1Справа № 335/9687/20 2/335/718/2021
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 січня 2021 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого судді Крамаренко І.А., за участю секретаря судового засідання Шутіної Г.Ю., представника позивача - адвоката Ями Дмитра Миколайовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Запоріжжі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -
Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що на підставі договору купівлі-продажу від 27.08.2003 їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 . З 30.04.2004 вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 . За згодою позивачки, чоловік зареєструвався у належній їй квартирі та до 2018 року вони проживали разом. У квітні 2018 шлюб між ними було розірвано. З 2018 року ОСОБА_2 покинув спірну квартиру, його теперішнє місце проживання позивачці не відомо. Також, зазначила, що починаючи з 2018 року по теперішній час відповідач не робив та не робить ніяких спроб повернутися у квартиру, проживати у ній не бажає. Станом на день подачі цього позову ОСОБА_2 залишається зареєстрованим у спірній квартирі, внаслідок чого позивач вимушена нести зайві витрати на оплату комунальних послуг, у зв`язку з цим позивачка просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .
Ухвалою суду від 20.11.2020 позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки на подання заяв по суті справи.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, але причини неявки у судове засідання не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності суду не надав.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З урахуванням положень ст. 223, ч. 4 ст. 280 ЦПК України та думки позивача щодо заочного розгляду справи, викладеної в його клопотанні, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та провести заочний розгляд справи.
Суд, дослідивши обставини справи, заслухавши пояснення представника позивача та свідків, перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, приходить висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 27.08.2003, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області, зареєстровано в реєстрі за № 1944 (а.с.6) та Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданого Орендним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації за № 1368692 від 01.09.2003 (а.с.7).
Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно: квартира АДРЕСА_1 на праві приватної власності (1/1 частки) належить ОСОБА_1 (а.с.8).
Відповідно до заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 04.04.2018 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - розірвано (а.с.9).
У відповідності із ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України, власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
У постанові Верховного суду України від 16.01.2012 зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстрації обліку залежить, зокрема від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; 405 ЦК України). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.
Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦК України. Згідно з ч. 2 цієї ж статті власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Статтею 405 ЦК України встановлено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Однак, частина 2 цієї статті передбачає втрату права на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік.
Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.
У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР „Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Оскільки судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не проживає у квартирі АДРЕСА_1 з 2018 року, що перешкоджає позивачці у здійсненні прав у користуванні зазначеним нерухомим майном, суд приходить до висновку про наявність достатніх підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування вказаним жилим приміщенням.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
У зв`язку з тим, що позивачем не заявлено вимог про стягнення судового збору, на підставі ст. 13 ЦПК України, суд залишає витрати по сплаті судового збору за позивачем.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 263-265, 280-283ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .
Повне судове рішення складено та підписано 25.01.2021.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подана заява про перегляд заочного рішення, або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя, протягом 30-ти днів. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ).
Суддя: І.А. Крамаренко