Ухвала

30 червня 2021 року

м. Київ

справа № 712/1536/15-ц

провадження № 61-4405св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Коротенка Є. В.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідачі: Черкаська міська рада, Державна реєстраційна служба України,

особа, яка не брала участі у розгляді справи та подала апеляційну скаргу, - ОСОБА_4 ,

особа, яка не брала участі у розгляді справи та подала касаційну скаргу, - ОСОБА_5 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Черкаської міської ради, Державної реєстраційної служби України про визнання права власності

за касаційною скаргою ОСОБА_5 як особи, яка не брала участі у справі, на ухвалу Черкаського апеляційного суду від 10 лютого 2020 року у складі колегії суддів: Новікова О.М., Храпка В. Д., Бондаренка С. І. та постанову Черкаського апеляційного суду від 17 вересня 2020 року у складі колегії суддів: Новікова О.М., Храпка В. Д., Вініченка Б. Б.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

У лютому 2015 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом, у якому просили визнати за ними право власності на 37/100 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ах.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачі посилалися на те, що 09 березня 1960 року їх батько та дідусь ОСОБА_6 отримав у користування 1/4 частину збудованого будинку АДРЕСА_1 . Приблизно в 1983-1984 роках до будинку він самочинно добудовав два коридори і кладову. 26 лютого 2001 року вони отримали свідоцтво на право власності на це житло з відображенням частки власності будинку при спільній частковій власності 1/5 частина без урахування самочинно добудованих приміщень.

При виготовленні технічного паспорта на житловий будинок станом на 03 січня 2001 року Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації помилково визначило, що у будинку АДРЕСА_1 п`ять квартир, оскільки він складається лише з чотирьох квартир. Помилка виникла внаслідок того, що частина четвертої квартири, куди входять добудовані два коридори і кладова, мають окремий вихід.

Рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 10 грудня 2014 року у справі № 712/9439/14-ц за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 визнано право власності на квартиру АДРЕСА_2 , площею 18,00 кв. м, що становить 17/100 частин домоволодіння.

На підставі рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 10 грудня 2014 року та свідоцтва від 26 лютого 2001 року на право власності на житло вони 30 грудня 2014 року звернулися до державного реєстратора прав на нерухоме майно із заявою про державну реєстрацію права власності на квартиру. Однак 16 січня 2015 року державний реєстратор прийняв рішення № 18666147 про відмову в державній реєстрації права власності. У зв`язку з цим посили позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Соснівський районний суд міста Черкаси рішенням від 02 березня 2015 року позов задовольнив. Визнав право власності на 37/100 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд за ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 в рівних частках кожному (тобто 37/300), а саме на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 з прибудовами літ. «А-1», «а», «а1», «а2», «а3», «а4», «а5», «а6», «а7», загальною площею 218,5 кв. м, житловою площею 111,10 кв. м, сарай літ. «В», гараж літ. «Б», вбиральня літ. «Г», огорожі № 1-7, 10, 11, водоколонка № 8, вигрібна яма № 9, до частки житлового будинку входять приміщення: 4-1 площею 7,5 кв. м; 4-2 площею 7,6 кв. м; 4-3 площею 18,1 кв. м; 4-4 площею 6,8 кв. м; 4-5 площею 2,1 кв. м; 4-6 площею 2,1 кв. м; 4-7 площею 7,1 кв. м; 4-8 площею 4,1 кв. м.

Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними. При цьому суд врахував акт опитування сусідів, у якому ніхто з них не заперечував проти визнання за позивачами права власності на квартиру АДРЕСА_3 у вказаному будинку. Також суд виходив з того, що позивачі є власниками 1/5 вказаного будинку на підставі свідоцтва про право власності від 26 лютого 2001 року та 17/100 на підставі рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 10 лютого 2014 року.

У січні 2020 року ОСОБА_4 як особа, яка не брала участі в справі, звернулася до суду з апеляційною скаргою на рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 02 березня 2015 року.

Короткий зміст ухвали та постанови апеляційного суду

Черкаський апеляційний суд ухвалою від 10 лютого 2020 року поновив ОСОБА_4 строк на апеляційне оскарження рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 02 березня 2015 року. Відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 02 березня 2015 року. Зупинив дію рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 02 березня 2015 року.

Черкаський апеляційний суд постановою від 17 вересня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнив. Рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 02 березня 2015 року скасував та ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позову відмовив. Вирішив питання про розподіл судових витрат.

Апеляційний суд мотивував постанову тим, що Черкаський апеляційний суд постановою від 17 березня 2020 року скасував рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 10 грудня 2014 року та ухвалив нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання за ними права власності на 17/100 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку з цим суд дійшов висновку, що вимоги позивачів про визнання за ними права власності на 37/100 частин спірного домоволодіння (включаючи вищевказану частку - 17/100) не ґрунтується на законі. Крім того, апеляційний суд взяв до уваги і те, що будинок про АДРЕСА_1 є окремим домоволодінням з визначенням часток власності між його співвласниками і не містить його поквартирного поділу. Співвласниками домоволодіння, крім позивачів, є також ОСОБА_4 (11/100 частин); ОСОБА_7 (33/100 частини) та ОСОБА_8 (19/100 частин), які не були залучені як відповідачі у цій справі. Встановлені обставини дають підстави для висновку, що позов поданий до неналежного відповідача і, відповідно, не підлягає задоволенню.

Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи, позиції інших учасників справи

У березні 2021 року ОСОБА_5 як особа, яка не брала участі у справі, подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати ухвалу Черкаського апеляційного суду від 10 лютого 2020 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 17 вересня 2020 року і передати справу до апеляційного суду зі стадії відкриття апеляційного провадження.

Підставою касаційного оскарження вказувала те, що суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі (пункт 8 частини першої статті 411 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована неврахуванням апеляційним судом того, що на час розгляду справи у суді першої інстанції співвласником зазначеного домоволодіння була ОСОБА_9 , яка 18 червня 2014 року підписала акт про те, що не заперечувала проти визнання за позивачами права власності на квартиру АДРЕСА_3 . ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкоємицею після її смерті є ОСОБА_4 . 23 лютого 2015 року ОСОБА_4 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 11/100 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд на АДРЕСА_1 . Разом з цим ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу частки в праві власності на будинок від 24 квітня 2015 року є співвласником 37/100 частин у праві власності на житловий будинок з відповідною частиною надвірних споруд. Апеляційний суд не врахував підстави та час набуття права власності ОСОБА_4 на 11/100 частин будинку і той факт, що на момент розгляду апеляційної скарги співвласником 37/100 частини будинку є не позивачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_10 , а ОСОБА_5 , яку суд апеляційної інстанції не залучив до участі у розгляді справи.

Апеляційний суд всупереч ЦПК України безпідставно поновив строк на апеляційне оскарження та відкрив апеляційне провадження, оскільки ОСОБА_4 про рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 02 березня 2015 року достовірно було відомо під час продажу позивачами 37/100 частин зазначеного будинку, про що свідчить підписана нею особисто заява від 16 квітня 2015 року.

У травні 2021 року представник ОСОБА_4 - адвокат Гричаненко О. М. подав відзив на касаційну скаргу, в якому просив відмовити в її задоволенні. При цьому зазначив, що апеляційний суд, поновлюючи ОСОБА_4 строк на апеляційне оскарження та відкриваючи апеляційне провадження не порушував процесуальних норм. Також вказував на те, що право власності ОСОБА_5 на нерухоме майно виникло на підставі договору купівлі-продажу частки в праві власності на будинок від 24 квітня 2015 року, а не на підставі рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 02 березня 2015 року. У зв`язку з цим оскаржуваною постановою не вирішено питання про права та обов`язки ОСОБА_5 , що свідчить про відсутність підстави для касаційного оскарження на яку вона вказує.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 02 квітня 2021 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

21 квітня 2021 року справа № 712/1536/15-ц надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи

Апеляційний суд встановив, що домоволодіння АДРЕСА_1 станом на 01 січня 2013 року зареєстроване за ОСОБА_9 - 11/100 частин; ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 - 1/5 частина; ОСОБА_7 - 33/100 частини; ОСОБА_8 - 19/100 частин. 17/100 частин цього домоволодіння не зареєстровано за жодним із співвласників. Зазначене підтверджується довідкою Комунального підприємства «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» від 28 листопада 2013 року № 10588в.

Згідно зі свідоцтвом про право власності на житло від 26 лютого 2001 року ОСОБА_1 і члени її сім`ї ОСОБА_2 та ОСОБА_11 на праві спільної часткової власності володіють 1/5 частиною будинку АДРЕСА_1 .

У технічному паспорті на житловий будинок станом на 03 січня 2001 року зазначено, що у будинку АДРЕСА_1 п`ять квартир (або приміщень). Вказано, що п`ята квартира складається з двох коридорів (2,0 кв. м та 7,2 кв. м) і кладовки (8,8 кв. м), всього 18 кв. м.

Рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 10 грудня 2014 року у справі № 712/9439/14-ц за ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 визнано право власності на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 18,0 кв. м, яка складається із приміщень: 5-1 площею 2,0 кв. м, 5-2 площею 7,2 кв. м, 5-3 площею 8,8 кв. м, що становить 17/100 частин домоволодіння.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 17 березня 2020 року рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 10 грудня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог.

Після проведення поточної інвентаризації та виготовлення 22 січня 2015 року на замовлення ОСОБА_1 технічного паспорта житлового будинку садибного типу у технічній документації відображено, що домоволодіння АДРЕСА_1 складається з чотирьох квартир, а не п`яти, як було відображено у попередній період (2001 рік), крім того, площі кімнат змінилися.

Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 23 лютого 2015 року ОСОБА_4 є спадкоємцем ОСОБА_9 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з 11/100 часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться на АДРЕСА_1 .

Інформацією з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права від 23 лютого 2015 року підтверджується, що ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності належить 11/100 частин житлового будинку на АДРЕСА_1 .

На замовлення ОСОБА_4 21 вересня 2017 року виготовлено технічний паспорт на садибний житловий будинок за вказаною адресою, в якому розміри площі домоволодіння та його окремих складових вказані в інших значеннях.

У додатку до листа Комунального підприємства «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» від 07 вересня 2018 року № 87 наведено розрахунок часток спірного домоволодіння станом на 24 листопада 1997 року з урахуванням прибудов літ. «а6» та літ. «а7». Згідно із зазначеним розрахунком частка ОСОБА_9 визначена в розмірі 22/100.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судами норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційне провадження підлягає закриттю з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції.

Отже, необхідною умовою для набуття особою, яка не брала участі у справі, права касаційного оскарження судового рішення є вирішення цим судовим актом питання щодо її прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків.

Саме по собі набуття особою, яка не брала участі у справі, права власності на майно, щодо якого виник спір, не обов`язково свідчить про те, що судовим рішенням вирішено питання щодо її прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків. Водночас питання про те, чи вирішено судовим рішенням питання щодо прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків особи, яка не брала участі у справі, має вирішуватись виходячи з конкретних обставин справи та з урахуванням змісту судового рішення.

Звертаючись з касаційною скаргою, ОСОБА_5 посилалася на те, що на підставі рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 02 березня 2015 року за ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на 37/300 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , з прибудовами, які вона придбала на підставі договору купівлі-продажу частки в праві власності на будинок від 24 квітня 2015 року. Оскаржувана постанова апеляційного суду від 17 вересня 2020 року порушує її права, оскільки апеляційний суд фактично припинив її право власності на це нерухоме майно.

Оскільки відмова у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 не є безумовною підставою для припинення права власності ОСОБА_5 на спірне нерухоме майно та внесення змін до реєстру прав власності, то судове рішення апеляційного суду не стосується її прав та інтересів.

Схожого за змістом правового висновку дійшла і Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 07 квітня 2020 року у справі № 504/2457/15-ц.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 396 ЦПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом першої чи апеляційної інстанції питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Ураховуючи, що постанова Черкаського апеляційного суду від 17 вересня 2020 року не вирішує питання про права та обов`язки ОСОБА_5 , яка не брала участі у справі, касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_5 на зазначену постанову та на ухвалу Черкаського апеляційного суду від 10 лютого 2020 року підлягає закриттю.

Враховуючи те, що касаційне провадження підлягає закриттю, немає підстав для розподілу судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час касаційного розгляду.

Керуючись статтями 389, 396 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Черкаської міської ради, Державної реєстраційної служби України про визнання права власності за касаційною скаргою ОСОБА_5 як особи, яка не брала участі у справі, на ухвалу Черкаського апеляційного суду від 10 лютого 2020 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 17 вересня 2020 року закрити.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:А. Ю. Зайцев

В. С. Жданова

Є. В. Коротенко