Номер провадження: 22-ц/813/3519/21
Номер справи місцевого суду: 492/268/20
Головуючий у першій інстанції Черевата В. І.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2021 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Таварткіладзе О.М., Князюка О.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до Борисенко Вадима Ігоровича про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, на рішення Арцизького районного суду Одеської області, постановлене під головуванням судді Череватої В.І. 23 вересня 2020 року у м. Арциз Одеської області, -

встановила:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила суд стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за несплату аліментів на утримання сина у сумі 32 000,00 грн. (а.с. 1 7).

Позов мотивований тим, що відповідач по справі ОСОБА_2 є батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На підставі рішення Арцизького районного суду Одеської області від 26 листопада 2018 року по справі № 492/693/17 з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 , в твердій грошовій сумі в розмірі по 1000 грн. щомісячно, з наступною індексацією відповідно до закону, починаючи з дня подачі позову, тобто з 06 червня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . За виконавчим листом, виданим на підставі зазначеного рішення суду, 08 травня 2019 року було відкрито виконавче провадження № 59041203. Станом на 28 лютого 2020 року жодні виконавчі дії за виконавчим провадженням № 59041203 не вчиняються, позивач жодних коштів від відповідача за виконавчим листом, виданим Арцизьким районним судом Одеської області від 26 листопада 2018 року, не отримала. Згідно розрахунку заборгованості по аліментах від 12 лютого 2020 року, здійсненого державним виконавцем Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеса міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Король С.Є., заборгованість відповідача ОСОБА_2 по сплаті аліментів станом на 01 лютого 2020 року становила 32 000,00 гривень, яку позивач просила стягнути з відповідача на її користь.

Рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 23 вересня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач ОСОБА_2 не довів відсутність своєї вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів. Крім того, про факт свідомого ухилення відповідача свідчить те, що станом на день подачі апеляційної скарги ОСОБА_2 не погасив заборгованість по аліментам.

Заслухавши суддю-доповідача, здійснивши розгляд апеляційної скарги в письмовому провадженні, дослідивши наведені в ній доводи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

З матеріалів справи вбачається, що сторони у справі мають одну малолітню дитину сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 15).

На підставі заочного рішення Арцизького районного суду Одеської області від 26 листопада 2018 року по справі № 492/693/17, з ОСОБА_2 було стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 . Згідно копії виконавчого листа, виданого Арцизьким районним судом Одеської області 26 листопада 2018 року за результатами розгляду справи № 492/693/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, судом ухвалено стягувати з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт громадянина України серія НОМЕР_2 , виданий Київським РВ УМВС України в Одеській області від 14.07.1997 року) аліменти на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) на утримання дитини ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ), в твердій грошовій сумі в розмірі 1 000 (одна тисяча) гривень 00 копійок, щомісячно, з наступною індексацією відповідно до закону, починаючи з дня подачі позову, тобто з 06 червня 2017 р. і до досягнення дитиною повноліття - до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 10).

На підставі вищезазначеного виконавчого листа 08.05.2019 року, державним виконавцем Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Хвостенко Н.С. було відкрито виконавче провадження № 59041203, що підтверджується копією постанови про відкриття виконавчого провадження (а.с. 13 - 14).

Згідно розрахунку заборгованості по аліментах від 12 лютого 2020 року, виданого державним виконавцем Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеса міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Король С.Є., заборгованість відповідача ОСОБА_2 по сплаті аліментів станом на 01 лютого 2020 року становить 32 000,00 гривень (а.с. 11 - 12).

На виконання заочного рішення Арцизького районного суду Одеської області від 26 листопада 2018 року по справі № 492/693/17, відкритого на підставі вказаного рішення суду виконавчого провадження № 59041203, відповідачем по даній справі ОСОБА_2 було сплачено: 1 500,00 гривень, що підтверджується копією квитанції № 2 від 25 лютого 2020 року (а.с. 52, 89); 1 500,00 гривень, що підтверджується копією квитанції № 53 від 01 червня 2020 року (а.с. 51, 88); 2 000,00 гривень, що підтверджується копією квитанції № 63 від 02 лютого 2020 року; 2 000,00 гривень, що підтверджується копією квитанції № 97 від 03 серпня 2020 року; 2 000,00 гривень, що підтверджується копією квитанції № 57 від 04 вересня 2020 року (а.с. 53, 90).

Як вбачається з копії наданого Першим Малиновським відділом державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) виконавчого провадження № 59041203, на підставі виконавчого листа, виданого Арцизьким районним судом Одеської області по справі 492/693/17 від 21 січня 2018 року та заяви ОСОБА_1 від 06 травня 2019 року, державним виконавцем Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Хвостенко Н.Ю. було відкрито виконавче провадження ВП № 59041203 від 08 травня 2019 року. 12 лютого 2020 року за вих. № 5938, Першим Малиновським відділом державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), боржнику ОСОБА_2 направлено повідомлення від 12 лютого 2020 року про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржників. Згідно розрахунку заборгованості із сплати аліментів від 23 липня 2020 року, заборгованість за період з 06 червня 2017 року по 01 серпня 2020 року становить 33 000,00 гривень, з якого також вбачається, що боржником ОСОБА_2 в добровільному порядку за березень 2020 року сплачено 1 500,00 гривень, за червень 2020 року сплачено 1 500,00 гривень, за липень 2020 року сплачено 2 000,00 гривень, разом сплачено 5 000,00 гривень. Згідно розрахунку заборгованості із сплати аліментів від 17 серпня 2020 року, заборгованість за період з 06 червня 2017 року по 01 вересня 2020 року становить 32 000,00 гривень, з якого також вбачається, що боржником ОСОБА_2 в добровільному порядку за березень 2020 року сплачено 1 500,00 гривень, за червень 2020 року сплачено 1 500,00 гривень, за липень 2020 року сплачено 2 000,00 гривень, за серпень 2020 року сплачено 2 000,00 гривень, разом сплачено 7 000,00 гривень (а.с. 100 135).

Таким чином, як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, позивач по даній справі ОСОБА_1 лише 06 травня 2019 року звернулась до виконавчої служби із заявою та пред`явила на виконання вищевказаний виконавчий лист.

Крім того, доказів щодо направлення виконавчою службою боржнику ОСОБА_2 копії постанови про відкриття виконавчого провадження, матеріали виконавчого провадження не містять.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, матеріали виконавчого провадження містять лише докази про направлення боржнику ОСОБА_2 копій постанов: про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування зброєю, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання, винесених державним виконавцем при виконанні рішення суду від 24 липня 2020 року.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду про те, що відповідачем доведено, що заборгованість по сплаті аліментів виникла не з вини боржника.

Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Стаття 18 Конвенції про права дитини 1989 року, ратифікована постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року, визначає обов`язок Держави-учасниці докладати всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Таким чином, передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України 15 травня 2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покласти таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках неустойка стягується за весь час прострочення сплати аліментів.

Таким чином, під час вирішення питання про стягнення пені за прострочення сплати аліментів боржником, судам необхідно брати до уваги фактичні обставини, що зумовили виникнення заборгованості, можливість та обізнаність боржника про необхідність утримувати дитину, у тому числі і на підставі відповідного судового рішення, участь боржника у вихованні дитини, що сприятиме його обізнаності щодо потреб дитини, пов`язаних з її матеріальним забезпеченням.

При цьому частина третя статті 197 СК України визначає можливість звільнення платника від сплати заборгованості за рішенням суду, якщо вона виникла внаслідок непред`явлення без поважних причин виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти. Тобто, законодавством покладено обов`язок вжиття заходів до належного виконання рішення суду про стягнення аліментів як на стягувача, так і на боржника, та передбачено відповідні наслідки невиконання такого обов`язку для кожної сторони.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 XII (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 СК України, заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття. Частиною третьою ст. 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до частини 3 ст. 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а в разі спору - судом.

Таким чином, виходячи зі змісту ст. 196 СК України, суд, відповідно до вимог ст. 264 ЦПК України, має встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини у її виникненні особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність в одержувача аліментів права на стягнення неустойки.

За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісяця і несвоєчасна сплата яких передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені).

За змістом ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Під ухиленням від сплати аліментів закон розуміє як пряму відмову від надання утримання, так і різні дії (бездіяльність) зобов`язаної особи, спрямовані на повне або часткове ухилення від сплати аліментів; приховання особою дійсного розміру свого заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплати аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов`язків щодо утримання.

Таким чином, наявні у матеріалах справи належні докази свідчать про те, що саме з підстав необізнаності відповідача про наявність судового рішення про стягнення з нього аліментів, а також виконавчого провадження з приводу їх стягнення, утворилась заборгованість. Дізнавшись про судове рішення про стягнення з нього аліментів, а також виконавчого провадження з приводу їх стягнення, відповідач почав їх сплачувати з лютого 2020 року та продовжує сплачувати аліменти і в теперішній час, що підтверджується копіями наданих відповідачем квитанцій.

Разом з тим, відповідач, в порядку ст. ст. 76 - 81 ЦПК України, надав суду докази того, що заборгованість по аліментах утворилась з незалежних від нього причин, та не з його вини, оскільки йому не було відомо про наявність судового рішення про стягнення з нього аліментів на користь позивача на утримання їх спільної дитини та відкритого на підставі рішення суду виконавчого провадження, у зв`язку з чим спростував доводи позивача щодо ухилення відповідача від виконання обов`язків щодо утримання їх спільної дитини.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що у позивача відсутнє право на стягнення пені (неустойки) за прострочення сплати відповідачем аліментів.

Колегія суддів вважає необґрунтованим посилання у апеляційній скарзі ОСОБА_1 про те, що апелянт не довів відсутність своєї вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів. Крім того, про факт свідомого ухилення відповідача свідчить те, що станом на день подачі апеляційної скарги ОСОБА_2 не погасив заборгованість по аліментам.

Колегія суддів зауважує, що, як вірно встановлено судом першої інстанції, заборгованість по сплаті аліментів виникла не з вини ОСОБА_2 , оскільки йому не було відомо про наявність заочного рішення Арцизького районного суду Одеської області від 26 листопада 2018 року у справі № 492/693/17, згідно якого з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 були стягнуті аліменти на утримання їх спільної дитини в розмірі по 1 000,00 гривень щомісячно, оскільки він не отримував копію вказаного рішення суду. Підтвердженням вказаного є той факт, що, як вбачається з даних ЄДРСР, ухвалою Арцизького районного суду Одеської області від 07 серпня 2017 року у справі № 492/693/17 було встановлено, що відповідач зареєстрованим/знятим з реєстрації по м. Одеса та Одеській області не значиться, в зв`язку із чим оголошено розшук ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, з описової частини заочного рішення Арцизького районного суду Одеської області від 26 листопада 2018 року слідує, що відповідач в судове засідання не з`явився, судом двічі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України повідомлявся про виклик до суду на 12 листопада 2018 року та 26 листопада 2018 року.

Таким чином, вказані факти є підтвердженням того, що ОСОБА_2 не знав про існування заочного рішення Арцизького районного суду Одеської області від 26 листопада 2018 року у справі № 492/693/17

Крім того, колегія суддів враховує, що матеріали виконавчого провадження не містять належних та допустимих доказів того, що боржник-відповідач був повідомлений про відкриття виконавчого провадження, та про проведення наступних виконавчих дій.

Безпідставними є також доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що про факт свідомого ухилення відповідача свідчить те, що станом на день подачі апеляційної скарги ОСОБА_2 не погасив заборгованість по аліментам, оскільки, згідно копій доданих до матеріалів справи квитанцій (а.с. 47 55), відповідач почав сплачувати на користь ОСОБА_1 присуджені рішенням суду аліменти на утримання їх спільної дитини.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Арцизького районного суду Одеської області від 23 вересня 2020 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Арцизького районного суду Одеської області від 23 вересня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими п.2«а» - 2 «г» ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 02 липня 2021 року.

Судді Одеського

апеляційного суду С.О. Погорєлова

О.В. Князюк

О.М. Таварткіладзе