Справа № 496/4672/20
Провадження № 2/496/26/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2021 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Горяєва І.М.,

за участю секретаря Желяпової О.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Біляївка Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про звільнення майна з-під арешту, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просив ухвалити рішення, яким зняти арешт та заборону відчуження з усього нерухомого майна, яке належало ОСОБА_2 , а саме: з житлового будинку АДРЕСА_1 , який було накладено на підставі постанови АА103142 від 18.04.2008 року, прийнятої державним виконавцем Яровим В.М. відділу ДВС Біляївського РУЮ Одеської області про арешт майна боржника при примусовому виконанні вимоги №ф-462-у виданої 14.09.2006 року УПФ у Біляївському районі Одеської області про стягнення з ОСОБА_2 грошової суми у розмірі 221,52 грн.

Свої вимоги мотивує тим, що він є сином ОСОБА_3 . Прізвище « ОСОБА_4 » було змінено його матір`ю на « ОСОБА_5 » після розірвання першого шлюбу та згодом змінено на « ОСОБА_6 », після укладення другого шлюбу з ОСОБА_7 . ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача - ОСОБА_2 , яка проживала у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 .Після смерті матері залишилося спадкове майно у вигляді житлового будинку за вище вказаною адресою, який був придбаний нею за договором купівлі-продажу від 11.07.1979 року. Позивачем було прийнято спадщину та з метою оформлення права на спадщину він звернувся до Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області. Після відкриття спадкової справи позивачу було повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину на будинок через наявність накладеного на будинок арешту. З метою усунення перешкод для отримання свідоцтва про права на спадщину на будинок позивач звернувся з письмовою заявою про скасування арешту до Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби. За наслідками розгляду заяви Біляївським міськрайонним відділом державної виконавчої служби було роз`яснено позивачу, що станом на цей час відсутні виконавчі провадження по примусовому виконанню вимоги №ф-462-у виданої 14.09.2006р. УПФУ у Біляївському районі Одеської області про стягнення з ОСОБА_2 грошової суми у розмірі 221,52 грн., а термін зберігання виконавчих проваджень становить три роки, у зв`язку з чим на цей час неможливо провести будь-які дії за вказаним провадженням, оскільки воно знищене та рекомендовано звернутися до суду для зняття арешту з майна.

Позивач до судового засідання не з`явився, але від нього до суду надійшла телефонограма, згідно якої просив справу слухати у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі (а.с. 55).

Представники Головного Управління Пенсійного фонду України в Одеській області та Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) до судового засідання не з`явилися, але надали до суду заяви, згідно яких просили справу розглянути у їх відсутність (а.с. 40, 43).

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд дійшов наступного висновку.

Як встановлено у судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 20.03.1969 року (а.с.6).

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 07.12.1999 року, між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 шлюб було розірвано, після розірвання шлюбу мати позивача змінила прізвище на « ОСОБА_5 » (а.с. 8 а).

Згодом після укладення шлюбу з ОСОБА_7 її прізвище було змінено з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_3 від 21.01.2000 року (а.с. 9).

ІНФОРМАЦІЯ_1 мати позивача ОСОБА_2 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 від 28.08.2019 року (а.с.10). Після її смерті залишилась спадщина, а саме: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , який був придбаний ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу від 11.07.1979 року (а.с. 12).

З метою оформлення спадщини позивач звернувся до Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області, однак листом від 21.10.2020 року позивачу було повідомлено про необхідність зняття арешту з майна, яке належить ОСОБА_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.23).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 08.09.2020 року вбачається, що на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , було накладено арешт на підставі постанови АА 103142 відділом ДВС Біляївського РУЮ Одеської області від 18.04.2008 року (а.с.18).

До матеріалів справи також надано вказану постанову державного виконавця від 18.04.2008 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а.с.20).

Позивач звернувся до Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби з метою скасування арешту на вказаний житловий будинок, та згідно листа №21192/30 від 21.08.2020 року Біляївським міськрайонним відділом державної виконавчої служби позивачу було роз`яснено, що станом на теперішній час відсутні виконавчі провадження по примусовому виконанню вимоги №ф-462-у виданої 14.09.2006 р. УПФУ у Біляївському районі Одеської області про стягнення з ОСОБА_2 грошової суми у розмірі 221,52 грн., а термін зберігання завершених виконавчих проваджень становить три роки та рекомендовано звернутися до суду для зняття арешту з майна (а.с. 22).

На підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкодавцеві з часу відкриття спадщини.

Оскільки на житловий будинок АДРЕСА_1 накладено арешт, позивач позбавлений можливості належним чином оформити спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину на будинок та позбавлений можливості законного та безперешкодно розпоряджатися отриманим у спадок майном.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно ст. 41 Конституції України, кожний має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Велі Девелопментс ЛТД та інші проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження", особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Позивач має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, однак не може цього робити через наявність обтяження на належне йому майно.

На думку суду, подальший арешт всього майна не забезпечує справедливого балансу між несприятливими наслідками та цілей, на досягнення яких спрямований арешт майна. З досліджених доказів вбачається, що у відділі ДВС відсутні виконавчі провадження по примусовому виконанню вимоги №ф-462-у виданої 14.09.2006 року УПФ у Біляївському районі Одеської області про стягнення з ОСОБА_2 грошової суми, строк зберігання виконавчих проваджень становить три роки, виконавче провадження знищено.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Виходячи з вищевикладеного, на час звернення із заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі реалізувати свої права на реєстрацію, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню та необхідно скасувати арешт на вказане вище нерухоме майно, а саме: з житлового будинку АДРЕСА_1 .

Керуючись ст.ст. 316, 317, 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 9, 10, 12, 13, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, Закону України «Про виконавче провадження», суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати арешт та заборону відчуження з усього нерухомого майна, яке належало ОСОБА_2 , а саме: з житлового будинку АДРЕСА_1 , який було накладено на підставі постанови АА103142 від 18.04.2008 року прийнятої державним виконавцем Яровим В.М. відділу ДВС Біляївського РУЮ Одеської області про арешт майна боржника при примусовому виконанні вимоги №ф-462-у виданої 14.09.2006 року УПФ у Біляївському районі Одеської області про стягнення з ОСОБА_2 грошової суми у розмірі 221,52 грн.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення якщо така адреса відсутня.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції.

Суддя Горяєв І.М.

Повний текст рішення складено 26.02.2021 року.