Провадження № 2-о/522/107/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2021 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді: Бондар В.Я.

за участі секретаря судового засідання: Бойко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області, про встановлення факту, що має юридичне значення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з заявою, в якій, після уточнення вимог, просить встановити юридичний факт про те, що дозвіл на імміграцію в Україну від 25.04.2017 року та посвідка на постійне проживання на території України серії НОМЕР_1 від 25.04.2017 року видані та належні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчують саме його особу та встановлюють усі його права, пов`язані із видачею таких документів.

Заява вмотивована тим, що встановлення того факту, що зазначені документи належать заявнику має юридичне значення, оскільки наявність розбіжності у написанні прізвища позбавляє ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , можливості отримати в установленому законом порядку посвідку на постійне проживання на території України.

Ухвалою суду від 16.11.2020 року заяву залишено без руху та надано строк на усунення недоліків.

Після усунення недоліків, ухвалою суду від 04.12.2020 року судом призначено справу до розгляду на 25.02.2021 року в порядку окремого провадження.

25.02.2021 року судове засідання через перебування судді у відпустці перенесено на 18.03.2021 року.

18.03.2021 року судом залучено до участі у справі як заінтересовану особу Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області, у судовому засіданні оголошено перерву до 29.04.2021 року.

29.04.2021 року з метою надання можливості ознайомлення заінтересованої особи з матеріалами справи, судове засідання відкладено на 28.05.2021 року.

14.05.2021 року до суду надійшов відзив, в якому представник Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області просила залишити заяву без задоволення.

28.05.2021 року з метою надання можливості ознайомитися з відзивом, судове засідання відкладено на 05.07.2021 року.

03.06.2021 року заявником подано уточнену заяву.

У судове засідання 05.07.2021 року учасники справи не з`явилися, викликані, представник заявника заявляв про проведення судового засідання за його відсутності, заяву підтримав.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що громадяни Азербайджану ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 отримав дозвіл на імміграцію в Україну 25.04.2017 року на підставі п. 1 ч. З ст. 4 Закону України «Про імміграцію», у зв`язку з тим, що його батько ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є громадянином України.

На підставі цього дозволу позивач був документований 25.04.2017 року посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_1 надавши до заяви про оформлення посвідки на постійне проживання належним чином засвідчений переклад на українську мову паспорту громадянина Азербайджану на ім`я ОСОБА_6 .

21.10.2019 до ГУ ДМС України в Одеській області звернувся з заявою про обмін посвідки на постійне проживання у зв`язку з втратою громадянин Азербайджану ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Особова справа № 361971 громадянина Азербайджану ОСОБА_1 була затребувана Департаментом у справах іноземців та осіб без громадянства ДМС України з метою дистанційної перевірки та 18.12.2019 була повернута до Головного управління.

ГУ ДМС України в Одеській області при перевірці відповідних даних було встановлено, що заявник надав належним чином засвідчений переклад свого свідоцтва про народження де прізвище його та його батька зазначено як « ОСОБА_7 », однак відповідно паспорту громадянина України батька іноземця, прізвище зазначено як на українській та російській мові як « ОСОБА_8 ».

Таким чином було встановлено, що дозвіл на імміграцію надано іноземцем на підставі неправдивих відомостей, так, відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України «Про імміграцію» дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів що втратили чинність.

Ці факти стали підставою для прийняття рішення щодо скасування посвідки на постійне проживання в Україні громадянину Азербайджану ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13.07.2020 року по справі № 420/698/20 задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДМС України в Одеській області від 21.01.2020 № 361971 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління ДМС України в Одеській області розглянути заяву-анкету ОСОБА_1 про видачу нової посвідки на імміграцію в Україну та постійне проживання.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ГУ ДМС України в Одеській області було подано апеляційну скаргу.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.10.2020 по справі № 420/698/20 апеляційну скаргу ГУ ДМС України в Одеській області задоволено частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13.07.2020 скасовано в частині зобов`язання Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області розглянути заяву-анкету ОСОБА_1 про видачу нової посвідки на імміграцію в Україну та постійне проживання.

Прийнято в цій частині постанову про відмову в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 . В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13.07.2020 залишено без змін.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції зазначив, що «документи позивача, подані ним у 2016 році для отримання дозволу на імміграцію в Україну прийняті уповноваженими посадовими особами органу, що реалізує державну політику у сфері імміграції, без зауважень, як достатні. За наслідками перевірки підстав та законності перебування позивача в Україні, справжності поданих документів та відповідності їх оформлення вимогам законодавства, жодних зауважень щодо поданих документів, зокрема щодо наявності розбіжності у прізвищі позивача та його батька не встановлено. Відповідач, маючи в розпорядженні надані позивачем документи, дійшов висновку, що позивач має отримати дозвіл на імміграцію як син громадянина України ОСОБА_9 .

Доказів того, що позивачем для отримання дозволу на імміграцію були повідомлені свідомо неправдиві відомості, подані підроблені документи чи документи, що втратили чинність, відповідачем суду не надано. Так само відповідачем не доведено, що за час проживання позивача в Україні виникли обставини, які б слугували підставами для скасування дозволу на імміграцію, передбаченими ст. 12 Закону України "Про імміграцію".

Тому суд дійшов до висновку, що оскаржуване рішення від 21.01.2020 № 361971 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину ОСОБА_1 , прийнято відповідачем за відсутності установлених законом підстав та всупереч наданим повноваженням.

Також суд вважає, що скасування відповідачем дозволу на імміграцію за відсутності будь-яких винних дій позивача, через виявлення помилки, допущеної уповноваженими посадовими особами органу, що реалізує державну політику у сфері імміграції, є порушенням принципу належного урядування, а покладання на позивача тягаря відповідальності шляхом скасування йому дозволу на імміграцію, за неналежну перевірку уповноваженою особою поданих документів свідчить про нерозсудливість відповідача при виконанні ним державних функцій у спірних правовідносинах».

Суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що оскаржуваним рішенням від 21.01.2020 № 361971 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , скасовано не тільки дозвіл на імміграцію, а також втрачену посвідку на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 25.04.2017 року.

На думу суду, навіть якщо в 2017 році посвідку на постійне проживання в Україні позивачу оформлено через помилку або зловживання посадових осіб суб`єкта владних повноважень, перекладати тягар вкрай негативних наслідків такої помилки або зловживання на особу (позивача у справі) є неприпустимим.

З урахуванням вищевказаного вірним є висновок суду першої інстанції, що оскаржуване рішення від 21.01.2020 № 361971 про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийнято відповідачем за відсутності установлених законом підстав та всупереч наданим повноваженням, а тому вірно скасовано судом першої інстанції».

За таких обставин, суд доходить висновку про доведеність того, що дозвіл на імміграцію в Україну від 25.04.2017 року та посвідка на постійне проживання на території України серії НОМЕР_1 від 25.04.2017 року належать ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

На підставі ст. 14 Закону України «Про імміграцію» особа може повторно подати заяву про надання дозволу на імміграцію через рік з дня прийняття рішення про відмову у наданні дозволу на імміграцію чи його скасування.

Відповідно до п. 16 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що без встановлення особи та статусу заявника неможливо здійснити розгляд питання щодо отримання ним дозволу на постійне проживання в Україні.

При цьому, відповідно до ст. 1 Закону України «Про імміграцію» визначає, що дозвіл на імміграцію це рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про імміграцію» дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції.

Квота імміграції встановлюється Кабінетом Міністрів України у визначеному ним порядку по категоріях іммігрантів:

1) діячі науки та культури, імміграція яких відповідає інтересам України;

2) висококваліфіковані спеціалісти і робітники, гостра потреба в яких є відчутною для економіки України;

3) особи, які здійснили іноземну інвестицію в економіку України іноземною конвертованою валютою на суму не менше 100 (ста) тисяч доларів США;

4) особи, які є повнорідними братом чи сестрою, дідом чи бабою, онуком чи онукою громадян України;

5) особи, які раніше перебували в громадянстві України;

6) батьки, чоловік (дружина) іммігранта та його неповнолітні діти;

8) особи, які безперервно проживали на території України протягом трьох років з дня встановлення їм статусу особи, яка постраждала від торгівлі людьми;

9) особи, які прослужили у Збройних Силах України три і більше років.

Дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається:

1) одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України;

2) особам, які є опікунами чи піклувальниками громадян України, або перебувають під опікою чи піклуванням громадян України;

3) особам, які мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням;

4) особам, імміграція яких становить державний інтерес для України;

5) закордонним українцям, подружжям закордонних українців, їх дітям у разі їх спільного в`їзду та перебування на території України;

6) особам без громадянства, які проживали на території України на підставі посвідки на тимчасове проживання протягом двох років з дня визнання їх особами без громадянства.

Дозвіл на імміграцію можна отримати на підставі заяви про надання дозволу на імміграцію, що передбачено ст. 9 Закону України «Про імміграцію».

Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, оскільки законодавством України визначено чіткий порядок встановлення факту проживання та набуття, прийняття чи встановлення належності до громадянства України, суд вважає, що встановлення даного факту є єдиним можливим способом для заявника отримати в установленому законом порядку посвідку на постійне проживання на території України.

Крім того, на переконання суду вимоги заявника щодо встановлення посвідчення дозволом на імміграцію в Україну від 25.04.2017 року та посвідкою на постійне проживання на території України серії НОМЕР_1 від 25.04.2017 року саме його особи та встановлення усіх його прав, пов`язаних із видачею таких документів, свідчить про наявність спору про право, а тому ці вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 5, 11, 76-80, 81, 89, 241, ст. 247, 258, 263-265, 268, 273, 293-300, 354 ЦПК України; суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області, про встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити частково.

Встановити факт про те, що дозвіл на імміграцію в Україну від 25.04.2017 року та посвідка на постійне проживання на території України серії НОМЕР_1 від 25.04.2017 року на ім`я ОСОБА_6 , належать заявнику - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У задоволенні решти вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення суду складено 07.07.2021 року.

Суддя В.Я.Бондар