головуючий у суді І інстанції Гаврилова О.В.
провадження № 22-ц/824/7783/2021
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 липня 2021 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

за участю секретаря судового засідання - Зиль Т.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третя особа: Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м.Київ) про зняття арешту з майна,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду із позовом до АТ КБ «ПриватБанк», третя особа - Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) про зняття арешту з майна.

Згідно заявлених вимог позивачі просили суд зняти арешт, накладений постановою державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Малковою М.В. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 8 липня 2016 року, винесеною в межах виконавчого провадження №51584755 (номер запису про обтяження: 16148481 (спеціальний розділ); дата, час державної реєстрації: 31 серпня 2016 року, 11:06:20; підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 31164473 від 31 серпня 2016, 11:06:28; обтяжувач: Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, , адреса: м.Київ, вул.Краківська, 20), на майно, право власності на яке зареєстровано за ОСОБА_1 , а саме на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 46,5 кв.м. та земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер :50:015:0003, розташовану в Київській області, Кагарлицький район, с.Панікарча з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства.

В обґрунтування позовних вимог вказували, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачів - ОСОБА_3 . Внаслідок відкриття спадщини, право на спадкування за законом у першу чергу набули позивачі та мати спадкодавця - ОСОБА_4 , яка відмовилася від прийняття спадщини на користь ОСОБА_1 . Інших спадкоємців немає.

08 січня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Першої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті батька, в зв`язку з чим була заведена спадкова справа № 10/2020. 16 січня 2020 року з відповідною заявою про прийняття спадщини до нотаріуса звернувся ОСОБА_2 ОСОБА_4 від прийняття спадщини відмовилася на користь ОСОБА_1 . У подальшому, маючи на меті реалізувати право на оформлення права на спадщину, ОСОБА_1 звернувся до Першої київської державної нотаріальної контори із заявою від 20 червня 2020 року про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/3 частки квартири АДРЕСА_1 , а також із заявою від 23 червня 2020 року про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/3 частки земельної ділянки площею 0,2500 га, кадастровий номер :50:015:0003, розташованої в Київській області, Кагарлицький район, село Панікарча з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства.

Постановами державного нотаріуса Першої київської державної нотаріальної контори Мотицького І.Л. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23 червня 2020 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/3 частки квартири АДРЕСА_1 та на 2/3 частки земельної ділянки площею0,2500 га, кадастровий номер :50:015:0003, розташованої в Київській області, Кагарлицький район, село Панікарча з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, оскільки за даними інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 20 червня2020 року №213310582 виявлено, що постановою державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Малковою М.В. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 08 липня 2016 року, винесеною в межах виконавчого провадження № 51584755, накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_3 (номер запису про обтяження: 16148481 (спеціальний розділ); дата, час державної реєстрації: 31 серпня 2016 року, 11:06:20; підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 31164473 від 31 серпня 2016, 11:06:28; обтяжувач: Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, , адреса: м. Київ, вул. Краківська, 20).

Постанова державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Малкової М.В. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 08 липня 2016 року винесена в межах виконавчого провадження № 51584755 з примусового виконання виконавчого листа № 910/1961/16, виданого 05 квітня 2016 року Господарським судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості. Відповідно до відомостей, наданих Дніпровським районним відділом державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) та Автоматизованої системи виконавчого провадження, виконавче провадження № 51584755 було відкрито 08 липня 2016 року та закінчено 29 вересня 2016 року на підставі п. 2 ч. 1 статті 47 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-14 «Про виконавче провадження» (заходи щодо розшуку майна виявилися безрезультатними), арешт з майна не знімався. ОСОБА_2 у зв`язку з указаними вище обставинами із заявами про видачу свідоцтва про право на 1/3 спадкового майна до нотаріуса не звертався, до того ж, державний нотаріус повідомив про недоцільність подання таких заяв у зв`язку з відмовою у видачі свідоцтва з аналогічних підстав, - накладеного арешту на майно.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 26 лютого 2021 року позов задоволено частково.

Знято арешт, накладений постановою державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Малковою М.В. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 08 липня 2016 року, винесеною в межах виконавчого провадження №51584755 (номер запису про обтяження: 16148481 (спеціальний розділ); дата, час державної реєстрації: 31 серпня 2016 року 11:06:20; підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 31164473 від 31 серпня 2016 11:06:28; обтяжувач: Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м.Києві, , адреса: м.Київ, вул.Краківська, 20), на майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 46,5 кв.м. та земельну ділянку площею 0,25 га кадастровий номер :50:015:0003, розташовану за адресою: Київська область, Кагарлицький район, с.Панікарча, з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства.

В іншій частині позову - відмовлено.

Стягнено з АТ КБ «Приватбанк» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840 грн на користь ОСОБА_1 .

Стягнено з АТ КБ «Приватбанк» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840 грн на користь ОСОБА_2 .

Не погоджуючись із указаним рішенням суду представник АТ КБ «Приватбанк» - Крилова О.Л. звернулась до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, в іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що арешт Дніпровським РВДВС міста Київ ГТУЮ у м. Києві, накладений на майно, яке зареєстровано за ОСОБА_1 в межах виконавчого провадження № 51584755 від 8 серпня 2016 року, а саме на:

- квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 46.5 кв.м.,

- земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер :50:015:0003, розташовану в Київській області, Кагарлицький район, с. Панікарча з цільовим призначенням: для особистого селянського господарства.

Отже, арешт накладений в рамках виконавчого провадження щодо фізичної особи- підприємця, виконання обов`язків якої у виконавчому провадженні допускає правонаступництво.

Вважає, що у даному випадку мало місце застосування судом першої інстанції норми закону, яка не підлягає застосуванню, виходячи з фактичних обставин справи.

Зазначає, що постанова про прийняття виконавчого провадження від 1 лютого 2020 року ВП № 54443237 направлена сторонам виконавчого провадження та не оскаржена в порядку та строки, встановлені ЗУ «Про виконавче провадження».

Стороною позивачів не оспорюється правомірність винесення державним виконавцем постанови про арешт майна боржника, а також наявність у спадкодавця заборгованості за кредитним договором перед АТ КБ «ПриватБанк».

Вказує, що станом на 10 листопада 2020 року рішення Господарського суду міста Києва від 10 березня 2016 року по справі № 910/1961/16 не скасовано та боржником, позивачами не виконано.

Зазначає, що матеріали справи не містять доказів звернення позивачів із заявою про зняття арешту до державного виконавця, а тому, звертаючись з позовом до АТ КБ «Приватбанк» з вимогою звільнити майно з-під арешту, позивачами обрано невірний спосіб захисту свого порушеного права, оскільки до компетенції АТ КБ «Приватбанк» не належить право знімати арешт, який ним не накладався.

Відзив на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надходив.

Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені апеляційним судом шляхом направлення судової повістки на їх офіційні електронні адреси, які містяться в матеріалах справи (а.с. 116).

Відповідно до ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно з п.2 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи.

За таких обставин, учасники справи вважаються належним чином повідомлені про розгляд справи.

При цьому, колегія суддів враховує, що подавши апеляційну скаргу, АТ КБ «Приватбанк» не виявило зацікавленості в її розгляді та не зверталось до апеляційного суду за інформацією щодо стану розгляду його апеляційної скарги. Таких висновків дійшов Європейський суд з прав людини, зокрема, у рішеннях «Каракуца проти України» (2017 рік), «Пономарьов проти України» (2008 рік).

Зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, якою передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а також враховуючи, що АТ КБ «Приватбанк» зобов`язане цікавитись провадженням у справі, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, колегія суддів визнала неявку представника АТ КБ «Приватбанк», а також інших учасників справи такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції вважав доведеними підстави, передбачені Законом України "Про виконавче провадження" для зняття арешту.

Проте колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції враховуючи наступне.

Судом при розгляді справи було встановлено, що на виконані Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебувало виконавче провадження №51584755, з примусового виконання виконавчого документу №910/1961/16, виданого 5 квітня 2016 року Господарським судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 10 576,76 грн заборгованості за кредитом, 10 873,82 грн заборгованості за процентами, 2 126,79 грн заборгованості по комісії, 12 313,82 грн пені, а всього 37 269,19 грн. Вказане виконавче провадження закінчено 29 вересня 2016 року на підставі п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», арешт з майна боржника не знімався (а.с.46).

У межах виконавчого провадження №51584755 державним виконавцем Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 08 липня 2016 року, якою накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_3 . (а.с.42-43).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.33).

Як убачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, на підставі вищевказаної постанови державного виконавця від 08 липня 2016 року накладено арешт на земельну ділянку площею 0,25 га, кадастровий номер :50:015:0003, яка розташована за адресою: Київська область, Кагарлицький район, с.Панікарча, з цільовим призначенням для особистого селянського господарства. Особа, майно якої обтяжується - ОСОБА_3 . (а.с.40-41)

Даних про обтяження об`єкта нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 вказана інформація не містить.

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_3 є його сини, позивачі у справі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 . Позивач ОСОБА_1 у визначений законом строк звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 , ОСОБА_4 подала заяву, в якій відмовилась від прийняття спадщини на користь ОСОБА_1 (а.с. 28, 32, 34, 36).

Також в матеріалах справи наявна заява ОСОБА_2 про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , яка не містить відмітки про дату її надходження/подання до нотаріальної контори (а.с.35).

Постановами державного нотаріуса Першої київської державної нотаріальної контори Мотицького І.Л. від 23 червня 2020 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 2/3 частки квартири АДРЕСА_1 та на 2/3 частки земельної ділянки площею 0,2500 га, кадастровий номер :50:015:0003, розташованої в с. Панікарча Кагарлицького району Київської області, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, у зв`язку з тим, що на все нерухоме майно ОСОБА_3 накладено арешт (а.с.37-39).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Так, відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Таким чином, установивши, що позивачі є спадкоємцями боржника у виконавчому провадженні, колегія суддів вважає, що вони не можуть пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Отже, помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду суд має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19)з урахуванням аналогічних висновків, які містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року № 904/51/19 (провадження № 12-122гс19).

За таких обставин колегія суддів вважає за належне закрити провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, оскільки арешт накладено на майно ОСОБА_1 , який є боржником у виконавчому провадженні, з метою забезпечення виконання рішення суду, а тому його спадкоємці не може виступати позивачами у даній справі про зняття арешту з майна відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» і така справа не підлягає розгляду в позовному провадженні у наведеному складі.

Керуючись ст.ст. 255,353 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 лютого 2021 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третя особа: Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) про зняття арешту з майна закрити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба