УХВАЛА

01 липня 2021 року

м. Київ

справа № 311/1567/18

провадження № 61-12371св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет позову: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 10 грудня 2018 року

в складі судді Носика М. А. та постанову Запорізького апеляційного суду від

15 травня 2019 року в складі колегії суддів: Маловічко С. В., Гончар М. С., Кочеткової І. В.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - банк; ПАТ «Укрсоцбанк»), треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про захист прав споживача, визнання кредитного договору недійсним, застосування наслідків недійсності кредитного договору, визнання недійсними договорів застави та поруки.

Позов мотивований тим, що Банк при укладенні з нею кредитного договору скористався браком знань споживача та, не виконавши вимоги Закону України «Про захист прав споживачів» та постанови правління Національного банку України № 168, не надав їй повної доступної та достовірної інформації про умови кредитування та орієнтовану сукупну вартість кредиту. Умови кредитного договору є несправедливими в цілому, суперечать принципу сумлінності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на погіршення становища споживача. Під час укладення кредитного договору банк приховав від позичальника повну та об`єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту та вказав в угоді занижені значення показників суттєвих умов договору, чим фактично ввів її як позичальника в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку сплатив би позичальник банку, погашаючи кредит у порядку, визначеному у кредитному договорі.

Вказані обставини підтверджуються висновком економічної експертизи, проведеної на її замовлення. За результатами дослідження наявних у матеріалах платіжних документів загальний розмір платежів (втому числі за кредитом, процентами, комісією, страховими та іншими платежами), сплачений позичальником станом на 03 квітня 2018 року, підтверджується в сумі

48 440,67 дол. США, з яких документально підтверджена сума коштів, сплачена позичальником на виконання умов договору кредиту № 07А123-К від 13 липня 2007 року за період з 13 липня 2007 року по 20 квітня 2011 року, складає

25 254,01 дол. США; сума коштів, внесених позичальником на поточний рахунок № НОМЕР_1 та на поточний рахунок № НОМЕР_2 за період з

24 травня 2011 року по 09 липня 2014 року становить 23 186,66 дол. США. Таким чином, вона отримала кредит в сумі 36 765 дол. США, а погасила станом на

09 липня 2014 року 48 440,67 дол. США, тому вважає, що мається переплата в сумі 11 675,67 дол. США, яку банк повинен повернути їй в порядку застосування реституції в разі задоволення позовних вимог про визнання кредитного договору недійсним.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 10 грудня

2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що підстав для задоволення позову не мається, оскільки банк під час укладення договору надав повну інформація, яка була їй зрозуміла, на що вказує той факт, що позивач тривалий час виконувала умови кредитного договору, підписувала додаткові угоди. У задоволенні позову необхідно також відмовити внаслідок спливу позовної давності.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 15 травня 2019 року рішення суду першої інстанції змінено, виключено зайве посилання суду на пропуск позивачем строку позовної давності як підстави для відмови в позові.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позивач була проінформована про всі істотні умови договору, спосіб та терміни погашення кредиту, його сукупну вартість, розмір та терміни сплати процентів та інших платежів,

у зв`язку з чим не можна визнати кредитний договір недійсним. Встановлені висновком експерта, який може бути лише письмовим доказом

у цивільній справі, як складений на підставі заяви позивача, значення реальної процентної ставки не є підставою для визнання кредитного договору недійсним, а мають враховуватись при розгляді іншої справи щодо наявності або відсутності заборгованості та її розміру. Змінюючи рішення суду першої інстанції апеляційний суд виходив з того, що суд безпідставно застосував позовну давність, оскільки визнав по суті необґрунтованими вимоги позивача, в той час як інститут позовної давності застосовується у тому випадку, коли вимоги позову є обґрунтованими.

У червні 2019 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу,

в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Василівського районного суду Запорізької області від 10 грудня 2018 року

та постанову Запорізького апеляційного суду від 15 травня 2019 року та ухвалити рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не дали оцінки економічній експертизі, а лише формально вказали, що вона може бути врахована при розгляді іншої справи та що експертиза для суду не має наперед встановленого значення. Цією експертизою встановлено факт приховування важливої інформації, а саме: у місячний платіж закладено не 12 %, а 23,89 %; це можливо було встановити не на стадії укладення кредитного договору, а на стадії його виконання.

Ухвалою Верховного Суду від 15 липня 2019 року відкрито касаційне провадження в цій справі.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов наступних висновків.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 березня 2021 року справу № 496/3134/19 за позовомОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання недійсним кредитного договору за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 02 грудня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 22 грудня 2020 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Колегія суддів вважала, що передача справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики з урахуванням таких аспектів розгляду справ про визнання недійсним кредитного договору у частині встановлення комісії за обслуговування кредиту згідно Закону України «Про споживче кредитування» (стягнення заборгованості за такими договорами), що свідчить про виключність цієї правової проблеми, зокрема, необхідність визначення: (а) чи можливе встановлення комісії згідно Закону України «Про споживче кредитування»; (б) чи має кваліфікуватися умова договору, що передбачає комісію, як дійсна/нікчемна/оспорювана.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 27 квітня 2021 справу

№ 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) прийнято та призначено до розгляду.

Правовідносини, спір з приводу яких вирішується у цій справі, є подібними до правовідносин, які є предметом розгляду у справі № 496/3134/19.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження

у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу, - до закінчення перегляду в касаційному порядку.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає за необхідне зупинити касаційне провадження у цій справі.

Керуючись статтями 252, 253, 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у справі № 311/1567/18 до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи

№ 496/3134/19.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття,

є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Краснощоков

І. О. Дундар

М. Ю. Тітов