОСОБА_5 та поручителя ОСОБА_7 заборгованість за кредитним договором № 157/1-11 від 20.04.2011 року у розмірі 259763,59 грн., яка складається із: 150 515,99 гривень заборгованості за кредитом, 66 346,99 гривень заборгованості за відсотками за період з 11.09.2014 року по 01.06.2016 року, 42900,61 гривень пені за виникнення простроченої заборгованості за період з 11.06.2015 року по 01.06.2016 року та судовий збір 2 097,27 гривень.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 15.09.2016 року провадження № 22-ц/785/6877/16 апеляційну скаргу ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 липня 2016 року - повернуто апелянтам.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі від 22 лютого 2017 року ухвалу апеляційного суду Одеської області від 15 вересня 2016 року скасовано, справу передано до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження у справі.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 15.05.2017 року провадження № 22-ц/785/3822/17 апеляційну скаргу ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 липня 2016 року - відхилено, рішення суду залишено без змін. Ухвала в подальшому не оскаржувалась.

04 жовтня 2016 року на виконання рішення Приморського районного суду м.Одеси, судом було видано виконавчі листи.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 11.06.2018 року по справі № 522/15037/15 замінено стягувача за виконавчими листами Приморського районного суду м.Одеси у справі № 522/15037/15 з АБ «ПОРТО- ФРАНКО» на ОСОБА_2 .

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д. М. від 26 липня 2018 року було відкрито виконавче провадження № 56863748 про стягнення вказаної заборгованості з ОСОБА_5

26 липня 2018 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Колечко Д. М. накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить на праві приватної власності ОСОБА_5 .

Приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Колечком Д. М. здійснено запити до банківських установ з метою отримання інформації про залишки коштів на рахунках та інформації щодо договорів ОСОБА_5 про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм індивідуального банківського сейфу, що охороняється банком та накладення арешту на кошти боржника.

На рахунок боржника ОСОБА_5 , відкритий у ПАТ «Державний ощадний банк України», накладено арешт.

12 вересня 2018 року на адресу приватного виконавця надійшла заява ОСОБА_7 , де вона повідомила що змінила місце мешкання та вказала нову адресу мешкання: АДРЕСА_3 , а квартиру надала в оренду, в додатках надала Договір найму житлового приміщення від 01.09.2017 року (квартири за адресою: АДРЕСА_1 )

08 жовтня 2018 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Колечко Д. М. накладено арешт на грошові кошти усіх видів на всіх рахунках боржника ОСОБА_5

11 жовтня 2018 року приватним виконавцем здійснено опис майна боржника та накладено арешт на його майно, зокрема квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , а також направлено сторонам виконавчого провадження, а саме ОСОБА_5 та ОСОБА_2 лист, відповідно до якого було повідомлено про накладений арешт на квартиру та роз`яснено про можливість досягти згоди щодо вартості майна.

16 листопада 2018 року приватним виконавцем призначено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому проваджені з метою отримання письмового висновку з питань оцінки ринкової вартості арештованого нерухомого майна, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно зі звітом про вартість майна товарної біржи «Профі-Т», складеним 13.12.2018 р., вартість вищевказаної квартири становить 455 993 грн., звіт отриманий приватним виконавцем 20 грудня 2018 року та того ж дня за вих. № 1538 на адресу сторін виконавчого провадження рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення, було направлено лист з повідомленням про оцінку арештованого майна, в якому було зазначено про вартість оціненого майна визначену суб`єктом оціночної діяльності, роз`яснені вимоги частини 5 статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» та було запропоновано ознайомитись з матеріалами виконавчого провадження.

28 грудня 2018року приватним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника. Копії зазначеної постанови були надіслані на виконання до банків та інших фінансових установ, та сторонам виконавчого провадження 28.12.2018 року за вих. № 1595.

14 лютого 2019 р. за вих.№330 приватним виконавцем прийнято постанову про звернення стягнення на майно боржника ОСОБА_5 у межах суми звернення стягнення за виконавчими документами, з урахуванням основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів та направлено ДП «СЕТАМ» заявку на реалізацію арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, а 18 лютого 2019 року інформацію про примусову реалізацію вказаного нерухомого майна внесено до системи електронних торгів арештованим майном СЕТАМ.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 08.05.2019 року закрито провадження у справі за скаргою ОСОБА_7 на дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича, в частині вимог щодо визнання недійсним звіту про оцінку майна двокімнатної квартири. Вказана ухвала суду набрала законної сили та не оскаржена.

Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 27.05.2019 року у справі № 523/7656/19, провадження № 2/523/3347/19, було зупинено реалізацію арештованого майна - двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна: 14360696, а 10.06.2019 року приватним виконавцем винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій. Того ж дня електроні торги по лоту №349713 - були зупинені, про що було внесені відповідні відомості до системи електронних торгів арештованим майном СЕТАМ.

Одеським апеляційним судом у справі № 523/76566/19; провадження №22-ц/813/4162/20, 31.01.2020 року скасовано ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 27.05.2019 року, а 05.02.2020 року приватним виконавцем винесено постанову про поновлення вчинення виконавчих дій.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 08 травня 2019 року, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду від 19.12.2019 року, скаргу ОСОБА_7 на дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. було залишено без задоволення.

Постановою Верховного суду від 15 квітня 2020 року ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 08.05.2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 19.12.2019 року скасовано та справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвала Верховного Суду мотивована необхідністю вирішити питання щодо визначення юрисдикції.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20 липня 2020 року провадження у цивільній справі за скаргою ОСОБА_7 на дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича, стягувач ОСОБА_2 - закрито.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 18.03.2019 року по справі № 523/12877/18 стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 нараховану пеню за період з 01.05.2018 року по 05.10.2018 року за кредитним договором № 157/1-11 від 20.04.2011 року в розмірі 170 534,44 гривень та судові витрати 1 705,34 гривень.

24 лютого 2020 року на адресу приватного виконавця надійшла заява боржника ОСОБА_5 про зупинення реалізації арештованого майна.

25 лютого 2020 року приватним виконавцем надано відповідь на заяву боржника про відсутність підстав для задоволення його заяви.

У зв`язку із відсутністю попиту перші торги з реалізації арештованого майна 20 березня 2019 р. не відбулись та на 02.05.2019 були призначені другі торги за ціною 364 794,40 грн.. Другі торги також не відбулись за відсутністю попиту та на 25.02.2020 були призначені треті торги за стартовою ціною 319 195,10 грн., за результатами торгу (лот № 349713) на яких майно було придбано ОСОБА_3 , за вищою ціновою пропозицією - 319195,10 грн.

12 березня 2020 року приватним виконавцем складено акт про реалізацію предмета іпотеки - двокімнатної квартири, загальною площею 38,0 кв.м., житловою площею 25,8 кв.м., реєстраційний номер майна в Реєстрі прав власності на нерухоме майно: 14360696, за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності боржнику - громадянину України ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб - платників податків НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на підставі договору купівлі - продажу від 20.04.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Зілковською К.Л. 20.04.2011 року, зареєстрованого в реєстрі за № 805, зареєстрованого Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості) 16.05.2011 року, номер запису: 100 в книзі: 759пр-10, зареєстрованого в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 16.05.2011 року, реєстраційний номер майна: 14360696. Цього ж дня винесено постанову про зняття арешту з реалізованого майна. приватним виконавцем на адресу боржника ОСОБА_5 . Також направлено листа з повідомленням, що після розподілу та перерахування стягнутих коштів, на рахунку з обліку депозитних сум приватного виконавця відкритого в національній валюті залишилась грошова сума у розмірі 8 894,82 грн та запропоновано надати боржнику відповідні банківські реквізити.

13 березня 2020 р. приватним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням рішення згідно виконавчого листа. Припинено чинність арешту майна боржника та скасовано заходи примусового виконання.

На підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна на аукціоні з реалізації заставленого майна, серія та номер :809, виданого 16.03.2020 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Бежан А.В. двохкімнатна квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 38,0 кв.м., житловою площею 25,8 кв.м., яка складається в цілому з приміщень: 1 - коридор, 2 - житлова, 3 - житлова, 4 - кухня, 5 - санвузол, зареєстрована на праві власності за ОСОБА_3 .

За нормами ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до вимог ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За нормами ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частина 1, 2 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», передбачено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Питання примусового виконання рішення суду врегульовано Законом України «Про виконавче провадження».

Так, згідно п.п. 6, 8 ч. 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням.

Нормами ст.10 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Згідно статті 48 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувана, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника.

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Необхідно звернути увагу, що визначено порядок примусової реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів.

Так, згідно ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження», реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України. Початкова ціна продажу нерухомого майна визначається в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону. Не реалізоване на електронних торгах нерухоме майно виставляється на повторні електронні торги за ціною, що становить 85 відсотків, а рухоме майно - 75 відсотків його вартості, визначеної в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону. У разі повторної нереалізації майна нерухоме майно виставляється на треті електронні торги за ціною, що становить 70 відсотків, а рухоме майно - 50 відсотків його вартості, визначеної в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону.

Положеннями пункту 3 розділу II Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 29 вересня 2016 р №2831/5, передбачено, що виконавець у строк не пізніше п`яти робочих днів після ознайомлення сторін із результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна готує проект заявки на реалізацію арештованого майна, який містить інформацію, передбачену абзацами третім - шістнадцятим пункту 2 цього розділу.

Матеріалами виконавчого провадження встановлено відсутність у боржника ОСОБА_5 грошових коштів та рухомого майна на які можливо звернути стягнення. Також судом було враховано ухилення боржника ОСОБА_5 від добровільного виконання виконавчого документа та від подання приватному виконавцю декларації про майновий стан. Сума стягнення перевищувала 20 розмірів мінімальної заробітної плати, у боржника ОСОБА_5 відсутні грошові кошти та рухоме майно на яке можливо було звернути стягнення, вказане нерухоме майно є предметом іпотеки та забезпечувало вимоги стягувача.

Згідно частини 6 статті 57 Закону України «Про виконавче провадження», звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні є дійсним протягом шести місяців з дня його підписання суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно. Якщо строк дійсності звіту про оцінку майна закінчився після передачі майна на реалізацію, повторна оцінка такого манна не проводиться.

Як було зазначено вище 14 лютого 2019 року приватний виконавець направив ДП «СЕТАМ» заявку на реалізацію арештованого майна шляхом проведення електронних торгів. Як зазначає позивач, звіт про оцінку квартири складений Торговою біржею «ПРОФІ-Т» як суб`єктом оціночної діяльності - 13.12.2018 року, відповідно шестимісячний строк дії звіту закінчувався 13.05.2019 року, тобто вже після передання майна на реалізацію ДП «СЕТАМ».

Встановлені обставини та вказані норми свідчить про відсутність порушень з боку приватного виконавця та відповідно спростовує доводи позивача ОСОБА_5 .

Згідно пункту 4.1.6. іпотечного договору іпотекодавець прийняв на себе зобов`язання не відчужувати предмет іпотеки у будь-який засіб та не обтяжувати його зобов`язаннями з боку третіх осіб (зокрема, не передавати його в оренду, найм, не передавати в наступну заставу тощо), не поселяти і не реєструвати інших осіб, не видавати довіреності на користування та/або розпорядження предметом іпотеки, а також не виступати поручителем за третіх осіб без отримання попередньої згоди на це від іпотекодержателя.

Відповідно до вимог ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до абз. 4 ч. 3 ст. 9 Закону України «Про іпотеку», іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування.

Згідно із ч. 3 ст.12 Закону України «Про іпотеку», правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передача в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Вказана квартира є предметом іпотеки за іпотечним договором, укладеним з ОСОБА_5 , що зумовлює відповідні обмеження у розпорядженні нею.

Судом встановлено і позивач не спростовував, що іпотекодержатель не надававзгоди на поселення в іпотечній квартирі будь-яких осіб.

Як видно з довідки КП ЖКС «Пересипський» 08.07.2015 р. в квартирі були зареєстровані дружина ОСОБА_7 та донька ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Разом з тим, судом встановлено, що в квартирі вони не проживають, живуть в іншій місцевості за адресою: АДРЕСА_3 , а житло здається в оренду

Вказане підтверджується додатком № 1 до Договору найму житлового приміщення та акту прийому- передачі нерухомого майна в оренду від 01.09.2017 року, на виконання умов договору найму (оренди) від 01.09.2017 року, за яким ОСОБА_7 передано ОСОБА_8 квартиру АДРЕСА_1 .

Стаття 650 ЦК України закріплює такий спосіб реалізації майна, як укладення договорів на біржах, аукціонах (торгах), конкурсах, та відсилає до інших нормативних актів, якими повинні встановлюватись особливості укладення цих договорів. До цього зводиться і норма ч. 4 ст. 656 ЦК України, згідно з якою до таких договорів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Відповідно до ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті (ч. 4 ст. 656 Цивільного кодексу України).

Статтею 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до статті 203 Цивільного кодексу України закріплено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: 1.Зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. 2.Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3.Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4.Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5.Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6.Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Суд звертає увагу на те, що позивачем не наведено, які ознаки недійсності містять результати електронних торгів проведені 25 лютого 2020 року.

Спірна квартира передана в іпотеку ще до реєстрації в ній неповнолітньої дитини, а отже, на час укладення іпотечного договору остання не мала права власності чи права користування нею, що, у свою чергу, унеможливлює порушення її прав на житло. При цьому дитина , як член сімї позивача має право користування квартирою відповідно до до статті 405 ЦК України, статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» та зберігає це право протягом часу перебування квартири в іпотеці.

Окремо необхідно зазначити, що Верховний Суд в постанові у справі №754/15589/14 висловив уже висновок, що звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду є кінцевою стадією виконання рішення суду, а тому попередній дозвіл органу опіки та піклування на відчуження квартири, право користування якою належить дитині, законом не вимагається.

Судом також не встановлено порушення статей 17, 18 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства», статті 12 Закону України від 02 червня 2005 року № 2623-IV «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» внаслідок проведення прилюдних торгів та продажу предмета іпотеки, оскільки за змістом вказаних вище правових норм дозвіл органу опіки та піклування на відчуження житлового приміщення, право користування яким мають неповнолітні, необхідний на момент укладення договору іпотеки.

Такі ж висновки були висловлені Верховним Судом в постанові від 15 травня 2019 року у справі № 678/301/12.

Наведені у позовній заяві доводи про незгоду з проведеною оцінкою арештованого іпотечного майна, а також відсутністю на сайті ДП «СЕТАМ» фото лише фасаду будинку в якому знаходиться квартира - не можуть бути підставою для визнання електронних торгів недійсними.

Cуд враховує висновки в постановах Верховного Суду України від 24 жовтня 2012 року від 23 вересня 2014 року № 3-112гс14, від 26 грудня 2012 року № 6-140цс12 та Верховного Суду у постанові від 02 травня 2018 року у справі №910/10136/17.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, враховуючи встановлені обставини та норми, які регулюють виниклі правовідносини позовні, а також межі заявлених вимоги і пістави, вимоги ОСОБА_5 є незаконними, оскільки не підтверджуються належними та допустимими доказами, тому не підлягають задоволенню.

Що стосуюється позову ОСОБА_3 , судом встановлено, що вона є власником квартири за результатами аукціону з реалізації заставленого майна . На вимогу звільнити квартиру позивач не реагує.

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частина 1 ст. 321 ЦК України, визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з нормою ст.319 ЦК власник володіє,користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до вимог п.8 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника.

Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються статтею 391 ЦК України «Захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння», якою визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Виходячи із встановлених обставин та висновків суду щодо відсутності підстав для задоволення вимог ОСОБА_5 , а відтак право власності відповідача, яке набуто на підставі аукціону щодо реалізації майна на виконання зобов`язань за рішенням суду, підлягає захисту, тому доводи ОСОБА_3 знайшли своє підтвердження і ОСОБА_5 підлягає визнанню таким, що втратив право користування квартирою.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК УРСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК УРСР.

Отже, за змістом цих норм особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення) - предмета іпотеки у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло, якщо іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

Разом з тим, суд враховує, що відчуження квартири відбулося шляхом її реалізації на електронних торгах на виконання рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором, а також те, що як позивач так і його малолітня дитина проживають за іншою адресою, тобто забезпечені житлом.

Отже, з метою захисту порушеного права власності ОСОБА_3 , а саме право користування, розпорядження майном, позивач ОСОБА_5 підлягає виселенню з спірної квартири.

Згідно з нормами ст.141 ЦПК України враховуючи задоволення вимог зустрічного позову, судовий збір у розмірі 840,80 грн. підлягає стягненню з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 ..

Керуючись ст.ст. 12,13, 76, 81, 89, 141,258-259, 263-265, 273, 354,355 ЦПК України,-

ВИРІШИВ

Відмовити ОСОБА_5 у задоволенні позову до ОСОБА_3 , приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича, державного підприємства «Сетам», ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Бежан Андрій В`ячеславович, Суворовська районна державна адміністрація в особі органу опіки та піклування Одеської міської ради про визнання недійсними електронних торгів, протоколу електронних торгів, акту про проведені електронні торги, свідоцтва про придбання нерухомого майна, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати ОСОБА_5 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Виселити ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення.

Повне рішення складено 10.06.2021 р.

Суддя