Справа № 161/7347/21
Провадження № 2/161/2458/21
У Х В А Л А

01 липня 2021 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі головуючого судді Присяжнюк Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Борсук К.П.,

прокурора відділу Волинської обласної прокуратури Рішка А.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Луцьку цивільну справу №161/7347/21 за позовом Заступника керівника Волинської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Фонду державного майна України, Державного підприємства «Волинський експертно-технічний центр Держпраці» до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу,

В С Т А Н О В И В:

21 квітня 2021 року заступник керівника Волинської обласної прокуратури звернувся суд в інтересах держави в особі Фонду державного майна України, Державного підприємства «Волинський експертно-технічний центр Держпраці» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 березня 2020 року визнано незаконним звільнення ОСОБА_2 із посади заступника директора ДП «Волинський експертно-технічний центр Держпраці» та стягнуто на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 86 539,68 грн.

Прокурор зазначає, що рішення про незаконне звільнення ОСОБА_2 приймав директор цього підприємства ОСОБА_1 .

Посилаючись на приписи ст.1191 ЦК України, ст.237 КЗпП України, прокурор просить суд стягнути з відповідача на користь ДП «Волинський експертно-технічний центр Держпраці» матеріальну шкоду у розмірі 73 659,68 грн.

В підготовчому засіданні судом поставлено на обговорення питання щодо підсудності даного спору в порядку цивільного судочинства.

Прокурор наполягав на розгляді даної справи в порядку цивільного судочинства.

Інші учасники справи у судове засідання не прибули.

Заслухавши пояснення прокурора, дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що провадження у справі слід закрити, з таких підстав.

Частиною першою статті 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Пунктом 12 частини першої статті 20 ГПК України визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (учасника, акціонера) такої юридичної особи, поданим в її інтересах.

Як вбачається з матеріалів справи, прокурор пред`являє позовні вимоги від імені учасника (засновника) юридичної особи (держави в особі Фонду державного майна України) до посадової особи юридичної особи (директора Державного підприємства «Волинський експертно-технічний центр Дерпжпраці» Міцевського А.П.) про стягнення збитків, заподіяних діями такої посадової особи внаслідок незаконного звільнення працівника.

Тому, за правилами п.12 ч.1 ст.20 ГПК України цей спір підсудний судам в порядку господарського судочинства.

Посилання прокурора на постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року №14, від 06 листопада 1992 року №9 суд відхиляє, оскільки вказані роз`яснення не регулюють питання визнання юрисдикції спорів.

Посилання прокурора на постанову Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року № 200/22363/16-а суд відхиляє, оскільки спір у цій справі виник до 15 грудня 2017 року (у грудні 2016 року), тобто, до внесення змін до положень ГПК України, які розширили юрисдикцію господарських судів у цій категорій справі.

Так, редакція п.4-1 ч.1 ст.12 ГПК України, яка діяла до 15 грудня 2017 року, передбачала, що господарським судам підвідомчі справи у спорах між господарським товариством та його посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, завданих такою посадовою особою господарському товариству її діями (бездіяльністю).

З 15 грудня 2017 року, із затвердженням нової редакції ГПК України, юрисдикція господарського суду поширилася у цій категорій справі не тільки на господарські товариства, але і на будь-які юридичні особи, в незалежності від організаційно-правової форми.

Тобто, постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року №200/22363/16-а є нерелевантна до даних правовідносин, оскільки змінилися правове регулювання в частині визначення юрисдикції належного суду.

Аналогічна ситуація із постановами Верховного Суду від 20 травня 2020 року № 401/1387/17, в якій спір виник у травні 2017 року, тобто, до змін внесених у ГПК України 15 грудня 2017 року.

У постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 760/15085/18 предметом позову було стягнення шкоди в порядку регресу не з посадової особи юридичної особи, а працівника (поліцейського), який організаційно-розпорядчих, або адміністративно господарських обов`язків не мав.

Що стосується постанов Верховного Суду від 22 січня 2021 року № 332/832/18, від 24 червня 2020 року №761/36138/19, то у них питання юрисдикції спору не вирішувалося.

У постанові Верховного Суду від 16 червня 2021 року № 328/29/20 зроблений правовий висновок про розмежування цієї категорії спорів між публічно-правовими спорами та приватно-правовими, однак розмежування юрисдикції господарськи та цивільних судів, яким обом підсудні приватно-правові спори, не здійснювалося.

Що стосується посилань прокурора на склад збитків, визначених у ст.ст.224, 226 ЦК України, то суд зауважує, що поняття збитків врегульоване ст.22 ЦК України і відшкодування збитків, за своєю суттю є однієї з форм відшкодування матеріальної шкоди.

Пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Оскільки заявлені вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, суд дійшов висновку, що слід закрити провадження у справі.

Керуючись пунктом п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у цивільній справі №161/7347/21 за позовом Заступника керівника Волинської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Фонду державного майна України, Державного підприємства «Волинський експертно-технічний центр Держпраці» до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди в порядку регресу, закрити.

Роз`яснити прокурору та позивачам, що дані позовні вимоги підлягають розгляду в порядку господарського судочинства.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, вступної та резолютивної частини ухвали, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст ухвали виготовлено

та підписано 06 липня 2021 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Л.М. Присяжнюк