Єдиний унікальний номер 219/4409/17
Номер провадження 22-ц/804/1086/21
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2021 року

м. Бахмут

справа № 219/4409/17

провадження № 22-ц/804/1086/21

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Тимченко О.О.,

суддів: Мірути О.А., Хейло Я.В.,

за участю секретаря судового засідання Цимбал Д.А.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) ОСОБА_1 ,

відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмут цивільну справу № 219/4409/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації вартості частки у спільному сумісному майні подружжя,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 09 жовтня 2020 року (суддя Нейло І.М.), ухваленого в приміщенні Краматорського міського суду Донецької області, повне судове рішення складено 09 жовтня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

В травні 2017 року позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що 24 червня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Слов`янськ Слов`янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , актовий запис № 215 від 24 червня 2004 року. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області по цивільній справі № 2/0528/1933/2012 від 29 травня 2012 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано. Під час перебування у шлюбі вони придбали у нежилому стані п`яти кімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 101,4 кв.м., в тому числі житловою площею 68,9 кв.м., договір купівлі продажу від 27 березня 2010 року. Вартість квартири відповідно до договору купівлі продажу складала 66 064 грн.

Рішенням Краматорського міського суду від 28 листопада 2014 року у справі № 234/1418/13-ц, провадження № 2/234/2/14 визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль Nissan Tiana 2007 року випуску, кузов НОМЕР_1 . Вартість спільної сумісної власності складається з вартості автомобіля 90 000 грн. та квартири 66 064грн., загалом 156 475 грн. З метою придбання квартири за згодою відповідачки, він позичив у ОСОБА_4 суму в розмірі 50 000 грн., рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 27 березня 2013 року у цивільній справі № 234/858/13-ц з ОСОБА_1 було стягнуто на користь ОСОБА_4 кошти у розмірі 64 759,59 грн. Відповідно до розписки, за договором позики, 28 травня 2010 року він отримав від ОСОБА_5 20 000 грн. Відповідно до договору позики він отримав від ОСОБА_6 35 000 грн. Загальна сума зобов`язань складає 111 406, 59 грн. Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 , не здійснила жодного платежу за надані житлово-комунальні послуги з обслуговування квартири, що є спільною сумісною власністю подружжя, які він був змушений сплачувати з власних коштів в розмірі 10 954,38 грн. За взаємною згодою, відповідачка отримала від нього за належну їй частку спільної сумісної власності подружжя, грошову компенсацію в загальному розмірі 77 664,66 грн.

З урахування уточнених позовних вимог просив суд здійснити поділ спільної сумісної власності подружжя наступним чином: визнати грошові зобов`язання, що виникли з договорів позик укладених в інтересах подружжя в сумі 111 406, 59 грн. в рівних частках, визнавши за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зобов`язання в рівних частинах по 55 703, 3 грн.; визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 та ? частку вартості автомобіля Nissan Tiana, 2007 року випуску, кузов НОМЕР_1 в сумі 45000 грн.; визнати за ОСОБА_2 ? частку вартості автомобіля Nissan Tiana, 2007 року випуску, кузов НОМЕР_1 в сумі 45 000 грн. та отриману грошову компенсацію в сумі 78 273 грн.

В травні 2018 року відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) ОСОБА_2 , від імені якої діє ОСОБА_7 звернулась до суду з зустрічною позовною заявою, в обґрунтування якої послалась на те, що згідно рішення Апеляційного суду Донецької області від 29 серпня 2017 року по справі № 22-ц/775/1234/2017 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 28 листопада 2014 року, апеляційна скарга задоволена частково: рішення Краматорського міського суду Донецької області від 28 листопада 2014 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання автомобіля Nissan Tianna державний номер НОМЕР_2 2007 року випуску об`єктом спільної сумісної власності подружжя скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про задоволення позову про визнання автомобіля Nissan Tianna державний номер НОМЕР_2 , 2007 року випуску об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Визнано автомобіль Nissan Tianna державний номер НОМЕР_2 2007 року випуску об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Просила суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості ? частини спільного сумісного майна подружжя автомобіля Nissan Tiana 2007 року випуску об`єктом 2,3л., у сумі 130 000 грн.; та судові витрати пов`язанні з поданням зустрічної позовної заяви.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 09 жовтня 2020 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації вартості частки у спільному сумісному майні подружжя, задоволено.: стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову суму 130 000 грн. в якості компенсації вартості ? частини автотранспортного засобу марки Nissan Tiana, 2007 року випуску, кузов НОМЕР_1 . Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , 1300 грн. судового збору. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання грошових зобов`язань такими, що укладені в інтересах подружжя та поділ майна подружжя, залишено без розгляду.

Судове рішення мотивоване тим, що автомобіль Nissan Tiana, 2007 р.в., кузов № НОМЕР_1 , який був спільною сумісною власністю подружжя, без згоди позивачки ОСОБА_2 , після розірвання шлюбу було продано відповідачем ОСОБА_1 , тому ОСОБА_2 має повне право на компенсацію ? частини спірного автомобіля у розмірі 130 000 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

У апеляційній скарзі, поданій до Апеляційного суду ОСОБА_1 посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати частково рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості частки у спільному сумісному майні у сумі 130 000 грн., в частині визначення розміру грошової компенсації.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції в порушення норм процесуального права ухвалив рішення за його відсутності не звернув увагу на те, що ним та його представником було подано заяву про бажання особисто приймати участь в судовому засіданні.

09 жовтня 2020 року ним через його представника було подано до суду заяву про відкладення судового засідання у зв`язку з тим, що він перебуває на самоізоляції та просив суд перенести судове засідання на інший час. Проте причини його неявки в судове засіданні були визнані неповажними. Про наявність судового рішення йому стало відомо лише 21 лютого 2021 року, копії рішення ні він, ні його представник не отримували .

Задовольняючи позов суд першої інстанції прийняв як належний та допустимий доказ висновок суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_8 від 12 червня 2019 року, яким було встановлено вартість колісного транспортного засобу Nissan Tiana, 2007 року випуску у сумі 260 300 грн., який був наданий ОСОБА_2 . При цьому суд першої інстанції не прийняв як доказ, наданий ним експертний висновок оцінки цього ж транспортного засобу від 03 вересня 2019 року № 155/19 зроблений ФОП ОСОБА_9 , яким визнано вартість транспортного засобу у сумі 150 268 грн.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 не надано.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ОСОБА_1 в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.6 т.2).

Суд ухвалив, розглядати справу у відсутність сторін, які не з`явились, оскільки відповідно до положень частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

ОСОБА_1 та ОСОБА_10 зареєстрували 24 червня 2004 року шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_11 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.24 т.1).

Заочним рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 29 травня 2012 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с.23 т.1).

Рішенням Краматорського міського суду від 28 листпада 2014 року по справі № 234/1418/13 та рішенням Апеляційного суду Донецької області від 29 серпня 2017 року по справі № 234/1418/13 встановлено, що у період шлюбу сторони крім іншого майна придбали транспортний засіб: автомобіль Nissan Tiana, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який був проданий ОСОБА_1 , без згоди ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.14-16, 82-84 т.1).

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 29 серпня 2017 року по справі № 234/1418/13 транспортний засіб: автомобіль Nissan Tiana, 2007 р.в., кузов № НОМЕР_1 визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_12 (а.с.82-84 т.1).

Відповідно до звіту про оцінку суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_8 про оцінку вартості колісного транспортного засобу від 12.06.2019 року, вартість автомобіля Nissan Tiana, 2007 року випуску, кузов НОМЕР_1 , на дату оцінки, складає 260 300 грн. (а.с.148-151 т.1).

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 оскаржує рішення в частині задоволених позовних вимог про стягнення грошової компенсації вартості частки у спільному сумісному майні у сумі 130 000 грн., в частині визначення розміру грошової компенсації.

Рішення суду в іншій частині не оскаржується, а тому апеляційним судом не перевіряється.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Задовольняючи позовні вимого ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості частки у спільному сумісному майні подружжя, суд першої інстанції виходив з того, що автомобіль Nissan Tiana, 2007 р.в., кузов № НОМЕР_1 , який був спільною сумісною власністю подружжя, без згоди позивачки ОСОБА_2 , після розірвання шлюбу було продано відповідачем ОСОБА_1 , тому ОСОБА_2 має повне право на компенсацію ? частини спірного автомобіля в розмірі 130 000 грн.

Такий висновок суду першої інстанції є вірним та ґрунтується на вимогах діючого законодавства.

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, установленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно із статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За статтею 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини 1-2 статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина 2 статті 364 ЦК України.).

Так згідно із частинами 1-2 статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

За частинами 1-3 статті 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 29 серпня 2017 року по справі № 234/1418/13 транспортний засіб: автомобіль Nissan Tiana, 2007 р.в., кузов № НОМЕР_1 визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_12 (а.с.82-84 т.1).

Стаття 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477 ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно з частиною 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За частинами 1-3 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1 порушив майнові права ОСОБА_2 на належну їй частку у праві спільної сумісної власності на автомобіль, відчуживши це майно без згоди останньої, а тому права ОСОБА_2 підлягають судовому захисту шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь її грошової компенсації належної їй ? частки від вартості спірного автомобіля у розмірі 130 150 грн.

Необґрунтованими є доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції невірно визначено вартість спірного майна.

Представником ОСОБА_2 , адвокатом ОСОБА_7 до суду першої інстанції було надано звіт від 12 червня 2019 року, виконаний ФОП ОСОБА_8 , про оцінку колісного транспортного засобу Nissan Tiana, 2007 року випуску, кузов НОМЕР_1 , в якому зроблено висновок, що виходячи з одержаної інформації, ґрунтуючись на фактах і припущеннях, прийнятій методології, ринкова вартість колісного транспортного засобу Nissan Tiana, 2007 року випуску, кузов НОМЕР_1 , на дату оцінки складає 260 300 грн. (а.с.148-151 т.1).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц.

Встановивши, що спірний автомобіль визнано спільною сумісною власністю подружжя, а ОСОБА_1 здійснив продаж зазначеного автомобіля без повідомлення про це ОСОБА_2 та відповідно без отримання її згоди, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 130 000 грн. в рахунок компенсації вартості ? частини спірного автомобіля виходячи з ринкової (дійсної) вартості автомобіля .

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не прийняв як доказ наданий експертний висновок від 03 вересня 2019 року № 155/19 зроблений ФОП ОСОБА_9 , яким визнано вартість транспортного засобу у сумі 150 268 грн., є не обґрунтованими, оскільки з експертного дослідження не можливо встановити технічні характеристики, рік випуску автомобіля який досліджувався, використану методику. Єдиною ідентифікаційною ознакою автомобіля Nissan Tiana, вартість якого досліджувалась експертом, зазначено номерний знак НОМЕР_3 Крім того, вартість транспортного засобу Nissan Tiana, номерний знак НОМЕР_3 визначений експертом станом на листопад 2012 року, що не відповідає висновку Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 127/7029/15-ц згідно якого визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками)майна на час розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції порушив його процесуальні права тим, що розглянув справу у його відсутність також є необґрунтованими.

Відповідно до статті 129 Конституції України, статті 2 Цивільного процесуального кодексу України, одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Апеляційний суд зазначає, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 223 ЦПК України).

Ураховуючи неодноразові відкладення судових засідань та з метою дотримання розумних строків розгляду справи та того факту, що ОСОБА_1 не наддав доказів того, що він перебуває на лікуванні або самоізоляції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про розгляд справи без його участі.

Крім того, як вірно було зазначено судом першої інстанції, заява про відкладення розгляду справи з підстав перебування на самоізоляції, була подана особисто ОСОБА_1 , що свідчить про недоведеність зазначеної у заяві підстави, як перебування на самоізоляції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 09 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.О.Тимченко

Судді: О.А. Мірута

Я.В. Хейло

Повне судове рішення виготовлено 07 липня 2021 року

Головуючий О.О.Тимченко