ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2021 року

м.Суми

Справа №575/738/20

Номер провадження 22-ц/816/356/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Левченко Т. А.

з участю секретаря судового засідання Назарової О.М.,

у присутності :

позивача ОСОБА_1 та її представника адвоката Романенка Євгена Олександровича ,

відповідача ОСОБА_2 та його представника адвоката Розторгуєвої Валентини Борисівни,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Великописарівського районного суду Сумської області від 17 грудня 2020 року, ухвалене у складі судді Вюнник Н.Г., повний текст якого складений 22 грудня 2020 року,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`ю, визнання права власності на частку у спільному майні,

в с т а н о в и в :

У липні 2020 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діяв представник ОСОБА_3 , звернулась до суду з позовом, у якому просила: встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 у період з 2000 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати об`єктом спільної сумісної власності 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 , визнавши за нею право власності на 1/2 частину вказаного домоволодіння.

Свої вимоги мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , після його смерті відкрилася спадщина, яка складається із 1/2 частини домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Спадкоємцем за законом після його смерті є брат ОСОБА_2 . Позивачка стверджує, що вони з ОСОБА_2 з 2000 року і до його смерті проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, мали спільний бюджет та вели господарство. За час спільного проживання, за спільні кошти ними було побудовано спірне домоволодіння, право власності на яке було зареєстровано за ОСОБА_2 .

Рішенням Великописарівського районного суду Сумської області від 17 грудня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Встановлено факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 27 жовтня 2004 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що судом першої інстанції не було взято до уваги покази свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які підтвердили факт її спільного проживання з померлим та проведення будівництва і облаштування спірного домоволодіння. Вважає, що судом неправильно застосовані положення ст. 21 СК України, так як в даному випадку мова йде не про двошлюбність, а про спільне проживання чоловіка та жінки однією сім`єю. Зазначає, що померлий не працював та не мав доходів, а будівництво спірного домоволодіння здійснювалося за її кошти, також були використані будівельні матеріали з розібраних господарських споруд та огорожі у домогосподарстві в якому проживала її матір, що підтверджується актом комісії про обстеження домоволодіння. Звертає увагу суду, що ОСОБА_2 перебував на її утриманні. Вказує і на те, що покази свідка ОСОБА_8 щодо періоду в якому був збудований будинок, суперечать зібраним по справі доказам. Крім того, зазначає, що матеріли справи не містять доказів на підтвердження прийняття відповідачем спадщини після смерті брата.

Рішення в частині встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 27 жовтня 2004 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 сторонами не оскаржується та відповідно до положень ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Розторгуєва В.Б. зазначила, що рішення суду першої інстанції вважає законним і обґрунтованим, доводи апеляційної скарги такими, що не впливають на висновки суду, а тому просить у задоволенні апеляційної скарги відповідача відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та її представника , які підтримали доводи апеляційної скарги, заперечення проти апеляційної скарги відповідача та його представника, які заперечили проти задоволення скарги , перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив, що рішенням виконавчого комітету сільської ради народних депутатів від 20 травня 1984 року ОСОБА_2 надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 27).

28 березня 2001 року в ПМП «Будівництво та землевпорядкування» зареєстровано будівельний паспорт на забудову земельної ділянки, виділеної індивідуальному забудовнику ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 (а.с. 25-26).

10 квітня 2001 року державною технічною комісією складено акт про прийняття закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію, який затверджений розпорядженням голови райдержадміністрацій від 20 квітня 2001року №129, з якого слідує, що 1/2 частина двоквартирного індивідуального житлового будинку, в АДРЕСА_1 , закінчена будівництвом, будівельно-монтажні роботи виконані згідно з проектом та виданими технічними документами (а.с. 26, 27).

Відповідно матеріалів технічної інвентаризації на будинок АДРЕСА_1 , житловий будинок, позначений літ. А1, прибудова літ. а та тамбур літ. а1 споруджено у 1999 році, а сарай-літня кухня літ. Б, сарай-прибудова літ. б, навіс літ. б1 та погріб літ. В у 1997 році.

22 жовтня 2004 року на підставі рішення виконавчого комітету Вільненської сільської ради від 21 червня 2001 року за №37 ОСОБА_9 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме на 1/2 частину одноповерхового двоквартирного будинку за вищезазначеною адресою, загальною площею 133,7 кв.м., житловою площею 62,2 кв.м. (а.с. 17). Того ж дня право власності на спірне домоволодіння за померлим ОСОБА_2 зареєстровано КП «Охтирське міське бюро технічної інвентаризації» (а.с. 18).

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 12), за життя ним було складено заповіт, за яким належну йому частину спірного домоволодіння він заповів ОСОБА_2 (а.с. 67).

Згідно з довідкою, наданою приватним нотаріусом Великописарівського районного нотаріального округу Сумської області Васильченко Н.В., заяву про прийняття спадщини за заповітом щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , 1964 року народження подав його брат ОСОБА_2 , а ОСОБА_1 подала заяву про прийняття спадщини за законом (а.с. 46).

Ухвалюючи оскаржуване рішення та відмовляючи у задоволення позовних вимог в частині встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстраціє шлюбу позивача зі спадкодавцем у період з 2000 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 , суд першої інстанції виходив з того, що вони суперечить положенням вимогам ст. 25 СК України.

Проте, з такими висновками колегія суддів не може повністю погодитися, так як судом першої інстанції було допущено неправильне застосування норм матеріального права.

Зокрема, відповідно до п. 1 розділу VII «Прикінцеві Положення» СК України, цей Кодекс набув чинності одночасно з набуттям чинності ЦК України, тобто з 01 січня 2004 року.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які існували до 01 січня 2004 року, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності.

Тобто, при вирішенні позовних вимог про встановленню факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період до 01 січня 2004 року підлягає застосуванню положення Кодексу про шлюб та сім`ю України, а не Сімейного кодексу України.

Положення Кодексу законів про шлюб та сім`ю України не містили норми про спільне проживання жінки та чоловіка однією сім`єю, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. Зазначене положення передбачене статтею 74 СК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року.

Тому встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період до 01 січня 2004 року законом не передбачено, на що суд першої не звернув уваги.

За змістом ст. 13 КпШС України права і обов`язки подружжя породжує лише шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану. Час виникнення прав і обов`язків подружжя визначається моментом реєстрації шлюбу в органах реєстрації актів громадянського стану.

Час припинення шлюбу в разі розлучення до 01 січня 2004 року визнано ст. 44 КпШС України, якою визначено, що шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану.

Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року N 11 судам роз`яснено, що при застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

З паспортних даних позивача ОСОБА_1 вбачається, що вона з 07 серпня 1976 року перебувала в зареєстрованому шлюбі зі ОСОБА_1 , актовий запис про розірвання шлюбу органом реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзенського РВК м. Харкова внесено 26 жовтня 2004 року за №525 (а.с. 8).

Тобто, укладений шлюб між ОСОБА_1 та її колишнім чоловіком ОСОБА_1 є припиненим 26 жовтня 2004 року, а не з моменту ухвалення Орджонікідзевським районним судом м. Харкова рішення від 05 квітня 2000 року про розірвання шлюбу.

Посилання позивача на те, що перебування в іншому зареєстрованому шлюбі не є обставиною, яка перешкоджає встановленню факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, є безпідставними, оскільки чоловік та жінка одночасно можуть перебувати лише в одному шлюбі.

Таким чином, з огляду на викладене, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні вимоги ОСОБА_1 щодо встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з спадкодавцем у період з 01 січня 2004 року до 26 жовтня 2004 року, так як вони суперечить вимогам статті 25 СК України.

Статтею 74 СК України визначено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Крім того, відповідно до ст. 17 Закону України «Про власність», який був чинним на час завершення будівництва спірного домоволодіння, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі.

Отже, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, підлягають встановленню факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте),а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

Як було встановлено судом першої інстанції та не спростовано позивачем, будівництво житлового будинку з господарськими спорудами було завершено до 1999 року , прийнято в експлуатацію у квітні 2001 року, а свідоцтво про право власності на нерухоме майно отримане померлим ОСОБА_2 22 жовтня 2004 року, тобто ще на час перебування ОСОБА_1 в зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком.

Позивачем належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що спірне домоволодіння збудовано внаслідок їх із померлим ОСОБА_2 спільної праці, придбання нею будівельних матеріалів чи надання нею грошових коштів на його створення, ані суду першої інстанції, ані під час апеляційного перегляду рішення суду надано не було. Покази свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 такими доказами також не являються, так як вони лише підтверджують, що ОСОБА_1 проживала разом із померлим ОСОБА_2 . Крім того, свідок ОСОБА_4 , яка працювала секретарем сільської ради, вказувала на те, що спірний будинок будував батько ОСОБА_2 ОСОБА_10 .

Посилання позивача в апеляційній скарзі на використання при будівництві господарських споруд будівельних матеріалів з домогосподарства її батьків також не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами .

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання спірного домоволодіння об`єктом спільної сумісної власності, в порядку ст. 74 СК України.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення суду повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині мотивів відмови у задоволенні позову про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 2000 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Також колегія суддів вважає за необхідне частково задовольнити вимоги відповідача щодо стягнення на його користь понесених ним витрат на правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції і з урахуванням вимог , передбачених пунктами 1, 2 частини 3 статті 141 ЦПК України , виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності розміру цих втрат, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін та інших обставин стягнути з позивача на користь відповідача понесені ним витрати на правничу допомогу за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у сумі 2000 грн.00 коп.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Великописарівського районного суду Сумської області від 17 грудня 2020 року змінити в частині мотивів відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 2000 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В іншій частині рішення Великописарівського районного суду Сумської області від 17 грудня 2020 року залишити без зміни.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені ним витрати на правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у сумі 2000 грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 26 лютого 2021 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: О.Ю. Кононенко

Т.А. Левченко