Справа № 503/1977/20
Провадження № 2/503/153/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2021 року Кодимський районний суд Одеської області в складі:

головуючого-судді Вороненка Д.В.,

за участю секретаря судового засідання Вдовиченко В.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Покиньборода М.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кодима у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кодимської міської ради Одеської області та Подільської районної державної адміністрації Одеської області, треті особи на стороні відповідачів, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Перемога» та Головне управління Держгеокадастру у Одеській області, про визнання права власності на земельну частку (пай),

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовом до Кодимської міської ради Одеської області про визнання права власності на земельну частку (пай), в якому посилається на те, що в січні 1982 року її, за заявою, було прийнято до членів колгоспу «Перемога» с. Пиріжна Кодимського району Одеської області, де вона працювала по 1988 рік. В подальшому, а саме в 1992 році знову була прийнята до КСП «Перемога», де продовжувала працювати і після реорганізації КСП «Перемога» в СТОВ «Перемога», аж до 2006 року. Однак, при розпаюванні земель КСП «Перемога» її не було включено до вказаного списку та в подальшому не видано сертифікат про право на земельну частку (пай) та не було виділено її в натурі, зокрема з резервного земельного фонду. При цьому, позивачу ніхто не повідомив про її не включення до списку пайовиків та необхідність виділення земельної ділянки з резервного фонду, внаслідок чого позивач вважає, що її законні права були порушені КСП «Перемога», а про їх порушення вона випадково дізналась з мережі Інтернету лише в кінці 2020 року, коли КСП «Перемога» було ліквідовано. Крім того, позивач зазначає, що неодноразово зверталась до Пиріжнянської сільської ради Кодимського району Одеської області щодо надання їй земельної ділянки (паю), але її переконували, що вона таке право вже втратила. У зв`язку з чим повивач для захисту своїх прав змушена пред`явити до відповідача відповідний позов шляхом подання позовної заяви, в якій просить поновити їй пропущений строк позовної давності на звернення до суду за захистом порушеного земельного права та визнати за нею право власності на земельну частку (пай) в розмірі 2,23 умовних кадастрових гектарів, яка розташована на землях запасу Пиріжнянської сільської ради Кодимського району Одеської області.

24.12.2020 року ухвалою суду (а.с.18-19) позовну заяву позивача було залишено без руху та визначено строк для усунення недоліків позовної заяви.

28.01.2021 року ухвалою суду (а.с.29) позовну заяву прийнято до розгляду та відкрите провадження у цивільній справі розгляд якої визначено проводити в порядку загального позовного провадження.

У встановлений судом строк співвідповідачі та треті особи не скористалися своїми процесуальними правами учасників справи, відповідно, відзиви на позовну заяву та пояснення не подали.

24.02.2021 року ухвалою суду (а.с.49-51) Кодимську районну державну адміністрацію Одеської області залучено до участі у справі в якості співвідповідача, а СТОВ «Перемога» та Головне управління Держгеокадастру у Одеській області в якості третіх осіб на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

14.04.2021 року ухвалою суду (а.с.88-90) залучено Подільську районну державну адміністрацію Одеської області як правонаступника співвідповідача Кодимської районної державної адміністрації Одеської області.

10.06.2021 року ухвалою суду (а.с.127-128) закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник позивача адвокат Покиньборода М.П. підтримали позовні вимоги заявлені позивачем та просили їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві.

Представник співвідповідача Кодимської міської ради Одеської області в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового засідання співвідповідач бувсвоєчасно повідомлений належним чином у порядку встановленому ч.2, 4-5 ст. 128 ЦПК України. При цьому, Кодимська міська рада Одеської області надала до суду клопотання від 25.06.2021 року № 02-17/1116 про розгляд справи за відсутності її представника. Згідно ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Представник співвідповідача Подільської районної державної адміністрації Одеської області в судове засідання не з`явився,про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового засідання співвідповідач бувсвоєчасно повідомлений належним чином у порядку встановленому ч.2, 4-5 ст. 128 ЦПК України.

Представники третіх осіб на стороні співвідповідачів, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, СТОВ «Перемога» та Головне управління Держгеокадастру у Одеській області в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, про дату, час і місце судового засідання треті особи були своєчасно повідомлені належним чиному порядку встановленому ч.2, 4-5 ст. 128 ЦПК України.

Заслухавши позивача та її представника, дослідивши матеріали справи суд встановив наступні обставини.

10.01.1982 року ОСОБА_1 була прийнята на роботу в колгосп «ПОБЕДА» Івашківської сільської ради Кодимського району Одеської області (як зазначено на відбитках печатки відповідного колгоспу проставлених на 1 і 3 сторінках трудової книжки колгоспника), згідно наказу №1 від 10.01.1982 року , про що свідчить відповідний запис № 1 наявний в трудовій книжці колгоспника серії НОМЕР_1 заведеної 07.03.1986 року, копія якої додана до позовної заяви (а.с.4) та довідка ТОВ «Перемога» від 26.12.2011 року № 153 (а.с.10).

Відповідно до пункту 2 постанови Ради Міністрів СРСР від 21 квітня 1975 року № 310 «Про трудові книжки колгоспників» установлено, що трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспу (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05.08.2020 року у справі № 615/1717/16-ц (провадження № 61-20449св18).

07.03.1985 року ОСОБА_1 була звільнена з колгоспу «ПОБЕДА» за заявою, згідно наказу №3 від 07.03.1985 року , що підтверджується відповідним записом № 2 також наявним в трудовій книжці колгоспника серії НОМЕР_1 заведеній 07.03.1986 року, копія якої додана до позовної заяви (а.с.4) та довідка ТОВ «Перемога» від 26.12.2011 року № 153 (а.с.10).

В період з 18.08.1986 року по 31.12.1986 року ОСОБА_1 працювала у свеклорадгоспі ім. Бебеля , про що свідчать відповідний записи № 3 і № 4 наявні в трудовій книжці колгоспника серії НОМЕР_1 заведеній 07.03.1986 року, копія якої додана до позовної заяви (а.с.4).

В період з 05.05.1987 року по 30.11.1987 року ОСОБА_1 працювала на Крижопільському заводі продтоварів , що підтверджується відповідними записами № 5 і № 6 наявним в трудовій книжці колгоспника серії НОМЕР_1 заведеній 07.03.1986 року, копія якої додана до позовної заяви (а.с.4 на зворотній стороні).

17.11.1995 року КСП «Перемога» с. Пиріжна, одночасно з іншими КСП Кодимського району Одеської області, отримало державний акт на право колективної власності на землю.

07.01.2000 року рішенням зборів КСП «Перемога», протокол від 07.01.2000 року, на виконання указу Президента України від 26.11.1999 року відбулась реорганізація даного КСП з перейменуванням на ТОВ «Перемога», що підтверджується відповідними записами наявним в трудовій книжці колгоспника серії НОМЕР_2 заведеній 10.05.1986 року на ім`я ОСОБА_2 , копія якої додана до позовної заяви (а.с.25-26) та в трудовій книжці серії НОМЕР_3 заведеній 12.04.2005 року на ім`я ОСОБА_3 , копія якої додана до позовної заяви (а.с.27-28).

28.03.2003 року по 26.05.2006 року ОСОБА_1 працювала у Сільськогосподарському товаристві з обмеженою відповідальністю «ПЕРЕМОГА» (ТОВ «Перемога»), про що свідчать відповідний записи № 7, № 8 і № 9 наявні в трудовій книжці колгоспника серії НОМЕР_1 заведеній 07.03.1986 року, копія якої додана до позовної заяви (а.с.4 на зворотній стороні і а.с.5) та довідка ТОВ «Перемога» від 26.12.2011 року № 153 (а.с.10).

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «ПЕРЕМОГА» (ТОВ «Перемога»), , зареєстроване до теперішнього часу у с. Пиріжна Кодимського району Одеської області, що підтверджується відомостями наявними у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.36).

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В свою чергу ч.5 ст. 81 ЦПК України передбачає, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч.1-2 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Водночас ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Висновки суду

- щодо наявності у позивача членства в КСП, як правової підстави для виникнення в неї права на земельну частку (пай)

Т рудова книжка колгоспника ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 заведена 07.03.1986 року (а.с.4-5) не містить записів про її членство і роботу в КСП «Перемога» с. Пиріжна на момент отримання зазначеним КСП державного акту на право колективної власності на землю 17.11.1995 року, а також про реорганізація даного КСП з перейменуванням на ТОВ «Перемога», як у трудових книжках ОСОБА_2 і ОСОБА_3 (а.с.25, 27).

При цьому, суд звертає увагу на ту обставину, що трудова книжка колгоспника ОСОБА_1 взагалі не містить відомостей про зайнятість останньої в період після 30.11.1987 року і до 28.03.2003 року.

Відповідно до частини дев`ятої статті 5 ЗК України від 18.12.1990 року № 561-ХІІ (в редакції від 22 червня 1993 року) кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 22 ЗК України від 18.12.1990 року № 561-ХІІ право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право.

Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Право на земельну частку (пай) особа набуває за наявності трьох умов: перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства; отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю; включення особи до списку, доданого до цього акта.

У пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Згідно ч.1 ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-ІV, основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Доводи позивача ОСОБА_1 про те, що на момент отримання КСП «Перемога» 17.11.1995 року державного акта на право колективної власності на землю вона була членом указаного КСП, є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи, оскільки згідно змісту записів про трудову діяльність позивача вона була звільнена з колгоспу «ПОБЕДА» 07 березня 1985року та працевлаштувалась до СТОВ «ПЕРЕМОГА» лише 28 березня 2003 року, а тому обґрунтовано не була включена до списку та уточненого списку членів зазначеного КСП, що додавався до державного акта на право колективної власності на землю.

Подібний висновок викладений в постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 696/1268/16-ц (провадження № 61-7892св18) та від 04 грудня 2019 року у справі № 375/1391/17 (провадження № 61-18406св18).

Відомості про працю позивача ОСОБА_1 в КСП «Перемога» в період 20.10.1992 03.12.1994 років, що зазначені в довідці ТОВ «Перемога» від 26.12.2011 року № 153 (а.с.10) не знаходять свого підтвердження як у записах в трудовій книжці колгоспника серії НОМЕР_1 заведеній на ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , копія якої додана до позовної заяви (а.с.4).

В свою чергу доводи позивача ОСОБА_1 про те, що її членство в колгоспі «ПОБЕДА» та КСП «Перемога», зокрема на час видачі акту на право колективної власності на землю, підтверджує архівна довідка відділу об`єднаного трудового архіву територіальних громад Кодимського району Кодимської районної ради Одеської області від 09.08.2019 року № 390/02-27 (а.с.8) суд вважає безпідставними, оскільки згідно змісту згаданої архівної у 1995 році (коли КСП Кодимського району Одеської області були видані державні акти на право колективної власності на землю та були затверджені списки осіб, що мають право на земельну частку (пай)) ОСОБА_1 мала 30 відпрацьованих л-днів за рік, що вказує на сезонний характер праці.

При цьому, позивачем ОСОБА_1 суду не надано доказів (зокрема статуту КСП «Перемога») на підтвердження того, що в члени згаданого КСП приймалися громадяни, які залучаються для виконання тимчасових робіт.

У зв`язку з чим та враховуючи висновок викладений Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду від 02 травня 2018 року у справі № 614/568/16-ц (провадження № 61-6792св18) суд вважає, що посилання позивача на вказану архівну довідку як на доказ її членства в КСП «Перемога» є необґрунтованим.

Покази надані під час допитів в судовому засіданні свідків ОСОБА_2 і ОСОБА_3 суд не вважає належними та допустимими доказами, якими можна підтвердити членство в КСП «Перемога» на момент отримання ним 17.11.1995 року державного акта на право колективної власності на землю. Водночас із цим позивачем не надано суду копії протоколу засідання КСП або витягу з нього який би містив в собі рішення про прийняття її до членів КСП, а її трудова книжка не містить такого запису у відповідний період.

Суд звертає увагу, що в період 10.01.1982 року до 07.03.1985 року позивач ОСОБА_1 була членом колгоспу «ПОБЕДА», але після свого звільнення 07.03.1985 року остання двічі змінила місце своєї трудової діяльності свеклорадгоспі ім. Бебеля і Крижопільському заводі продтоварів (а.с.4). Тому, на думку суду, відсутні підстави вважати, що після звільнення з колгоспу «ПОБЕДА» 07.03.1985 року за позивачем ОСОБА_1 продовжував зберігатися статус його члена, навіть при трудовій діяльності на інших підприємствах.

Сам факт членства у колгоспі та тривалий термін роботи в інших організаціях до створення КСП й отримання державного акта на право колективної власності на землю не є підставою для отримання земельної частки у новоствореному КСП. До вручення зазначеного акта власником землі була держава, а після передачі його у КСП земля стала належати на праві спільної часткової власності тим особам, які працювали на ній і були членами цього КСП, та працівникам інших сільськогосподарських утворень. Всі працівники колишніх господарств у тому числі й пенсіонери, які залишилися членами нових підприємств, які були живими на дату отримання державного акта про передачу землі у колективну власність КСП, починаючи із зазначеної дати стали її власниками у рівних частках.

Якщо трудові відносини осіб з колективами виникли на підставі трудового договору, а не членства в цьому колективі, то вони не передбачають права на одержання у власність земельної частки (паю). Право на одержання частки землі мають лише члени таких колективів, які залишались у ньому на час приватизації землі.

При цьому, положення частин 1, 5-6 ст. 19 та ч.2 ст. 31 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» від 14.02.1992 року № 2114-ХІІ (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин отримання КСП державного акта на право колективної власності на землю 17.11.1995 року та затвердження списку осіб, що мають право на земельну частку (пай)) передбачають, що трудові відносини членів підприємства регулюються цим Законом і статутом підприємства, а громадян, які працюють за трудовим договором або контрактом, - законодавством про працю України. Підприємство має право вільного найму працівників. Оплата праці найманих працівників визначається за погодженням сторін, але не може бути нижчою за встановлений державою мінімальний рівень заробітної плати (мінімальний рівень оплати праці за професійно-кваліфікаційними групами працівників) і не залежить від кінцевих результатів господарювання. При реорганізації та ліквідації підприємства найманим його працівникам гарантується додержання їх прав та інтересів відповідно до трудового законодавства України.

Факт перебування в трудових відносинах з колгоспом « ІНФОРМАЦІЯ_2 », пізніше КСП «Перемога», зокрема в сезонних трудових відносинах, не може бути безумовним і достатнім доказом того, що позивач являлася саме членом даного колгоспу, а в подальшому і КСП «Перемога» або набула таке членство на час передачі державного акта про право колективної власності на землю цьому КСП 17.11.1995 року.

За таких обставин підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності на земельну частку (пай) немає так як позивачем не надано доказів, того що вона була членомКСП «Перемога» на час видачі останньому державного акту на право колективної власності на землю та затвердження списку осіб, що мають право на земельну частку (пай).

- щодо ефективності способу захисту обраного позивачем у своєму позові

Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (постанов Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17, пункт 57 та від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц, пункт 72).

В свою чергу застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. подібні висновки у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17(пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40),від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).

Під способами захисту суб`єктивних земельних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (пункт 5.5), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 90)).

Такий висновок міститься в пунктах 67-68 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17 (провадження № 14-317цс19).

В позовній заяві позивачем порушено вимогу про визнання за нею права власності на земельну частку (пай). Дану вимогу позивачем обґрунтовано посиланням на ту обставину, що її не було включено до списку членівКСП «Перемога», доданого до відповідного державного акта на право колективної власності на землю.

Однак, згідно висновку викладеного в постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 696/1268/16-ц (провадження № 61-7892св18) та від 04 грудня 2019 року у справі № 375/1391/17 (провадження № 61-18406св18), зверненню до суду з указаним позовом має передувати вирішення питання про невключення позивача до списку громадян - членів КСП, які мають право на земельну частку (пай). Таких вимог позивач у пред`явленому позові не заявляв.

За таких обставин підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності на земельну частку (пай) також немає.

- щодо належності відповідачів (співвідповідачів) пред`явленому до нього (них) позову

Згідно третього абзацу пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо.

Разом з цим вирішення питання щодо невключення підприємством особи до списку громадян, які мають право на земельну частку (пай), має на меті оскарження дій чи бездіяльності цього підприємства, що вказує на необхідність залучення до участі у справі у такому випадку відповідної юридичної особи або її правонаступника (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 696/1268/16-ц (провадження № 61-7892св18).

Однак, при поданні до суду позовної заяви позивачем ОСОБА_1 не було залучено до участі у справі та не пред`явлено позовних вимог до правонаступникареорганізованого КСП «Перемога», яке не включило її до списку, що додавався до державного акта на право колективної власності на землю, Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «ПЕРЕМОГА» (ТОВ «Перемога») .

Відповідно до вимог ст. 3, 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-ІV, до повноважень сільських, селищних міських рад та районних державних адміністрацій належить розгляд заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок і видачі документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку; прийняття рішень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості).

Згідно приписів ч.1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідачем у справі було залучено Кодимську міську раду Одеської області, протягом підготовчого провадження також було залучено до участі у справі співвідповідачем Кодимську районну державну адміністрацію Одеської області, а згодом правонаступника останньої Подільську районну державну адміністрацію Одеської області.

Проте, згідно до ст. 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-ІV розпорядником невитребуваних земельних ділянок (паїв) є районна державна адміністрація, яка не була залучена до участі у розгляді справи.

Відповідно до п. 13 ч. 4 Положення про Головне управління Держгеокадастру у Одеській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 17.11.2016 року № 308 (https://odeska.land.gov.ua/info/structure/), одним із основних завдань Держгеокадастру є розпорядження землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеного чинним законодавством на території Одеської області.

Позивач ОСОБА_1 не визначила за рахунок яких земель можуть бути задоволені її позовні вимоги, а з урахуванням цього не визначила і коло осіб, які повинні бути залучені до участі у справі.

Аналогічних за змістом висновків дійшов Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у своїй постанові від 20 березня 2019 року у справі № 610/2071/17 (провадження № 61-30642св18).

- щодо строку давності вимоги заявленої позивачем у позові

Як судом вже зазначалося вище 17.11.1995 року КСП «Перемога» с. Пиріжна, одночасно з іншими КСП Кодимського району Одеської області, отримало державний акт на право колективної власності на землю до якого додавався список осіб членів даного КСП, що мають право на земельну частку (пай).

Суд враховує, що згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

З огляду на зазначені вимоги в цій справі слід застосовувати положення актів цивільного законодавства, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК Української РСР.

Згідно з статтею 71 ЦК Української РСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Відповідно до положень статті 76 ЦК Української РСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

За змістом пункту 6 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України правила цього Кодексу щодо позовної давності стосуються тільки тих позовів, строк пред`явлення яких, встановлений попереднім законодавством, не сплив до 01 січня 2004 року. Якщо ж строк позовної давності закінчився до зазначеної дати, то до відповідних відносин застосовуються правила про позовну давність, передбачені ЦК Української РСР 1963 року.

Відповідно до статей 71, 75 ЦК Української РСР загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Позовна давність застосовується судами незалежно від заяви сторін.

Статтею 80 ЦК УРСР встановлено, що закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Таким чином, суд доходить висновку, що позовна давність за наведених обставин застосовується судом незалежно від заяви сторони у справі.

Аналогічні за своїм змістом висновки зроблені Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у своїх постановах від 07 квітня 2020 року у справі № 147/294/18 (провадження № 61-20292св19), від 09 вересня 2020 року у справі № 637/53/18 (провадження № 61-1048св19) та від 16 вересня 2020 року у справі № 330/2463/17 (провадження № 61-79св19).

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 не навела обґрунтованих підстав для визнання поважними причин пропуску позовної давності для звернення до суду із позовом.

Посилання позивача на те, що вона про порушення своїх прав випадково дізналась з мережі Інтернету лише в кінці 2020 року (а.с.3 і 22 на звороті), а із зазначеним позовом звернулася до суду майже через більше ніж 23 роки після видачі КСП «Перемога» державного акту на право колективної власності на землю та затвердження списку осіб членів даного КСП, що мають право на земельну частку (пай), є необґрунтованим з огляду на наступне.

Позивач ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 з 16 травня 1988 року, про що свідчить довідка видана виконавчим комітетом Пиріжнянської сільської ради Кодимського району Одеської області № 137 без зазначення дати видачі (а.с.9).

А в самому с. Пиріжна Кодимського району Одеської області існувало лише одне колективне сільськогосподарське товариство КСП «Перемога».

Позивач ОСОБА_1 підтримувала стосунки з членами КСП «Перемога» ОСОБА_2 і ОСОБА_3 . Крім того, позивачеві ОСОБА_1 було відомо про поширені факти того, що мешканці с. Пиріжна Кодимського району Одеської області, які були членами КСП «Перемога» та отримали з початку сертифікати про право на земельну ділянку (пай), а в подальшому і державні акти про право власності на земельні ділянки (паї) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, вже тривалий час здають відповідні земельні ділянки (паї) в оренду та отримають за останню плату, зокрема у натуральній формі пшеницею. Зазначене підтверджується показами свідків ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , які були допитані в судовому засіданні під час судового розгляду.

Крім того, зазначені вище свідки також підтвердили ту обставину, що ОСОБА_1 ще на при кінці 90-х років, до 2000 року, було відомо про її не включення до списку осіб членів КСП «Перемога», що мають право на земельну частку (пай), оскільки вони спілкувались з нею з приводу цієї ситуації і обговорювали отримання членами КСП, які отримали сертифікати про право на пай, пшениці за оренду їх паїв, а також ситуацію щодо інших мешканців села, які не були включенні до списку осіб, що мають право на земельну частку (пай). Таким чином, показами зазначених свідків, спростовуються доводи позивача ОСОБА_1 , що про порушення своїх прав випадково дізналась з мережі Інтернету лише в кінці 2020 року.

У зв`язку з чим суд вважає, що про порушення своїх прав позивач ОСОБА_1 дізналася практично з початку розпаювання земель колишніх колгоспів, що є загальновідомим фактом. Однак, позивач у передбачений законом строк не звернулася до суду з вказаними вимогами, що є підставою для відмови у його задоволенні з підстав пропуску позивачем позовної давності.

Відповідно до усталеної судової практики член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта (пункт 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»).

З урахуванням наведених обставин, враховуючи, що позивач ОСОБА_1 не довела наявність поважних причин пропуску позовної давності та звернулася до суду за спливом 23 років видачі КСПдержавного акту на право колективної власності на землю та затвердження списку осіб членів КСП, що мають право на земельну частку (пай), то суд вважає, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню позовна давність, що є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що заявлений позивачем позов є необґрунтованим, у зв`язку з чим не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 258, 259, 264, 265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Відмовити повністю в задоволенні позову ОСОБА_1 до Кодимської міської ради Одеської області та Подільської районної державної адміністрації Одеської області, треті особи на стороні відповідачів, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Перемога» та Головне управління Держгеокадастру у Одеській області, про визнання права власності на земельну частку (пай).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду через Кодимський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 02.07.2021 року.

Суддя Д.В. Вороненко