Справа № 570/1194/21
Номер провадження 2/570/785/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2021 року Рівненський районний суд Рівненської області у складі:

судді Гнатущенко Ю.В.

за участю секретаря судового засідання Іллюк С.Р.

позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки адвоката Власик В.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне (в порядку спрощеного позовного провадження та в порядку заочного розгляду) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в :

В обгрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що вона є власником з надвірними будівлями АДРЕСА_1 . На даний час у вказаному житловому будинку проживає позивачка разом з сім`єю. У вказаному житловому будинку зареєстрований відповідач, який не є членом сім`ї позивачки, між нею, як власником житлового будинку з надвірними будівлями та відповідачем відсутні будь-які договірні відносини з приводу користування житловим будинком. Відповідач фактично не проживає в даному житловому будинку.За таких обставин позивачка звернулася до суду з позовом, мотивуючи його тим, що відповідач тривалий час не проживає у будинку, не є членом її сім`ї, а тому є таким, що втратив право користування житловим будинком.

28.04.2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, просили суд їх задоволити. Не заперечила проти заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився. Заперечень проти позову (відзиву) від відповідача не надійшло.Судові повідомлення, надіслані судом за місцем реєстрації відповідача повернуті до суду у вигляді поштових конвертів з відміткою "адресат не проживає". За таких обставин суд, враховуючи згоду позивача, прийшов до висновку, що справа може бути розглянута без участі відповідача, на підставі наявних у справі доказів, з постановленням заочного рішення.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку позивачки та її представника, показання свідків, та наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступних висновків.

Позивачка зазначає, що вона є власником з надвірними будівлями АДРЕСА_1 . Право власності на вищезгаданий житловий будинок з надвірними будівлями набуте позивачкою на підставі Договору дарування житлового будинку з надвірними будівлями, укладеного 18 січня 2018 року між нею та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцем села Заставки Красилівського району Хмельницької області, паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 20 серпня 1998 року Рівненським РВ УМВС України в Рівненській області, РНОКПП: НОМЕР_2 ), посвідченого 18 січня 2018 р. приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Деренько Романом Івановичем, зареєстрованого в реєстрі за № 93.

На даний час в житловому будинку АДРЕСА_1 проживає позивачка разом з сім`єю. В той же час в житловому будинку зареєстрований відповідач - ОСОБА_2 .

Відповідач не є членом сім`ї позивачки, між нею, як власником житлового будинку з надвірними будівлями та відповідачем відсутні будь-які договірні відносини з приводу користування ним житловим будинком з надвірними будівлями АДРЕСА_1 . Відповідач фактично не проживає в даному житловому будинку з 2017 року. Вказані обставини підтверджуються довідкою № 578/02-13/21, виданою 15 березня 2021 року Корнинською сільською радою Рівненського району Рівненської області.

Крім того, даний факт в судовому засіданні підтвердили свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У ч. 1 ст. 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї.

Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу Української РСР (№ 5464-Х від ЗО червня 1983 року), громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 34, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особо такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації.

В правовій позиції Верховного Суду України по справі № 6-709цс16 від 16 листопада 2016 року роз`яснено, за змістом статей 405 ЦК України, 150, 156 ЖК України право користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Згідно з статтею 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яких шляхом, який власник вважає прийнятним.

Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме порушене право та з яких підстав.

Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.

Враховуючи встановлені судом обставини та вимоги статей 317,319,391,405 ЦК України, з метою захисту права власності позивачки на житловий будинок, відповідач підлягає визнанню таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 .

Керуючись ст. ст. 12, 89, 141, 259, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задоволити повністю.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , понесені нею судові витрати - судовий збір у розмірі 908 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Позивач має право подати апеляційну скаргу на рішення суду до Рівненського апеляційного суду через Рівненський районний суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, або безпосередньо до Рівненського апеляційного суду. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Повне судове рішення складено 5.07.2021 р.

Суддя Гнатущенко Ю.В.