Дата документу 01.07.2021
Справа №937/8252/19
Провадження №2/937/141/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2021 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Урупи І.В.

за участі секретаря судового засідання - Овечкіної Т.Д.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачка - ОСОБА_2 ,

третя особа - орган опіки та піклування Мелітопольської районної державної адміністрації,

представник позивача - адвокат Коваленко М.Ю.,

представника відповідачки - адвокат Марущенко О.М.,

представник третьої особи - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи органу опіки та піклування Мелітопольської районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить позбавити відповідачку батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посилаючись на те, що він перебував з ОСОБА_2 в зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_5 . Після розірвання шлюбу вони стали проживати окремо, син залишився з ним, але у зв`язку з його виїздами на заробітки за кордон, дитина проживала разом з його матір`ю, ОСОБА_6 17.09.2016 він уклав шлюб з ОСОБА_7 та вони проживають в с. Ясне разом з її дитиною від першого шлюбу та його сином, ОСОБА_5 . Він виховує сина разом зі своєю дружиною, яка замінила йому матір. Відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не цікавиться життям ОСОБА_5 , не піклується про його розумовий, духовний і фізичний розвиток, не спілкується з ним понад вісім років, не поздоровляє на дні народження та свята, не дарить подарунків, не надає матеріальної допомоги, не забезпечує медичний догляд.

Від відповідачки ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що від шлюбу з позивачем мають сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Крім того, вона має ще дитину, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батька якої вказано відповідно до ст. 135 СК України. Син ОСОБА_5 мешкає разом з батьком, а дочка ОСОБА_8 та син ОСОБА_9 мешкають з нею. Обставини, на які позивач посилається на обґрунтування позовних вимог не відповідають дійсності. Вона цікавиться навчанням, захопленням та здоров`ям сина, який відгукується про неї з повагою. Вона завжди підтримувала зв`язок з сином, дарувала йому подарунки на дні народження та інші свята, син приходив до неї додому. При зустрічах вона давала йому кошти. Однак, останнім часом син не бажає з нею спілкуватися, перестав ходити до неї. Вважає, що така поведінка сина є вплив батька, щоб син не підтримував з нею відносин. Вона має постійне місце роботи, характеризується позитивно. Вважає, що підстав для позбавлення її батьківських прав немає.

Від позивача ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, в якому він зазначає про те, що заперечення відповідачки проти позову є необґрунтованими, її посилання на те, що вона поцікавилася у класного керівника на лінійці життям сина та останній з повагою відгукується про матір не свідчить про належне виконання батьківських обов`язків. Підтримка зв`язку з сином, дарування подарунків та відвідування відповідачки мали місце багато років тому, коли ОСОБА_5 був зовсім малий та проживав з бабусею. Протягом останніх кількох років відповідачка не проявляє інтересу до сина, з ним не спілкується, проявляє байдужість. Отже, посилання відповідачки на відсутність підстав для позбавлення батьківських прав не відповідають дійсності.

Ухвалою суду від 25.10.2019 провадження у справі відкрито, справа призначена до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 10.02.2020 закрито підготовче провадження по справі, справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, у вступному слові пояснив, що від шлюбу з відповідачкою має сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . 06.11.2011 шлюб з відповідачкою було розірвано. Після розірвання шлюбу вони домовилися про те, що син залишається з ним, а дочка з відповідачкою. Але у зв`язку з його виїздами на заробітки син фактично проживав з його матір`ю в с. Широкий Лан і це було його бажання. Чому син захотів проживати з бабусею йому не відомо. З 2017 року син ОСОБА_5 живе з ним в с. Ясне. Питання щодо проживання сина з відповідачкою вони не обговорювали, оскільки ОСОБА_5 краще жити з ним. Відповідачка не спілкується з сином, не цікавиться його життям, здоров`ям. Вона поздоровляє сина з днем народження і більше участі у його вихованні не приймає. У 2019 році на день народження подарувала сину навушники. Раніше син їздив до матері, але це було 2-3 роки тому і йому там не подобається. Чому ОСОБА_5 не бажає жити з матір`ю йому не відомо. Чи надавала відповідачка сину матеріальну допомогу йому не відомо. Також йому не відомо про випадки поганого ставлення відповідачки до сина, про образи з її боку. Чи зустрічався ОСОБА_5 з м матір`ю йому не відомо, син про це не розповідав. На теперішній час він знаходиться в шлюбі з іншою жінкою, у якої є дитина від першого шлюбу та вони мають спільну дитину. Мета позбавлення відповідачки батьківських прав - отримання статусу багатодітної родини. З цією метою його дружина бажає усиновити ОСОБА_5 , а тому вона також заінтересована в позбавленні відповідачки батьківських прав. Відповідачка незаконно мала статус багатодітної сім`ї, оскільки син ОСОБА_5 з нею не проживав. Питання щодо стягнення аліментів в судовому порядку а ні ним, а ні відповідачкою не вирішувалося. Між його дружиною та відповідачкою погані відносини, зустрічатися з сином у них вдома остання не може. Його дружина гарно відноситься до ОСОБА_5 , піклується про нього, син називає її «тітка ОСОБА_10 ». Вона входить до батьківського комітету в школі та завжди цікавиться успіхами сина.

Представник позивача адвокат Коваленко М.Ю. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позові, при цьому пояснив, що відповідачка не виконує обов`язки по вихованню дитини, зв`язок з сином втрачено, з ним не спілкується, зустрічей уникає. Оскільки відповідачка ухиляється від виховання сина є підстави для позбавлення її батьківських прав.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, у вступному слові пояснила, що у 2011 році вони остаточно припинили шлюбні відносини з позивачем, вона переїхала проживати в будинок батьків в с. Ясне з дочкою ОСОБА_8 та сином ОСОБА_7 . Після припинення шлюбних відносин вони з позивачем домовилися, що син ОСОБА_5 буде проживати з ним, а дочка ОСОБА_8 з нею. Фактично син ОСОБА_5 проживав у матері позивача. Вона також проживала в с. Ясне, тому син був у неї на очах. Коли вона переїхала у сусіднє село Українське, син пішов у перший клас і вона забрала його до себе. Але мати позивача забажала, щоб ОСОБА_5 жив з нею і син погодився бо йому з нею подобалося. У неї з сином були гарні відносини, все було добре. У 2016 році відповідач почав проживати з іншою жінкою і вони забрали до себе ОСОБА_5 . Син приходив до неї в гості, але казав, що тітка ОСОБА_10 забороняє йому ходити до неї, оскільки вони бідно живуть. Потім син перестав заходити до неї, але вона зустрічалася з ним в селі на вулиці, спілкувалася, з`ясовувала про його справи в школі. Позивач та його дружина забороняли сину їздити до неї, посилалися на те, що вона отримує допомогу як багатодітна мати, а грошей сину не надає. Вона пояснювала сину з цього приводу, що допомогу отримує на всіх дітей. З 2020 року вона ніякої допомоги вже не отримує. Її діти ходять в одну школу тому вона цікавиться справами сина у класного керівника, коли приходить до школи. Останнім часом вона намагалася дзвонити сину, але він «скидав» дзвінки. Вона спілкувалася з сином перед Новим роком і той сказав, що батько і його дружина забороняють йому зустрічатися з нею, приходити до неї. Син припинив приходити до неї з літа 2019 року, а до цього вони постійно зустрічалися, він приходив в гості, вона дзвонила йому і він виходив на вулицю для зустрічі. Вона має намір виховувати сина, завжди цікавиться його справами, життям, виконує свої обов`язки по вихованню дитини.

Представник відповідачки адвокат Марущенко О.М. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував посилаючись на відсутність підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Мелітопольської районної державної адміністрації в судовому засіданні позовні вимоги не підтримала посилаючись на відсутність законних підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав.

Суд, вислухавши учасників справи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачаються наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 та його батьком є ОСОБА_1 , матір`ю - ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини, виданої повторно. /а.с. 120/

Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано 06.10.2011 року, про що складено актовий запис № 46. /а.с. 11/

Згідно копії свідоцтва про шлюб, 17.09.2016 між ОСОБА_1 та ОСОБА_12 був зареєстрований шлюб та дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_1 ". /а.с. 12/

ІНФОРМАЦІЯ_6 у ОСОБА_1 та ОСОБА_7 народився син ОСОБА_14 , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини /а.с. 9/

З довідки Промінівської сільської ради № 578 від 19.09.1919 та характеристики на ОСОБА_1 вбачається, що позивач зареєстрований на території Промінівської сільської ради за адресою АДРЕСА_1 , але мешкає за адресою АДРЕСА_2 та має склад сім`ї : дружину - ОСОБА_7 , 1978 р.н.; синів ОСОБА_4 , 2005 р.н., та ОСОБА_14 , 2016 р.н.; пасинка - ОСОБА_15 за характером спокійний, врівноважений, компрометуючого матеріалу на нього не має. /а.с. 13,14/

З характеристики № 30 від 19.09.2019, за підписом директора Яснівської ЗШ І-ІІІ ступенів, на учня 9 класу ОСОБА_4 вбачається, що ОСОБА_5 проживає з батьком. Підтримує зв`язок зі школою мачуха, яка постійно цікавиться навчанням та поведінкою пасинка в школі. Мати не підтримує зв`язок зі школою стосовно навчання ОСОБА_5 /а.с. 15/

Але з характеристики № 016/01-15 від 28.11.2019 за підписом директора Яснівської ЗШ І-ІІІ ступенів, на учня 9 класу ОСОБА_4 вбачається, що мати останнього, ОСОБА_2 , проживає в АДРЕСА_3 . Разом з нею проживають донька ОСОБА_8 , учениця 7 класу та ОСОБА_7 , учень 2 класу. За словами класного керівника ОСОБА_5 , ОСОБА_2 не відвідувала класні збори, проте коли була присутня на загальношкільних зборах цікавилася навчанням, захопленням та здоров`ям хлопця. Класний керівник зауважив, що під час розмов про матір, ОСОБА_5 відгукувався про неї з повагою. В повсякденному житті про спілкування матері з сином невідомо. ОСОБА_2 приділяє належну увагу в навчанні та вихованні дочки ОСОБА_8 та сина ОСОБА_7 , постійно тримає зв`язок з класними керівниками стосовно їх перебування в школі. /а.с. 32/

Суд приймає до уваги відомості, що містяться в характеристиці № 016/01-15 від 28.11.2019, оскільки викладені в ній дані надав класний керівник класу, де навчалася дитина та з яким батьки безпосередньо підтримують зв`язок під час навчального процесу.

Обставини викладені у вказаній характеристики узгоджуються з показаннями відповідачки про те, що, вона класні збори не відвідувала, але цікавилася справами сина у класного керівника, коли відвідувала школу у зв`язку з навчанням дочки.

З характеристики Промінівської сільської ради №652 від 28.11.2019 вбачається, що ОСОБА_2 мешкає на території Промінівської сільської ради з народження, працює на АГЗП-2 ТОВ (УПК «Европлюс»). Характер спокійний, рівноважний. Компрометуючого матеріалу на неї немає.

Копіями свідоцтв про народження підтверджується, що сторони також мають спільну дитину, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та відповідачка має сина, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . /а.с. 36/

Згідно довідки Промінівської сільської ради №628 від 02.12.2019 ОСОБА_2 зареєстрована на території Промінівської сільської ради за адресою АДРЕСА_1 , але проживає за адресою АДРЕСА_3 та має склад сім`ї: дочку - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сина - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дядька - ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та тітку - ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_8 . /а.с. 34/

Копіями свідоцтв про народження підтверджується, що сторони також мають спільну дитину, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та відповідачка має сина, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . /а.с. 36/

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що вона є дружиною позивача, який звернувся з даним позовом за її ініціативою. Вона заінтересована у вирішенні справи та позбавлені відповідачки батьківських прав, оскільки вважає ОСОБА_5 своїм сином, бажає його усиновити. ОСОБА_5 називає її «мамою», також бажає, щоб вона його усиновила. За весь час спільного проживання з позивачем, вона відвідує батьківські збори, піклується про ОСОБА_5 , все робить для нього, лікує. Відповідачка сином не цікавиться, з ним не спілкується, знала про його проблеми із зором, але нічого не робила. ОСОБА_5 скаржився на мати, говорив, що він їй не потрібен, переживав, що вона з ним не спілкується. Відповідачка не приймає участі у вихованні свого сина, не відвідує батьківські збори. ОСОБА_5 не бажає заходити до матері, скаржився, що вона його ображала, била, про що знав і позивач. Матеріальної допомоги сину відповідачка не надає. Проте, ОСОБА_5 висловлювався, що бажає отримувати гроші, які відповідачка отримує як допомогу. Вона має двох неповнолітніх дітей та бажає усиновити ОСОБА_5 , щоб отримати статус багатодітної матері.

Свідок ОСОБА_22 в с удовому засіданні пояснила, що проживає по сусідству з позивачем протягом тривалого часу. З трьох років ОСОБА_5 проживав з бабусею, а коли та померла, став проживати з батьком. На її думку позивачка не проявляє великої любові та турботи про сина, не підтримує з ним стосунки. Вона ніколи не була очевидцем зустрічей матері з сином. Про перешкоди у спілкуванні їй не відомо. Зі слів дитини мати ніколи не дарувала подарунків, з матір`ю не спілкується. Відповідачка на даний час проживає в сусідньому селі. Про те, що дитина не відвідувала матір з певністю вона сказати не може.

Свідок ОСОБА_23 в судовому засіданні пояснила, що вона працює фельдшером, та раніше, коли син сторін проживав з бабусею, вона надавала йому медичну допомогу у зв`язку з простудними захворюваннями. Яким чином батьки приймали участь у вихованні сина на той час їй не відомо, але дитина не страждала від того, що живе з бабусею. В 2016 році позивач одружився та з цього часу ОСОБА_5 став проживати разом з батьком та його дружиною, ОСОБА_4 . Як фельдшер вона цю родину вже не обслуговує, так як проживають не на її дільниці. Відповідачка проживає в сусідньому селі та вона її у позивача ніколи не бачила. Також вона не бачила спілкування матері з сином, а сам ОСОБА_5 про це нічого не розповідав. Фактів негативного відношення відповідачки до сина не було. Про те що відповідачці чиняться перешкоди у спілкуванні з дитиною їй не відомо.

Неповнолітній ОСОБА_4 , допитаний як свідок, в судовому засіданні пояснив, що він проживає разом з батьком та його дружиною, тіткою ОСОБА_10 . Раніше він проживав з бабусею. Його мати проживає в с. Українське разом з сестрою та братом. Він вважає, що у матері немає до нього інтересу, рідко з нею спілкується. В 2020 році мати йому дзвонила та питала яка його справи, але часто він з нею не спілкується, останній раз бачив взимку. Чи цікавилася мати його справами та спілкувалася з нею до 2020 року він не пам`ятає. Можливо вона йому і дзвонила та він до неї приходив, залишався на ніч, але він не пам`ятає. Кожен рік мати поздоровляє його з днем народження, надсилає повідомлення по телефону, дарувала гроші. В 2020 році мати запрошувала його до себе на день народження, але він відмовився. До 2020 року він зустрічався з матір`ю, приходив до неї, спілкувався з сестрою. Остаточно припинив спілкуватися з матір`ю в жовтні 2019 року. Мати дзвонить йому, але він не бажає з нею спілкуватися. Таких випадків щоб мати била чи принижувала його не було, вона його не ображала. Він не заперечує проти позбавлення матері батьківських прав, так як вона з ним недостатньо спілкується.

З аналізу показань вказаних свідків зі сторони позивача вбачається, що вони жодним чином не спростовують доводи відповідачки щодо її бажання брати участь у вихованні дитини, прагнення зустрічатися, спілкуватися з сином, приймати участь у його житті, створити умови щодо зміцнення сімейних стосунків з дитиною та не свідчать про наявність підстав для застосування до відповідачки таких крайніх заходів відповідальності як позбавлення батьківських прав.

Суд критично оцінює показання свідка ОСОБА_7 щодо ставлення відповідачки до сина, оскільки цей свідок зацікавлений у результатах розгляду справи, про що заявила в судовому засіданні, зазначив, що саме вона була ініціатором пред`явлення позову її чоловіком. Крім того, показання свідка ОСОБА_26 про те, що дитина називає її мамою та скаржилася на погане ставлення відповідачки до неї, яка ображала та била сина знаходяться у протиріччі з поясненнями позивача, який зазначив, що син називає ОСОБА_7 «тіткою ОСОБА_10 », та ніколи не скаржився на те, що мати погано до нього ставиться, ображає, б`є та з показаннями неповнолітнього ОСОБА_4 , який пояснив, що називає дружину батькам «тітко ОСОБА_10 », а мати його не ображає.

Свідок ОСОБА_27 в судовому засіданні підтвердила, що при розірванні шлюбу сторони домовилися, що син ОСОБА_5 буде проживати з батьком, а дочка ОСОБА_8 з матір`ю. відповідачка спілкувалася з сином, ОСОБА_5 ходив до неї в гості, також вони спілкувалися в школі, в селі при зустрічах. ОСОБА_5 завжди приїжджав до матері на дні народження позивачки, сестри, брата, вона його там бачила. Після пред`явлення позивачем позову про позбавлення відповідачки батьківських прав, ОСОБА_5 припинив зустрічатися з матір`ю. Вона була присутня, коли відповідачка приходила до будинку позивача, розмовляла біля двору з сином і той сказав, що не хоче спілкуватися з матір`ю. У двір будинку позивача відповідачка не може заходити, оскільки цьому заперечує нова дружина ОСОБА_1 . Про ці обставини їй казали і позивачка і відповідач. 22.11.2020 ОСОБА_5 приїжджав на день народження молодшого сина позивачки, але в будинок не заходив, так як не бажав спілкуватися з матір`ю. При цьому раніше, до пред`явлення позивачем позову, коли ОСОБА_5 приїжджав до матері, вони гарно спілкувалися, він залишався ночувати. Вона підтримує відносини і з позивачем і з відповідачкою, і ніколи не спостерігала з боку відповідачки поганого ставлення до сина ОСОБА_5 , позивач також ніколи не скаржився з приводу таких обставин. відповідачка добре ставиться до дітей.

Показання свідка ОСОБА_27 про те, що син сторін ОСОБА_5 припинив спілкування з матір`ю після пред`явлення позову про позбавлення її батьківських прав узгоджуються і з показаннями неповнолітнього ОСОБА_4 , який підтвердив, що припинив спілкування з матір`ю восени 2019 року та підтверджують доводи відповідачки в цій частині.

Згідно зі статями 18, 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, чинної для України з 27 вересня 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 27 Конвенції, передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом.

За правилами статті 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно зі статтею 5 Сімейного кодексу України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально й морально заохочує, підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини.

Статтею 7 СК України передбачено, що жінка та чоловік мають рівні права та обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (частина перша статті 151 СК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Аналогічні положення щодо виховання дітей та спілкування з їх батьками містяться у розділах 8, 11, 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства».

Сімейним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьків батьківських прав щодо дітей.

Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини й протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні матір`ю обов`язків по вихованню, а також встановити, що мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Жодної з цих обставин на час розгляду судом справи та ухвалення судового рішення не встановлено.

Позивач на підтвердження позовних вимог про позбавлення батьківських прав, посилається на те, що відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно сина. Однак в судовому засіданні не було встановлено, що відповідачка є особою, яка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Не підтверджено належними доказами те, що до відповідачки застосовувалися заходи впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування.

Проте, при позбавленні батьківських прав суду слід не тільки встановити ухилення матері від виконання батьківських обов`язків, а також чи попереджувалася вона офіційно про необхідність змінити ставлення до дитини.

Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст.164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно своєї дитини в матеріалах справи відсутні.

Отже, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 296/7848/16-ц 25 квітня 2019 року зробив висновок про те, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Більше того, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо.

Аналогічна правова позиція викладена і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року по справі № 631/2406/15-ц,

В судовому засіданні відповідачка висловила бажання підтримувати зв`язок з дитиною і вживати заходів по їх виконанню, тому виходячи із особливостей правовідносин, що склалися між сторонами обставини, на які посилається позивач в обґрунтування позовних вимог, мету, яку він бажає досягти позбавив відповідачку батьківських прав, ще не є достатньою підставою для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

При цьому суд враховує, що відповідачка проявляє інтерес до дитини, цікавиться її справами, вживає заходи щодо спілкування з сином.

Згідно рішення органу опіки та піклування Мелітопольської районної державної адміністрації від 31.12.2020 ОСОБА_2 не ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню сина, намагається спілкуватися з сином, брати участь у вихованні та утриманні дитини. Орган опіки та піклування Мелітопольської районної державної адміністрації вважає недоцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до неповнолітнього ОСОБА_4 /а.с. 130-131/

Аналізуючи особу відповідачки суд приймає до уваги, що вона має постійне місце проживання, характеризується позитивно, працює. В матеріалах справи відсутні докази того, що позивачка притягувалася до кримінальної та адміністративної відповідальності, у зв`язку із неналежним поводженням щодо дитини, вчиняла насильство по відношенню до неї, відповідачці ніколи раніше не виносились попередження про неналежне виконання батьківських обов`язків і її поведінка не була предметом розгляду компетентних органів і сама відповідачка в судовому засіданні висловила бажання приймати участь у вихованні дитини, що в сукупності з іншими обставинами переконує суд, що відповідачку не потрібно позбавляти батьківських прав.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не доведено, що поведінка відповідачки відносно сина є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками. Позивач не обґрунтував та не довів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення матері по відношенню до сина батьківських прав і яким чином позбавлення відповідачки батьківських прав змінить існуючу ситуацію і сприятиме захисту інтересів дитини, не надав доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків відносно дитини.

При цьому суд звертає увагу, що позивач в судовому засіданні обґрунтував мету, яку він прагне досягнути позбавленням відповідачки батьківських прав тією обставиною, що його дружина має намір усиновити сина, щоб отримати статус багатодітної родини. Така мета ніяк не свідчать про необхідність позбавлення одного із батьків батьківських прав.

Показання свідків про те, що відповідачка не спілкується з сином не свідчить про те, що її поведінка відносно сина є свідомим нехтуванням своїми батьківськими обов`язками та не свідчать що мати дитини особливо неблагонадійна та спілкування з нею суперечить інтересам неповнолітнього ОСОБА_4 .

В судовому засіданні дитина підтримав ініціативу батька щодо позбавлення відповідачки батьківських прав, ОСОБА_4 висловив думку про небажання спілкуватися з матір`ю, посилаючись на те, що вона мало приділяє йому уваги.

Але, доводи щодо ставлення самої дитини до спілкування з матір`ю слід оцінити як вплив позиції дорослих, що впливає на думку дитини, яка формує своє відношення зі слів оточуючих її дорослих.

Небажання дитини спілкуватися з матір`ю саме по собі не свідчить про ухилення матері від виконання батьківських обов`язків, оскільки ці обставини зумовлені не її волею.

Емоційний стан неповнолітньої дитини, яка в силу свого віку знаходиться під впливом думки оточуючих її дорослих, з урахуванням міри набуття нею знань, досвіту і розуміння дійсності, усвідомлення сутності проблеми, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав.

При цьому, суд наголошує, що при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення батька (матері) до дитини та бажання спілкуватись і брати участь в її вихованні.

Крім того, в даній ситуації суд звертає увагу, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ( пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»).

Тобто, в даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідачки батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у її право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним.

Таким чином, суд співставляючи інтереси окремої особи в право якої здійснюється втручання (відповідачки), враховуючи суспільні інтереси та інтереси дитини, знаходить, що не позбавлення батьківських прав відповідачки буде кращим заходом для дитини ніж зворотне, оскільки позбавлення батьківських прав не вплине ні на обставини щодо виховання і розвитку дитини, не створює додаткових умов щодо її безпечного виховання, захисту її здоров`я, не сприяє захисту її прав взагалі, а не вжиття такої процедури створює умови для дитини і матері для належного спілкування і розвитку дитини, особливо в тій ситуації, коли мати виявляє таке бажання, це створить умови для додаткових гарантій для дитини, навіть матеріального характеру.

Згідно положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.7,8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Отже, згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги в якості першочергового міркування при прийнятті в її відношенні будь-яких дій або рішень як в державній, так і в приватній сфері. Більш того, в ньому втілений один з фундаментальних принципів Конвенції.

Таким чином, приймаючи до уваги наведене, суд, вирішуючи спір між сторонами, керується зазначеними вище нормами сімейного законодавства та відмовляючи у задоволенні позову виходить насамперед з інтересів самої дитини, для якої якнайкращим буде збереження її зв`язків із сім`єю.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 81, 89, 133, 141, 263, 265 ЦПК України, ст.ст. 5,7,73,150,151,155,164, 166, ст.ст. 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства», суд

В И Р І Ш И В

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи органу опіки та піклування Мелітопольської районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ІНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідачка - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , ІНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місто проживання за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою АДРЕСА_3 .

Третя особа - орган опіки та піклування Мелітопольської районної державної адміністрації, місцезнаходження за адресою м. Мелітополь, вул. Івана Алексєєва,5.

Повне рішення суду складене 01.07.2021.

Суддя: