Ухвала

30 червня 2021 року

місто Київ

справа № 686/4148/15-ц

провадження № 61-10168ск21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 березня 2021 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 25 травня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Виконавчий комітет Хмельницької міської ради як орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей, державний нотаріус Першої хмельницької державної нотаріальної контори Оксанюк Наталія Миколаївна, про визнання недійсним договору дарування,

ВСТАНОВИВ:

І.ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

ОСОБА_2 у березні 2015 року звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 , треті особи: Виконавчий комітет Хмельницької міської ради як орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей, нотаріус Першої Хмельницької державної нотаріальної контори Оксанюк Наталія Миколаївна, про визнання договору дарування недійсним.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 березня 2021 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 08 травня 2014 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідчений державним нотаріусом Першої хмельницької державної нотаріальної контори Оксанюк Н. М. 08 травня 2014 року та зареєстрований в реєстрі за № 3-1068.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 243, 60 грн судового збору та 5 629, 50 грн судових витрат.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 25 травня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 березня 2021 року залишено без змін.

ІІ. ВИМОГИ ТА АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

ОСОБА_1 18 червня 2021 року із застосуванням засобів поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 березня 2021 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 25 травня 2021 року, справу передати на новий розгляд.

Підставами касаційного оскарження зазначених судових рішень заявник визначила:

- неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права;

- суди першої та апеляційної інстанцій не дослідили належним чином зібрані у справі докази (зокрема висновок повторної судово-психіатричної експертизи від 13 лютого 2018 року № 04/К) (пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України);

- суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про дослідження доказів та допит свідка з метою встановлення обставин справи (пункт 3 частини третьої статті 411 ЦПК України).

- апеляційний суд необґрунтовано відхилив клопотання представника заявника про відкладення розгляду справи.

ІІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд вивчив касаційну скаргу та додані до неї документи, зробив висновок про наявність підстав для повернення касаційної скарги заявнику, яку подано без додержання вимог процесуального закону, чинного на момент звернення зі скаргою.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Пунктами 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою; судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених

пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; або суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Верховний Суд констатує, що наведені заявником підстави касаційного оскарження за змістом та обґрунтуванням не відповідають вимогам частини другої статті 389 та частинам першій і третій статті 411 ЦПК України.

У поданій касаційній скарзі заявник, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права (перша підстава), не навела передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України підстави касаційного оскарження судових рішень. Виключно посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування судами норм матеріального права та/або порушення норм процесуального права без зазначення аргументів на обґрунтування наявності випадків, визначених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.

Отже, незазначення підстав, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу, лише наведення посилання на нездійснення дослідження доказів у справі не становить виконання вимог процесуального закону щодо належного викладу підстав касаційного оскарження.

Доводи про здійснення неналежної оцінки доказів судами першої та апеляційної інстанцій (друга підстава) виходять за межі повноважень суду касаційної інстанції, що визначені статтею 400 ЦПК України, а тому не можуть розглядатися Верховним Судом як правомірна підстава касаційного оскарження судових рішень відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України.

Наведена заявником третя та четверта підстави касаційного оскарження судових рішень не можуть бути визнані Верховним Судом такими, що відповідають вимогам пункту 3 частини третьої статті 411 ЦПК України, оскільки зміст наведеної норми свідчить про те, що зазначений пункт підлягає застосуванню у випадку, якщо особа обґрунтовує підставу касаційного оскарження доказами, щодо яких суд першої та/або апеляційної інстанцій відхилили клопотання про витребування, дослідження або огляд.

Отже, наведений заявником довід про те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання сторони відповідача про дослідження доказів, а суд апеляційної інстанції відхилив клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, без зазначених інших підстав касаційного оскарження, які мають відповідати вимогам частини другої статті 389 ЦПК України, не свідчить про те, що наведена заявником обставина має значення для вирішення справи по суті заявлених вимог.

Також не підлягає врахуванню Верховним Судом під час відкриття провадження у цій справі довід про відмову судів першої та апеляційної інстанцій у допиті свідка, оскільки заявником не наведено, які саме обставини зазначений свідок мав підтвердити або спростувати та яким чином це призвело до неправильного вирішення спору.

Інших підстав касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції, які за змістом мають відповідати частині другій статті 389 ЦПК України, заявником не зазначено.

Отже, Верховний Суд констатує, що подана заявником касаційна скарга не містить належного викладу підстав для оскарження судових рішень в касаційному порядку.

Верховний Суд наголошує на тому, що суд касаційної інстанції здійснює перегляд постановлених судами першої та апеляційної інстанцій судових рішень у виключних випадках, кожен з яких окремо передбачений процесуальним законом. Стадія касаційного перегляду не є обов`язковою стадією для усіх видів судових проваджень, а перегляд рішень у касаційному порядку відбувається виключно з підстав, що вичерпним чином визначені законом. При цьому, Верховний Суд є судом права, тобто такою судовою інстанцією, яка не здійснює перегляд постановлених та оскаржених рішень повністю, а лише у питанні правильності застосування судами норм права.

Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).

Враховуючи те, що заявник не виконав вимог процесуального закону під час подання касаційної скарги щодо наведення визначених процесуальним законом підстав касаційного оскарження судового рішення, така скарга підлягає поверненню заявнику.

Повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статтями 389, 393, 411 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 березня 2021 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 25 травня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Виконавчий комітет Хмельницької міської ради як орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей, державний нотаріус Першої Хмельницької державної нотаріальної контори Оксанюк Наталія Миколаївна, про визнання недійсним договору дарування,не прийняти до розгляду та повернути заявнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя С. О. Погрібний