Постанова

Іменем України

Єдиний унікальний номер справи 755/17102/15
Номер провадження 22-ц/824/3983/2021
Головуючий у суді першої інстанції О.І. Скрипка
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л.Д. Поливач
24 лютого 2021року місто Київ

Номер справи 755/17102/15

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Поливач Л.Д. (суддя - доповідач),

суддів: Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І.

секретар судового засідання: Сіра Ю.М.

учасники справи:

заявник ОСОБА_1

заінтересована особа державний виконавець Деснянського районного відділу

державної виконавчої служби у місті Києві Центрального

міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ)

Федорченко Роман Анатолійович

заінтересована особа Публічне акціонерне товариство «Фідобанк»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 10 грудня 2020 року, постановленуу складі судді Скрипки О.І., в приміщенні Деснянського районного суду м.Києва, повна ухвала складена 11.12.2020, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою на постанову державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про арешт коштів боржника, заінтересовані особи: ПАТ «Фідобанк», державний виконавець Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Федорченко Р.А.

В обґрунтування скарги зазначила, що 23.09.2020 вона ознайомилася із матеріалами виконавчого провадження із яких їй стало відомо, що 20.09.2020 державним виконавцем Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Федорченком Р.А. було винесено постанову у виконавчому провадженні №52478141 з примусового виконання виконавчого листа №755/17102/15, виданого 06.09.2016, якою було накладено арешт на її грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках боржника, а також кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом. На підставі вказаної постанови було заблоковано відкритий нею рахунок для перерахування заробітної плати, що призвело до порушення її конституційних прав.

Просила суд визнати вищевказану постанову протиправною та зобов`язати відділ виконавчої служби скасувати її в частині накладення арешту на грошові кошти, які надходять на картковий рахунок заявника як заробітна плата.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 10 грудня 2020 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про арешт коштів боржника, заінтересовані особи ПАТ «Фідобанк», державний виконавець Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Федорченко Р.А.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невірну оцінку доказам, просила скасувати ухвалу суду та прийняти нову постанову про задоволення скарги у повному обсязі.

В обґрунтування зазначила, що суд першої інстанції безпідставно не вбачав підстав для задоволення поданої нею скарги, оскільки наклавши арешт на єдиний картковий рахунок, який був відкритий нею з метою отримання заробітної плати на попередній роботі, вона позбавлена можливості отримувати заробітну плату, що значно погіршує її фінансовий стан. Єдиним способом врегулювання даної ситуації заявник вважає скасування постанови державного виконавця в частині накладення арешту на такий картковий рахунок. Суд не врахував ту обставину, що дії державного виконавця не можна вважати такими, що проведені повно та всебічно, оскільки ним не було з`ясовано джерело доходу боржника.

Також ОСОБА_1 звернула увагу на те, що додала до апеляційної скарги довідку №38 від 12.11.2020 з місця роботи.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції заявник ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити з викладених підстав.

Заінтересовані особи: державний виконавець Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Федорченко Р.А. та ПАТ «Фідобанк» про час та дату розгляду справи повідомлялись, у судове засідання до суду апеляційної інстанції не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, будь - яких заяв чи клопотань до суду від вказаних осіб не надходило. Своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу заінтересовані особи не скористалися. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності вказаних осіб з урахуванням вимог ч.2 ст.372 ЦПК України. Їх неявка в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення заявника, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з відсутності передбачених законом підстав для визнання постанови державного виконавця в частині накладення решту на картковий рахунок боржника протиправною та її скасування.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом було встановлено, що у провадженні державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Федорченка Р.А. перебуває виконавче провадження №52478141 з примусового виконання виконавчого листа №755/17102/15 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Фідобанк» заборгованості за кредитним договором № 014/0398/1/21986 від 22.08.2008 в сумі 102 191 долар США 54 центи, що станом на 30.07.2015 було еквівалентно по курсу НБУ 2 255 730,88 грн. та 3654,00 грн. судового збору.

У рамках даного виконавчого провадження 20.09.2020 державним виконавцем Федорченком Р.А. було винесено постанову про арешт коштів боржника ОСОБА_1 , якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих нею рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать заявнику.

Як наслідок, на зарплатний картковий рахунок, відкритий ОСОБА_1 у ПАТ «КБ «ПриватБанк», було накладено арешт, що перешкоджає роботодавцю відраховувати заробітну плату ОСОБА_1 на цей рахунок.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлені обов`язки та права приватного виконавця.

Так, положеннями вказаної статті передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Також виконавець має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Положеннями статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Згідно ч.3 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5 передбачено, що на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт, про що виноситься постанова виконавця, в якій зазначається: сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчим документом; стягнення виконавчого збору, витрати виконавчого провадження, штрафи, накладені на боржника під час виконавчого провадження; основна винагорода приватного виконавця та вказуються реквізити рахунку, на якому знаходяться кошти, що на які накладається арешт, або зазначається, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів.

Як вбачається із постанови про арешт коштів боржника від 20 вересня 2020 року, державним виконавцем Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Федорченком Р.А. було накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належать боржнику.

Тобто, постанова державного виконавця містить вказівку про нерозповсюдження її дії на спеціальні рахунки, арешт яких забороняється законом. До таких рахунків відноситься і цільовий картковий рахунок боржника, відкритий з метою отримання заробітної плати.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статі 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Таке зняття арешту здійснюється виконавцем відповідно до частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі поданих боржником документів, підтверджуючих її працевлаштування, зарахування заробітної плати та її розміру. Також арешт у розмірі суми може бути знятий судом у порядку оскарження відмови виконавця зняти арешт з карткового рахунку із цільовим призначенням з метою отримання заробітної плати.

Із матеріалів справи та зазначених державним виконавцем у суді першої інстанції пояснень вбачається, що згідно відповіді УПФУ даних про те, що заявник працює, державним виконавцем знайдено не було. ОСОБА_1 повідомила його про те, що заблокований картковий рахунок, призначений для виплати заробітної плати, однак будь - яких доказів на підтвердження зазначеного державному виконавцю не надала.

Разом з тим, із матеріалів справи вбачається, що державний виконавець повідомив заявника про те, що у матеріалах виконавчого провадження відсутня інформація про її офіційне працевлаштування та відсутні документи на підтвердження того, що її картковий рахунок має спеціальний режим, використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом. Зокрема, державним виконавцем було роз`яснено ОСОБА_1 , що для зняття арешту з рахунку, призначеного для виплати заробітної плати, їй необхідно надати обґрунтовану заяву про зняття арешту з рахунку з документальним підтвердженням того, що її рахунок має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Однак, ОСОБА_1 із вказаною заявою до державного виконавця не звернулась, зазначених документів на підтвердження викладених у скарзі обставин державному виконавцю не надала. Таких документів не було подано нею і до суду першої інстанції.

Так, відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти боржника, що містяться на його рахунках у банківських установах. Однак, стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено. При цьому, саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». Виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Жодного доказу про те, що державним виконавцем під час винесення постанови про арешт коштів боржника ОСОБА_1 було порушено її права матеріали справи не містять. Така постанова містить застереження щодо обмеження накладення арешту на кошти боржника, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

ОСОБА_1 всупереч вимогам закону не використала своє право на звернення до державного виконавця із відповідною заявою про знаття арешту із карткового рахунку із цільовим призначенням для виплати заробітної плати на підставі пункту 1 частини четвертої статі 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно зі ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» практика ЄСПЛ застосовується українськими судами як джерело права. Тому слід ураховувати, що ЄСПЛ, розглядаючи справи за заявами про захист права на мирне володіння майном, напрацював низку загальновизнаних стандартів захисту цього права, які зводяться до такого загального правила: вирішуючи питання про те, чи відбувається порушення ст.1 Першого протоколу, треба визначити: чи є в позивача право власності на майно, що охоплюється змістом ст.1; чи мало місце втручання в мирне володіння майном та яким є характер такого втручання; чи відбулося позбавлення майна.

Конвенція в ст.1 Першого протоколу, практично в єдиному приписі, що стосується майна, об`єднує всі права фізичної або юридичної особи, які містять у собі майнову цінність. На відміну від традиційного розуміння інституту права власності, характерного для України, як і в цілому для держав континентальної системи права, ЄСПЛ тлумачить поняття «майно» (possessions) набагато ширше й у контексті ст. 1 Першого протоколу під «майном» розуміє не тільки «наявне майно» (existing possessions), але й цілу низку інтересів економічного характеру (активи (assets)).

Право на отримання заробітної плати входить під захист ст. 1 Першого протоколу.

Оскаржуючи постанову державного виконавця про накладення арешту на майно боржника в частині арешту карткового рахунку із цільовим призначенням для виплати заробітної плати у судовому порядку заявник не була позбавлена можливості під час розгляду справи судом першої інстанції звернутись до державного виконавця з відповідною заявою для вирішення цього питання в порядку Закону України «Про виконавче провадження» з наданням виконавцю відповідних документів. Таке своє право ОСОБА_1 не використала і після розгляду справи судом першої інстанції та під час розгляду справи апеляційним судом. А тому не довела суду факту порушення її прав постановою державного виконавця про накладення арешту на кошти боржника.

Щодо доданої до апеляційної скарги довідки №38 від 12.11.2020 на підтвердження працевлаштування заявника, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно положень статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Так, із матеріалів справи вбачається, що вказана скарга була подана заявником до суду 29.09.2020.

Розгляд справи по суті спору було здійснено судом 10.12.2020, про що постановлено ухвалу.

Довідка №38 про те, що ОСОБА_1 працює в Європейському університеті (ІV рівня акредитації) на посаді доцента на 0,4 ставки, кафедри хореографії та музичного мистецтва з 04 вересня 2020 року (згідно наказу про прийом №446-п від 03.09.2020) по теперішній час була видана заявнику 12 листопада 2020 року, тобто майже за місяць до розгляду судом першої інстанції справи по суті спору.

Доказів неможливості подання такої довідки до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від заявника, ОСОБА_1 у розпорядження суду апеляційної інстанції не надала.

Відтак, такий доказ не може бути прийнятий колегією суддів, а тому не враховується судом під час перевірки законності та обґрунтованості оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

Колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 не позбавлена можливості звернутися із даним доказом до державного виконавця та відповідною заявою про зняття арешту із карткового рахунку з цільовим призначенням для виплати заробітної плати та іншими доказами на підтвердження викладених у скарзі обставин.

Отже, твердження ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи судом першої інстанції та під час її перегляду судом апеляційної інстанції. Заявником не надано у розпорядження суду відмови державного виконавця у знятті арешту із карткового рахунку боржника, відкритого для отримання заробітної плати.

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду відповідають обставинам справи та є правильними, а тому така ухвала суду є законною, обґрунтованою та не може бути скасована з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції ухвалу суду першої інстанції залишає без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 10 грудня 2020 рокузалишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 01 березня 2021 року.

Судді:

Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус

О.І. Шкоріна