Житомирський апеляційний суд
Справа №296/7494/20 Головуючий у 1-й інст. Маслак В. П.
Категорія 18 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.,

суддів: Галацевич О.М., Павицької Т.М.,

за участі секретаря судового засідання Коберник Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 296/7494/20 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЯНЕір» ЛТД за участі третьої особи: Товариства з обмеженою відповідальністю «Тікетс.Юей» про стягнення грошових коштів

за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі №296/7494/20

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 28 жовтня 2020 року, постановлену під головуванням судді Маслак В.П. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ТОВ «ЯНЕір» ЛТД про стягнення вартості авіаквитків у сумі 27 336 грн., компенсації в сумі 32 462 грн., трьох відсотків річних від суми простроченого грошового зобов`язання в сумі 2 158грн., та неустойку в розмірі 17 501,97 грн., а всього - 79 457,97грн.

28.10.2020 представник ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову та просив накласти арешт на грошові кошти, що знаходяться на рахунках ТОВ «ЯНЕір» ЛТД в межах суми позовних вимог 79 457, 97 грн.

В обгрунтування заяви зазначив, що позивачу стало відомо про те, що ТОВ «ЯНЕір» ЛТД є відповідачем по декількох десятках судових проваджень, а станом на 15.10.2020 щодо Товариства відкрито 13 виконавчих проваджень. Представник позивача вказав, що на теперішній час СУ ФР ГУ ДФС у м. Києві проводяться слідчі дії за фактом діянь груп компаній, серед яких і відповідач, щодо приховування та маскування джерел походження грошових коштів та умисного ухилення від сплати податків. Водночас, протягом останнього року компанія провела близько 45-50 операцій з так званими «офшорними» юрисдикціями, що свідчить про існування значного ризику ухилення з боку Товариства від виконання судового рішення і викликає сумніви щодо надійності та платоспроможності останнього. Вказав, що у власності відповідача знаходиться лише один транспортний засіб, один об`єкт нерухомості, а статутний капітал не відповідає необхідному розміру. Наголошував на тому, що ТОВ «ЯНЕір» ЛТД більше року ухиляється від спілкування з позивачем щодо повернення коштів за невикористані авіаквитки і виплати компенсації. З огляду на наведені обставини і існуючі ризики неповернення коштів, представник позивача просив забезпечити позовні вимоги.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 28 жовтня 2020 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погодившись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 надіслала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу скасувати та постановити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги заяви про забезпечення позову. Доводи апеляційної скарги аналогічні мотивам заяви про забезпечення позову.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з частиною першою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно зі статтею 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб .

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися в тому, що між сторонами виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності необхідно враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Також, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має враховувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Предметом позову ОСОБА_1 є стягнення коштів в сумі вартості авіаквитків в розмірі 27 336 грн., компенсації в сумі 32 462 грн., трьох відсотків річних від суми простроченого грошового зобов`язання у сумі 2 158 грн, а також стягнення неустойки в розмірі 17 501, 97 грн.

Вважаючи, що існує реальна можливість невиконання рішення суду у разі задоволення вказаних вище позовних вимог, представник позивача звернувся до суду із заявою про забезпечення позову.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що заява позивача не містить належного обґрунтування та обставин про те, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його задоволення.

Колегія суддів погоджується із викладеним висновком суду першої інстанції, оскільки він ґрунтується на повно з`ясованих обставинах та правильно застосованих нормах процесуального права, які регулюють питання забезпечення позову.

Так, позивач не довела належними та допустимими доказами тих обставин, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку винесення його на користь позивача, а також те, що відповідач з метою уникнення виконання рішення суду буде намагається здійснити відчуження майна чи приховувати грошові кошти.

Колегія суддів зауважує, що заявлений позивачем спосіб забезпечення позову, як накладення арешту на грошові кошти може обмежити права працівників на отримання заробітної плати та позбавити відповідача можливості сплачувати податки, збори та обов`язкові платежі до Держаного бюджету України, тобто, позивачем не враховано та не надано правову оцінку ймовірності порушення у зв`язку із вжиттям заходів забезпечення прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу, а також можливості створення перешкод у здійсненні відповідачем господарської діяльності.

Виходячи із наведеного, колегія суддів вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання можливого майбутнього рішення суду у даній справі, заходи забезпечення є неспівмірними із заявленими позовними вимогами та можуть порушувати права осіб, які не беруть участі у розгляді справи, а саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви в цій справі.

Посилання позивача на наявність десятків виконавчих та судових проваджень стосовно відповідача, в тому числі і вироку щодо ухилення посадових осіб компанії ТОВ «ЯнЕір» від сплати податків, не може бути підставою для задоволення заяви про забезпечення позову, оскільки названі обставини свідчать про наявність процесуальних дій, пов`язаних, зокрема, з виконанням рішень судів відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», яким, зокрема, передбачено черговість виконання рішення суду за виконавчими документами. Щодо судових проваджень необхідно також зауважити, що можливе задоволення позову ОСОБА_1 перед попередніми позивачами також не надає їй пріорітетного права на стягнення грошових коштів лише з тієї підстави, що було забезпечено її позов. Отже за наявності на виконанні інших судових рішень, контроль за якими здійснює державна виконавча служба, відсутні підстави вважати, що труднощі у виконанні будуть саме/лише рішення суду на користь ОСОБА_1 у разі можливого задоволення її позову.

З огляду на наведене, підстави для вжиття заходів забезпечення позову в даній справі відсутні, а тому ухвала суду першої інстанції є законною.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та власного тлумачення заявником норм цивільного процесуального закону України, що регулюють питання забезпечення позову та обставин необхідності вжиття заходів забезпечення позову, і не спростовують правильність висновків суду.

Виходячи із наведеного, суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена із дотриманням норм процесуального законодавства, а тому підстави для її скасування в розумінні ст. 375 ЦПК України відсутні.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374, 375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 28 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 .ст. 389 ЦПК України.

Повний текст складено 25.02.2021.

Головуючий Судді: