Провадження №2/235/82/21
Справа №235/5568/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2021 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

в складі головуючого судді Хмельової С.М.

за участю секретаря судового засідання Лебеденко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду №7 м. Покровська в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Акціонерного Товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

До Красноармійського міськрайонного суду звернувся АТ КБ «Приватбанк» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з метою отримання банківських послуг відповідач підписав заяву без номеру від 07.05.2013 року, на підставі якої йому було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому збільшений до 9500грн. відповідно до п.2.1.2.3, п.2.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку.

Відповідач ознайомився з Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.

АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме, надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач взяв на себе зобов`язання здійснювати погашення кредиту та процентів, виконувати інші зобов`язання в порядку та в строки, встановлені Кредитним договором. Проте не виконує взяті на себе зобов`язання, передбачені Кредитним договором, чим порушив умови договору, вимоги чинного законодавства України, а тому, станом на 30.06.2020 року має заборгованість у розмірі 163076,07 гривень, яка складається з наступного:

- 9089,55 гривень - заборгованість за тілом кредита;

- 152786,52 гривень - заборгованість за нарахованими відсотками;

- 1200,00 гривень - пеня.

При цьому, позивач звертає увагу, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 131004,09грн., яка складається з наступного:

- 9089,55 гривень заборгованість за кредитом;

- 121914,54 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 07.05.2013 року по 31.10.2019 року.

Виходячи з викладеного, позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг у розмірі 131004,09грн. та понесені позивачем судові витрати, а саме, сплачений при поданні позовної заяви судовий збір в сумі 2102,00 гривень.

Ухвалою суду від 03 вересня 2020 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідач ОСОБА_1 у відзиві на позовну заяву не заперечував, що 07.05.2013 року ним була підписана анкета-заява з метою отримання кредитної картки банку.

07.05.2013 року йому була надана картка № НОМЕР_1 , терміном дії до 04/17, а 15.10.2013 року - № НОМЕР_2 , з терміном дії до 05/16, як зазначено у довідці, наданій позивачем.

Сума кредитного ліміту за карткою № НОМЕР_1 склала 8000 грн., яка у подальшому збільшувалася 07.05.2013 року на 300 грн., 17.10.2013 року до 9000 грн., а 27.11.2013 року - на 500 грн., тим самим кредитний ліміт остаточно становив суму в розмірі 9500 грн., що вбачається з наданої банком довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ім`я позивача.

Таким чином, оскільки із наданих позивачем доказів вбачається, що фактично ним надано у кредит (тіло кредиту) грошові кошти, які прийняті позивачем у добровільному порядку, враховуючи положення ст. 509, ч. 2 ст. 530 ЦК України, позивач вправі вимагати повернення тіла кредиту.

Разом з цим, відповідач зазначає, що статтею 257 ЦК України встановлена загальна позовна давність тривалістю у три роки, яка поширюється на вимоги про стягнення заборгованості за кредитом і про стягнення процентів.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг позовної давності (загальної і спеціальної) починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті) (постанова від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12).

Верховний Суд вкотре зазначив на те, що за договором, який визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України) (постанова від 6 лютого 2020 року у справі № 271/6857/13-ц).

Строк дії виданої позивачу кредитної картки закінчився у квітні 2017 року, а з позовом до суду банк звернувся тільки у вересні 2020 року, тобто з пропуском строку позовної давності.

Тому, відповідач вважає, що позивачем при зверненні до суду зі спірними вимогами пропущено строк позовної давності, просить суд застосувати такий строк та відмовити у позові.

В заперечення щодо обставин та правових підстав позову відповідач зазначив, що незважаючи на те, що ним підписана анкета-заява і він підтвердив факт користування карткою, він не погоджується з тим, що така заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на сайті позивача, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг. Також він заперечує і щодо того, що ознайомлений з вищевказаними умовами, що діяли на момент підписання заяви. Крім цього вважає, що факт користування ним картковим рахунком та використання коштів не є підтвердженням приєднання до договору. Отже, він заперечує щодо застосування до спірних правовідносин в цій частині положень ст. 634 ЦК України.

Неприйнятними вважає твердження відповідача стосовно його обов`язку сплачувати проценти у розмірі не менше мінімального розміру обов`язкового платежу, оскільки таке зобов`язання відсутнє в анкеті-заяві, а інших документів з відповідним обов`язком він не підписував. До того ж позовна заява не містить відомостей ані про розмір мінімального обов`язкового платежу ані про розмір процентів. Зважаючи на те, що умови, які має на увазі банк, позивачем не підписувалися, то відсутній обов`язок позивача погашати заборгованість до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, проценти у розмірі, зазначеному у Тарифах, що, за твердженням позивача, діють на дату нарахування. При цьому Тарифи, про які йдеться у позові, позивачем також не підписувалися.

Такі заперечення ґрунтуються на нижченаведених нормах права та практиці їх застосування.

Верховний Суд з приводу приєднання до Умов та Правил надання кредиту зазначив на те, що оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг надані банком Умови та Правила не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору банк дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк (постанова 23 липня 2020 року справі № 378/305/18, постанова від 11 березня 2015 року № 6-61цс15). Визначальним є встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами (постанова від 3 липня 2019 року).

З доданої до позову копії заяви, на яку позивач посилається як на факт укладення кредитного договору вбачається, що відсутні відомості про розмір відсотків, в якому вони нараховувалися позивачем. Таким чином, у письмовому вигляді не обумовлено нарахування процентів за користування кредитом, які просить стягнути банк. Умови, Правила і Тарифи, про які йдеться у позові, мною не підписувалися, а додані до позовної заяви документи не містять підтверджень того, що саме ці документи я розумів, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету.

Крім цього, щодо нарахування відсотків Верховний Суд зазначив, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України. Зі спливом строку кредитування припиняється право позивача нараховувати проценти за кредитом (від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12).

Як вбачається з позовної заяви, банк, окрім тіла кредиту, просить суд також стягнути й заборгованість з процентів за користування кредитом за період з 07.05.2013 року по 31.10.2019 року, які він нараховував після закінчення строку кредитування у квітні 2017 року. Таким чином, нарахування відсотків з квітня 2017 року по 31 жовтня 2019 року є безпідставним, а з огляду на позицію Верховного Суду згадану вище, можна стверджувати, що нарахування відсотків за користування кредитом за договором взагалі не передбачено, оскільки відповідні умови мною не підписувалися.

З урахуванням наведеного відповідач вважає, що підстави для задоволення позову та, відповідно, й стягнення з нього судових витрат, які позивач поніс, відсутні.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умов договору.

Відповідно до ст.207 ЦК України правочин (в тому числі договір) вважається укладеним в письмовій формі, якщо її зміст зафіксовано в одному або кількох документах, якими обмінялися сторони. Стаття 207 ЦК України не передбачає вичерпний перелік таких документів, тому наряду з листами та телеграмами можуть використовуватися і інші засоби зв`язку, наприклад електронний. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Відповідно до Розділу 1 Загальних положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті позичальника (www.privatbank.ua) ПАТ КБ «ПриватБанк», керуючись законодавством України, публічно пропонує невизначеному колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує Умови та Правила надання банківських послуг (далі - Умови та Правила).

Тобто Правила та Умови є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг Банку (п.п. 1.1.1.58,1.1.1.59 Умов).

Відповідач ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 07.05.2013 року про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, в якій зазначено, що підписавши цю заяву, Відповідач ознайомився та згодний з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку www.privatbank.ua; http://client-bank.privatbank.ua, Тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Окрім цього, зазначено що відповідачу було надано для ознайомлення Умові та правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується власним підписом в Заявці про приєднання.

Підписавши заяву Банк та клієнт приєднуються і зобов`язуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку - Договорі банківського обслуговування в цілому.

Отже, враховуючи вищевикладене, заява про приєднання до Умов та Правил з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку (www.privatbank.ua) складають Договір про надання банківських послуг.

Тобто, в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві Позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах. Таким чином, між Банком та Позичальником укладається договір у письмовій формі. Укладення кредитного договору таким чином чинному законодавству України не суперечить. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії, який задля придбання, припинення або зміна цивільних прав та обов`язків, що за змістом ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України вказує на вчинення двостороннього кредитного договору, складовими якого виступають Заява, Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи, з якими Позичальник ознайомлений, про що свідчить підпис в Заяві.

На підставі поданої Заяви, що разом з Умовами та Правилами зі зразками підписів та відбитком печатки, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку (www.privatbank.ua) складають Договір про надання банківських послуг Відповідачу було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_2 (плі. 1.1.1.90 , 2.1.1.11 Умов) - ключем до карткового рахунку є пластикова Картка (п. 1.1.1.62 Умов) яку отримав Відповідач та мобільний телефон який вказав Відповідач (п. 1.1.1.15 та п.1.1.1.16 Умов) в Заяві.

Таким чином Банк забезпечив Позичальнику можливість доступу до карткового рахунку різними можливими шляхами, зокрема за допомогою Карти та фінансового телефону на який приходить динамічний (змінюваний) ОТП - пароль.

Позивач зауважує на тому, що ЗУ «Про захист прав споживачів» не поширюється на спірні правовідносини. Так вищевказаний Закон визначає поняття споживчого кредиту, а саме споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

В даному ж випадку грошові кошти надавалися у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Тобто Відповідач не правомірно в даному випадку посилається на вищевказаний Закон.

Позивачем надана до суду копія анкети-заяви від 07.05.2013 року, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе, також з копії анкети-заяви чітко вбачається, що ОСОБА_1 висловив згоду про укладення договору та виявив бажання оформити на своє ім`я Кредитку «Універсальна» та особистим підписом засвідчив, що «Я згоден з тим, що ця заява, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та Банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді...Я зобов`язуюся виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанку».

Також до матеріалів позовної заяви долучено Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» з якої чітко вбачається, що на момент оформлення кредиту Банком встановлено поточну процентну ставку у розмірі 30,00% на рік, вказано розміри комісій та штрафів, розмір щомісячного платежу тощо.

Тобто, сторонами при укладенні Кредитного договору були досягнути усі істотні умови договору.

Крім того, вищезазначені Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у від діленнях Банку та на офіційному сайті Банку.

Відповідач підписанням Анкети-заяви позичальника приєднався до Умов та Правилами надання банківських послуг. Заява разом з Умовами та Тарифами є договором про надання банківських послуг.

З розрахунку заборгованості та наданої виписки про рух коштів чітко вбачається, що позивач активно використовував кредитного рахунку, починаючи з 09.05.2013 року, частково сплачував заборгованість за договором (погашення відображені в графі «Сума погашення за наданим кредитом»). Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались.

Пунктом 21 Пленуму ВССУ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз`яснено, що Договір про відкриття кредитної лінії є одним із видів кредитного договору, а кредитна лінія - однією із форм її кредитування, в якій у межах встановленого ліміту здійснюється видача і погашення кредиту кількома частинами (траншами). Оскільки в цьому договорі передбачено всі істотні умови, необхідні для кредитного договору, то зобов`язання з надання кредиту є дійсним із моменту укладення кредитного договору - договору про відкриття кредитної лінії.

Згідно Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів для погашення заборгованості по кредитним картам для клієнтів передбачений пільговий період, що діє за умови погашення боргу до 25 числа наступного місяця з дати виникнення заборгованості.

Пільговий період кредитування - це установлений банком період з моменту виникнення заборгованості по кредиту, протягом якого нарахування процентів за користування кредитом проводиться за процентною ставкою 0.01% річних (п. 1.1.1.49).

У разі не погашення заборгованості на протязі пільгового періоду за користування Кредитом і Овердрафтом Банк нараховує проценти в розмірі, встановленому Тарифами Банку, з розрахунку 360/365 календарних днів на рік (п. 2.1.1.12.6).

Строк та порядок погашення кредиту здійснюється шляхом внесення щомісячних мінімальних обов`язкових платежів.

Розмір та строки внесення щомісячних мінімальних обов`язкових платежів зазначені в Тарифах, а саме:

- розмір щомісячного мінімального платежу складає 7% ( з 02.04.2014року Наказом СП-2014-6635230 від 02.04.2014 р. розмір платежу було зменшено до 5%) від суми заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше решти заборгованості;

- строк внесення щомісячного платежу - до 25 числа місяця наступного за звітним.

Платіж включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами і частину заборгованості по кредиту (п. 2.1.1.12.4).

У разі несвоєчасного або не в повному обсязі внесення щомісячного мінімального платежу сума кредиту вважається простроченою.

У разі зміни процентної ставки розрахунок процентів на заборгованість, що виникла до зміни нараховується за діючою процентною ставкою на момент використання цих коштів, якщо частина боргу використана уже після зміни процентної ставки, розрахунок процентів на цю частину заборгованості здійснюється за новою процентною ставкою. Дана умова не діє при нарахуванні процентів на прострочену заборгованість.

Пунктом 1.1.3.1.6. Умов та Правил надання банківських послуг встановлено, що Клієнт доручає Банку списувати кошти з рахунків клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту, у межах сум, що підлягають сплаті Банку за Договором, у разі настання термінів платежів, а також списувати кошти з картрахунка у разі настання термінів платежів за іншими договорами клієнта у розмірах, визначених цими договорами (договірне списання), у межах платіжного ліміту картрахунка.

Тобто при нарахуванні Банком процентів, комісій, пені і не внесення коштів Клієнтом на погашення цієї заборгованості, Банк має право здійснити списання даної заборгованості за рахунок кредитного ліміту.

Щодо кредитного ліміту позивач зазначив, що пунктом 2.1.1.2.3. УіП Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає згоду Банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт.

У пунктах Умов надання банківських послуг, до яких приєднався відповідач підписуючи Договір (заява), визначено обов`язок позичальника здійснювати погашення кредиту в порядку і строки відповідно до заяви, сплатити відсотки за користування кредитом відповідно з Заявою та Умовами та Тарифами. Повністю повернути кредит до дати, зазначеної в Заяві.

Згідно Умов, за користування кредитом в період з дати укладення договору до дати погашення кредиту позичальник щомісяця в період сплати платить відсотки в розмірі, зазначеному в Заяві. При не погашенні кредиту в строки, встановлені у Заяві та Умовах, заборгованість в частині вчасно непогашеної суми кредиту вважається простроченою. На залишок заборгованості по простроченій сумі кредиту нарахування відсотків здійснюється згідно Умов з дати виникнення простроченої заборгованості.

Отримані відповідачем кредитні кошти до теперішнього часу банку не повернені, тим самим, враховуючи що Договір (Заява) не є розірваним або припиненим згідно правових підстав визначених ст. ст. 599, 651, 654 ЦК України, відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості по кредиту, як плату за весь час фактичного користування кредитними коштами.

У зв`язку з цим, обставини, на які відповідач посилається в своєму запереченні, не відповідають дійсності, а позовні вимоги Банку підлягають задоволенні в повному обсязі.

Щодо строку дії картки та кредитного договору позивач звертає увагу, що даний кредитний продукт має певні особливості та відмінності від інших кредитних договорів. Безпосередньо в загально прийнятих договорах істотні умови мають чіткий строк виконання та точний щомісячний платіж визначений чітко в грошових одиницях - ануітет, тощо.

Але відповідно по даному договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов`язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту.

Згідно Умов та Правил картковий рахунок - це поточний рахунок, на якому враховуються операції по платіжній картці.

Згідно Умов та Правил «Картрахунки відкриті на невизначений строк».

Платіжна картка - спеціальний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законом порядку пластикової або іншого виду картки, яка використовується для ініціалізації переводу коштів з рахунку клаєнтка ... тощо. Згідно Умов обслуговування банк відкриває Клієнту Картрахунок, видає Клієнту картки, їх вид та строк дії визначено в Заяві та в Пам`ятці клієнта.

Тобто необхідно розрізняти поняття даних кредитно-правових відносин, які поєднані в одне ціле - Кредитний договір. Дія договору пролонгується кожні 12 місяців. Картковий рахунок діє до повного виконання, а строк дії картки зазначено на самій картці.

Так, кредитний договір чинний, а заперечення Відповідача нічим не обґрунтовані.

Крім того, позивач вказує на те, що строк позовної давності ним дотримано при зверненні до суду.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Тобто, позовна давність - це встановлений законом строк, протягом якого особа, право якої порушено, може вимагати примусового здійснення або захисту свого права шляхом подання позовної заяви до суду.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч.1 ст. 259 ЦК України).

Відповідно до п. 1.1.7.31 Умов договору строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років.

Необхідно звернути увагу суду, що даний кредитний продукт має певні особливості та відмінності від інших кредитних договорів. Безпосередньо в загально прийнятих договорах істотні умови мають чіткий строк виконання та точний щомісячний платіж визначений чітко в грошових одиницях - ануітет, тощо.

Відповідно по даному договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов`язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту.

Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки.

Статтею 261 ЦК України встановлено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Верховний суд України неодноразово висловлювався відносно строку виконання зобов`язань по кредитам, що надаються у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитні картки, а саме 19.03.2014 року справа № 6-14цс14 та 18.06.2014 року справа №6- 61 цс 14 «Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору».

Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні Картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк перевипущеної картки до останнього дня 04/17 року, (довідка про видачу кредитних карт додається)

Позивач же звернувся до суду з позовом до Відповідача 26.08.2020 року - до спливу строку позовної давності.

Також позивач зауважує, що згідно виписки по рахунку, вбачається, що відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за Договором. Тому посилання відповідача про те, що він не був ознайомлений з умовами кредитування не має прийматись судом до уваги.

Одночасно ст. 526 ЦК України наголошує на тому, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Так, на даний час, Відповідач належним чином свої зобов`язання за Кредитним Договором не виконав.

Враховуючи викладене, позивач просить суд задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі.

Відповідачем надано заперечення на відповідь на відзив, в якому він зазначив, як і у відзиві на позовну заяву, з посиланням на відповідну позицію Верховного Суду, що надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умову та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

У контексті наведеного варто зауважити, що підписаною відповідачем анкетою-заявою прямо не передбачено умов, на підставі яких позивач вимагає стягнення з нього кредиту. Доказів підписання відповідачем Умов і Правил, на які посилається позивач, ним до суду не подано, а ті правила, умови і тарифи, що розміщені на офіційному сайті позивача, з огляду на їх мінливий характер, не можуть вважатися складовою кредитного договору та відповідачем не визнаються.

З огляду на це, твердження позивача у відповіді на відзив стосовно того, що заява про приєднання до Умов та Правил з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку складають Договір про надання банківських послуг, з урахуванням судової практики та обставин цієї справи, є неприйнятними.

Заперечує відповідач також проти твердження позивача про те, що дія Закону Украйни «Про захист прав споживачів» не поширюється на спірні правовідносини, оскільки у цій справі грошові кошти надавалися у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, посилаючись на постанови Верховного Суду від 3 липня 2019 року та від 23 липня 2020 року, в яких йдеться про те, що договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Крім того, відповідач вважає, що позивачем у відповіді на відзив не наведено жодного аргументу, здатного переконати суд не враховувати висновків Верховного суду стосовно того, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та Правила надання банківських послуг, надані банком Умови та Правила не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, яка є однозначною та зрозумілою.

Відповідач не заперечує факту отримання платіжної картки та користування кредитними коштами на ній. Ним заперечується реальний факт ознайомлення з умовами, правилами і тарифами.

Вважає також необґрунтованим твердження позивача про те, що кредитний договір є чинним, оскільки його дія пролонгується кожні 12 місяців.

Як зазначив сам позивач у відповіді на відзив, останній строк дії картки - це останній день 04/17, тобто 30 квітня 2017 року. До суду позивач звернувся 26 серпня 2020 року. Доказів видачі картки на новий строк позивачем не подано.

Згідно з правовими позиціями, викладеними у постановах від 19.03.2014 р. № 6-14цс14, від 30.05.2018 р. № 181/467/17, від 23.11.2016 р. № 6-2104цс16 за договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

У постанові від 6 лютого 2020 року у справі № 271/6857/13-ц Верховний Суд знову нагадав про порядок обчислення позовної давності за договором, який визначає щомісячні платежі і зазначив на те, що доводи заявника (ПриватБанку) про те, що умовами договору передбачена його автоматична пролонгація у разі відсутності заперечень сторін, не заслуговують на увагу та не впливають на правильність вирішення справи судом, оскільки доказів видачі відповідачу кредитної картки на новий строк банком не надано.

Отже, враховуючи те, що останнім днем місяця дії картки є 30 квітня 2017 року, то, звернувшись до суду 26 серпня 2020 року, позивач пропустив трирічний строк позовної давності, який закінчився 30 квітня 2020 року.

Таким чином, наявні підстави для відмови у задоволенні позову повністю.

В поясненнях на заперечення позивач повторно навів доводи, аналогічні доводам, викладеним у відповіді на відзив. Наполягав на задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Представник позивача в судове засідання не прибув, але в позовній заяві зазначив, що в разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника позивача та винесення заочного рішення судом.

Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

07 травня 2013 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», укладено кредитний договір з ОСОБА_1 шляхом оформлення і підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку.

У заяві, яка містить особистий підпис позичальника, зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/.

Відповідно до довідки, наданою АТ КБ «Приватбанк» на виконання умов кредитного договору б/н від 07.05.2013 року ОСОБА_1 отримав картки № НОМЕР_2 та № НОМЕР_1 , остання з яких мала термін дії до 04.2017 року.

Але, зі змісту вказаної анкети - заяви від 07.05.2013 року ОСОБА_1 не вбачається, яку ж саме банківську послугу мав намір отримати останій. Зміст анкети - заяви не свідчить про узгодження позичальником Умов та правил банківських послуг, які відповідачем не підписані. У заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору щодо нарахування процентів за користування кредитом.

Як вбачається з матеріалів справи та не спростовано сторонами, позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав, видав позичальнику грошові кошти, проте відповідачем порушено умови погашення кредиту внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 30.06.2020 року (в межах заявлених позивачем вимог) становить 131004,09грн (а.с.6-9) і складається з наступного:

- 9089,55 гривень заборгованість за кредитом;

- 121914,54 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 07.05.2013 року по 31.10.2019 року.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Встановивши, що анкета - заява від 07 травня 2013 року не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків, суд приходить до висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача обов`язку по сплаті, комісії і штрафів за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, а відтак, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення процентів за користування кредитом не підлягають задоволенню.

Судова практика у цій категорії справ є незмінною, що не може свідчити про порушення прав банку (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19).

Таким чином, суд приходить до висновку, що не підлягає стягненню заборгованість за нарахованими відсотками в розмірі 121914,54грн.

Вирішуючи питання щодо застосування правових наслідків спливу строків позовної давності суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. ст. 256,257 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законодавством встановлена спеціальна позовна давність та відповідно до ч.2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність один рік. Відповідно до ст.. 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Статтею 259 ЦК України передбачена можливість збільшення позовної давності, встановленої законом, за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Суд вважає, що умови договору (п.1.1.7.31), які визначають позовну давність тривалістю 50 років, не містять підпису відповідача, а у заяві останнього не зафіксована домовленість сторін про збільшення позовної давності. Відтак, сторони за взаємною згодою не збільшували позовну давність до 50 років.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Положеннями ч. 3 та 4 ст. 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно з ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Враховуючи те, що сторони письмово не узгодили тривалість позовної давності за вимогами, що випливають із кредитного договору, до спірних правовідносин застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року по справі №6-14цс14 відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст.261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Згідно довідки АТ «КБ «Приватбанк» ОСОБА_1 згідно кредитного договору б/н від 07.05.2013 року було надано кредитні картки № НОМЕР_2 та № НОМЕР_1 , остання з яких мала термін дії до 04.2017 року. Тобто картка діяла до останнього дня квітня 2020 року.

Водночас, згідно положень статті 264 ЦК України, відповідно до яких перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново, та час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

З матеріалів справи, а саме з виписки по картковому рахунку (№ НОМЕР_1 ) убачається, що відповідач періодично здійснював часткове погашення заборгованості, останній раз - 28.08.2018 року на суму 48,96грн. Таким чином, відповідач здійснював дії, що свідчать про визнання ним свого боргу перед позивачем щодо повернення кредитних коштів.

Твердження відповідача у відзиві на позовну заяву відносно того, що факт користування ним картковим рахунком та використання коштів не є підтвердженням приєднання до договору, тобто не має відношення до кредитного договору, є припущенням та спростовується матеріалами справи.

Отже, встановлений термін позовної давності у три роки, який було перервано 28.08.2018 року, спливає 28.08.2021 року, а позивач звернувся до суду з позовом 26.08.2020 року, що підтверджується відміткою на поштовому конверті, з яким справа надійшла до суду, то убачається, що позов подано в межах встановленого законом строку звернення до суду.

Сума заборгованості за кредитом у розмірі 9089,55грн., яка пред`явлена позивачем до стягнення, зазначена у межах кредитного ліміту, який не оспорюваний відповідачем. Також, відповідачем не спростовано отримання кредитних коштів та наявність заборгованості по тілу кредиту.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 9089,55грн. підлягає задоволенню.

Згідно із статтею 133 ЦПК України судовий збір включено до складу судових витрат. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. АТ КБ «Приватбанк» при поданні позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 2102,00 гривні, що підтверджено наданим позивачем платіжним дорученням від 06.08.2020 року (а.с.1). У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог стягненню з відповідача підлягає сума судового збору в розмірі 145,88 грн.

Керуючись ст.ст.11, 509, 525-527, 530, 1046-1050, 1054 ЦК України, ст.ст.4, 5, 10, 12, 81, 141, 223, 265, 279, 280-282 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги Акціонерного Товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь Акціонерного Товариства Комерційний Банк «Приватбанк», , заборгованість за кредитним договором б/н від 07.05.2013 року у сумі 9089 (дев`ять тисяч вісімдесят дев`ять) гривень 55 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь Акціонерного Товариства Комерційний Банк «Приватбанк», , суму судового збору в розмірі 145 (сто сорок п`ять) гривен 88 копійок.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Донецького апеляційного суду або через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України, а також відповідно до пункту 3 Прикінцевих положень ЦПК України.

Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», адреса: м.Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні 19 лютого 2021 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення, повний текст рішення виготовлено 26 лютого 2021 року.

Суддя С.М.Хмельова