Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/559/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.06.2021 року м.Виноградів

Виноградівський районний суду Закарпатської області в складі: головуючого - судді Левка Т.Ю., секретар судового засідання - Роман К.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, прокуратури Закарпатської області, Берегівської окружної прокуратури, УМВС України в Закарпатській області, Виноградівського РВ УМВС України про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

03.03.2018 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державної казначейської служби України, треті особи: прокуратура Закарпатської області, УМВС України в Закарпатській області, Виноградівський РВ УМВС України в Закарпатській області, про відшкодування моральної шкоди,

Ухвалою суду від 31.10.2018 року третіх осіб по справі замінено на співвідповідачів та залучено до справи як свіввідповідача Берегівську місцеву прокуратуру.

Ухвалою суду від 18.03.2021 року відповідача Берегівську місцеву прокуратуру замінено на відповідача Берегівську окружну прокуратуру.

Ухвалою суду від 28.05.2021 року відповідача Державну казначейську службу України замінено на відповідача Державу Україна в особі Державної казначейської служби України.

Уточнені вимоги позову мотивовано тим, що 27 березня 2007 року прокурором Виноградівського району було порушено кримінальну справу за фактом зловживання, службовим становищем та службового підроблення службовими особами ВАТ «Виноградівське ATП - 12144» за ознаками злочинів передбачених ч.2 ст.364, ч.2 ст.366 КК України про те, що службові особи ВАТ «Виноградівське ATП - 12144» в період з липня 2005 по червень 2006 років, зловживаючи своїм службовим становищем всупереч інтересам служби, умисно знизили базу оподаткування податку на прибуток підприємства, податку на додану вартість, внесли ді неправдиві відомості у Декларацію з податку на прибуток підприємства та податку на додану вартість, які подали до ДПІ у Виноградівському районі, чим скоїли службове підроблення, внаслідок чого до державного бюджету не допоступило грошових коштів у вигляді податку на прибуток підприємства на суму 22465 гривень та податку на додану вартість на суму 42077 гривень, що спричинило тяжкі наслідки державним інтересам.

29 травня 2007 року позивачці було пред`явлено обвинувачення в скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст.364, ч.2 ст.366 КК України.

05 жовтня 2012 року начальником СВ Виноградівського РВ УМВС України в Закарпатській області підполковником міліції Мелай М.Ю. було винесено постанову про закриття вказаної кримінальної справи.

Копію даної постанови позивачка отримала тільки в кінці березня 2015 року після неодноразових звернень до правоохоронних органів.

Вказує, що перебувала під слідством та судом у період з 27.03.2007 року по 05.10.2012 року, тобто 5 років 7 місяців та 10 днів, тривалий час перебувала на підписці про невиїзд, не могла виїхати з свого постійного місця проживання на відпочинок, не знала, що проти неї закрито кримінальну справу.

У зв`язку з наведеним позивачка звернулася до суду з даним позовом та покликаючись на незаконне притягнення її до кримінальної відповідальності просить: зобов`язати Державне казначейство України списати у безспірному порядку з відповідного казначейського рахунку Державного бюджету України на її користь 2 000 000 грн моральної шкоди.

Представником відповідача УМВС України в Закарпатській області подано до суду відзив на позовну заяву, за яким відповідач позовні вимоги не визнає, вважає такі безпідставними, посилаючись на те, що право на відшкодування моральної шкоди завданої органом досудового слідства мають громадяни відносно яких були незаконно застосовані оперативно-розшукові заходи, такі як незаконне взяття під варту, незаконне засудження та інше. Позивачку не було притягнуто до кримінальної відповідальності, однак вона була піддана адміністративній відповідальності за ст.163-1 КУпАП, за ведення податкового обліку шляхом заниження платежів до бюджету по податку на прибуток та на додану вартість, дана постанова ніким не оскаржена. Таким чином, позивач не надав жодних доказів про визнання дій працівників органів внутрішніх справ незаконними, які надають йому право на відшкодування моральної шкоди.

Представник відповідача Державної казначейської служби України також подав до суду відзив на позовну заяву, згідно якого вважає, що вимоги до Казначейства України заявлені безпідставно, оскільки спірні правовідносини виникли виключно між позивачем та правоохоронними органами. Вирішення вимог про відшкодування майнової та моральної шкоди проводиться судом в однаковому порядку в ухвалі, що приймається згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про порядок відшкодування лкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, юсудового слідства, прокуратури і суду». Крім цього вказує, що всі незаконні дії слідчого позивач вправі була оскаржувати в процесі досудового розслідування. У задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі.

Представником прокуратури Закарпатської області, як третьою особою по справі 22.02.2019 року подано письмові пояснення, які мотивовано тим, що вимоги позову сформовані до Державного казначейства, однак такого органу на даний час не існує. Прокуратура області не оспорює право ОСОБА_1 на відшкодування шкоди заподіяної внаслідок її незаконного притягнення до кримінальної відповідальності у порядку встановленому ч. 1 ст. 1176 ЦК України та Закону. Однак, стягнення більшого розміру за встановлений законодавчий мінімум має бути обґрунтовано, як того вимагає цивільно-процесуальне законодавство, відповідними доказами, що дії чи бездіяльність відповідних органів завдали громадянинові непоправних наслідків, вимагають від нього додаткових зусиль для відновлення свого життя. ОСОБА_1 не наведено переконливих доказів, які б підтверджували необхідність відшкодування їй моральної шкоди у заявленому розмірі, у зв`язку з чим у задоволенні позову просить відмовити.

Сторони будучи повідомленими про день, час та місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не з`явилися.

Представник позивачки адвокат Микита М.Ф. подала до суду заяву про підтримання збільшених позовних вимог та розгляд справи у відсутність сторони позивача.

Обстеживши матеріали справи, матеріали кримінальної справи № 1-10/10 (8302407), суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом цієї норми, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме належних їй прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

В судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що 27 березня 2007 року прокурором Виноградівського району було порушено кримінальну справу за ознаками злочинів передбачених ч.2 ст.364, ч.2 с-т.366 КК України за фактом зловживання службовим становищем та службового підроблення службовими особами ВАТ «Виноградівське ATП- 12144».

29 травня 2007 року позивачці, як службовій особі, яка перебувала на посаді головного бухгалтера ВАТ «Виноградівське АТП 12144» було пред`явлено обвинувачення в скоєнні злочинів, передбачених ч.2 ст.364, ч.2 ст.366 КК України та обрано запобіжний захід у виді підписки про невиїзд.

В ході досудового розслідування та судового розгляду кримінальна справа надсилалась на додаткове розслідування, судами виносилась ухвала про повернення такої на додаткове розслідування, постановлявся виправдувальний вирок.

Після неодноразових змін пред`явленого обвинувачення, дії ОСОБА_1 остаточно перекваліфіковано на ч. 4 ст. 191 КК України.

Постановою начальника СВ Виноградівського РВ УМВС України в Закарпатській області підполковника міліції Мелая М.Ю. від 05.10.2012 кримінальну справу відносно ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 191 КК України, закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України (1960 року), у зв`язку з відсутністю складу злочину.

Про закриття кримінальної справи позивачці відомо не було.

Протягом 2014-2015 років позивачка зверталася до органів прокуратури та органів внутрішніх справ, з приводу стану досудового розслідування у кримінальній справі відносної неї, подавала наступні звернення:

- заява від 15.10.2014 року до начальника СВ Виноградівського РВ УМВС України в Закарпатській області про надання можливості ознайомитися з матеріалами справи,

- заява від 26.12.2014 року до начальника СВ УМВС України в Закарпатській області про надання інформації з приводу скасування відомостей про порушення кримінальної справи та запобіжного заходу,

- скарга від 09.01.2015 року до прокурора Закарпатської області про зобов`язання прокурора Виноградівського району, начальника та слідчого СВ Виноградівського РВ УМВС України в Закарпатській області надати відповіді на її звернення та копію постанови про закриття кримінальної справи,

- заява про правопорушення від 09.01.2015 року до начальника УМВС України в Закарпатській області, що виявилося у ненаданні відповідей на звернення, копії постанови про закриття кримінальної справи прокурором Виноградівського району, начальником та слідчим СВ Виноградівського РВ УМВС України в Закарпатській області,

- заяви до начальника СВ Виноградівського РВ УМВС України в Закарпатській області від 04.03.2015 року, від 27.03.2015 року та від 15.09.2015 року з приводу надання копії постанови про закриття кримінальної справи, внесення змін у постанову, надання копії постанови про обрання запобіжного заходу та копії підписки про невиїзд.

На свої звернення позивачка отримала наступні відповіді:

- відповідь Генеральної прокуратури України від 08.07.2014 № 04/2/4-р-14 про направлення звернення щодо стану досудового розслідування кримінального провадження до прокуратури Закарпатської області,

- відповіді прокуратури Закарпатської області від 04.08.2014 № 04/2/2-414-11 на звернення щодо неналежного стану досудового розслідування у кримінальній справі та від 04.09.2014 № 04/2/2-414-11 на звернення з приводу прийнятого процесуального рішення у кримінальній справі,

- копію супровідного листа УМВС України в Закарпатській області від 12.01.2015 № 7/62 про направлення до СВ Виноградівського РВ УМВС України в Закарпатській області звернення з приводу надання інформації про стан досудового розслідування у кримінальному провадженні,

- відповідь УМВС України в Закарпатській області від 20.01.2015 № 7/Ж-30 на звернення до начальника УМВС України в Закарпатській області з приводу неінформування про результати розслідування кримінальної справи та розгляду звернення від 15.10.2014 року,

- відповідь прокуратури Виноградівського району Закарпатської області від 23.01.2015 № 771-10 (271вих-15) на скаргу до прокуратури Закарпатської області щодо неналежного розгляду звернення та відмови у видачі копії постанови про закриття кримінальної справи,

- відповідь прокуратури Закарпатської області від 29.01.2015 № 17-414-11(102) на заяву від 09.01.2015 року, що поступила з Генеральної прокуратури України, з приводу неправомірних дій працівників прокуратури Виноградівського району, Виноградівського РВ УМВС України в Закарпатській області та інших питань,

- відповідь з УІЗ ГУНП в Закарпатській області від 29.04.2016 року про внесення 09.02.2015 року відомостей щодо закриття відносно ОСОБА_1 кримінальної справи.

Належним чином завірену копію постанови від 05.10.2012 року про закриття кримінальної справи позивачка отримала 27 березня 2015 року.

Позивачка перебувала під слідством та судом у період з 29.05.2007 року (з моменту пред`явлення обвинувачення) до 05.10.2012 року (закриття кримінальної справи), тобто 5 років 4 місяці 7 днів або 64 місяці та 7 днів.

За цей час вона зазнала низку моральних страждань і має право на відшкодування моральної шкоди з огляду на наступне.

Статтею 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Частиною другою статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Відповідно до пунктів 1-1, 2 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Згідно з частинами першою, п`ятою, шостою статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Пункт 2 частини другої статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відповідно до частин другої та третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Отже, право на відшкодування моральної шкоди на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» виникає в особи у випадку повної реабілітації.

Судом встановлено, що кримінальне переслідування позивачки припинено з підстав, які її реабілітують, оскільки вина позивачки у вчиненні злочину не була доведена у встановленому законом порядку.

Згідно з частиною другою статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Відповідно до частини першої статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями чи дією органу державної влади відшкодовується державою незалежно від вини цього органу.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Викладене узгоджується з правовими висновками, висловленими у постановах Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 383/596/15 (провадження № 14-342цс18) та від 29 травня 2019 року у справі № 522/1021/16-ц (провадження № 14-136цс19).

Згідно з положеннями Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» позивачка має право на відшкодування моральної шкоди, яку необхідно визначати, виходячи з розрахунку мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи за кожен місяць перебування під слідством і судом протягом 64 місяців, який не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом.

Згідно правової позиції викладеної у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду від 02.12.2015 року у справі № 6-2203цс15, відповідно до частини 3 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Так, Законом України "Про Державний бюджет України на 2021 рік" затверджено розмір мінімальної заробітної плати на рівні 6 000 грн.

Оскільки позивачка перебувала під слідством і судом з 29.05.2007 року (з моменту пред`явлення обвинувачення) до 05.10.2012 року (64 місяці та 7 днів), тобто 64 повні місяці, то гарантований мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди становить 384 000 грн (6 000 грн (мінімальна заробітна плата) х 64 (кількість місяців).

Разом з цим, судом враховано, що незаконним притягненням до кримінальної відповідальності позивачці ОСОБА_1 завдано значну моральну шкоду - моральні втрати, які привели до порушення її нормальних життєвих зв`язків та вимагали додаткових зусиль для організації свого життя.

Внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності позивачціОСОБА_1 було заподіяно моральні страждання, які неодноразово виникали внаслідок психічного впливу, що призвело до зміни місця роботи, погіршення відносин з друзями, колегами по роботі, інших негативних наслідків морального характеру.

Визначення розміру моральної шкоди не в мінімальному розмірі є правом суду із урахуванням ст. 23 ЦК України та Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Законом визначений мінімальний розмір моральної шкоди, яка відшкодовується, та не встановлено граничний розмір такої шкоди.

Таким чином, заявлений до стягнення розмір заподіяної моральної шкоди, який позивачка оцінила у 2 000 000 грн (два мільйони гривень) суд вважає обгрунтованим і виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості таким, що підлягає до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Здійснення безпосереднього списання коштів казначейством передбачено п. 35 Постанови Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 року №845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників».

Відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, Державна казначейська служба України відповідно до покладених завдань здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе зобов`язати Державну казначейську службу України виплатити з рахунку державного бюджету позивачці в рахунок відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 2 000 000 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст. 15, 16, 23, 1176 ЦК України,ст. ст. 10, 12, 13, 43, 49, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Уточнені позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволити.

Стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання з єдиного казначейського рахунка Державної казначейської служби України в установленому законом порядку, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на відшкодування моральної шкоди 2 000 000 (два мільйони) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повне судове рішення складено 05.07.2021 року.

ГоловуючийТ. Ю. Левко