Дата документу 16.06.2021
Справа № 334/3474/20
Провадження № 2/334/590/21
16 червня 2021 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді Баруліної Т.Є.,
за участю секретаря Панасюри Н.С..,
представника позивача адвоката Трачук Н.І.,
розглянувши у судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою,
Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом доОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою. В позові зазначила, що вона та відповідач по справі зареєстровані у кімнаті площею 16,3 кв.м. у комунальній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , яка є комунальною власністю територіальної громади м. Запоріжжя в особа Запорізької міської ради. Частина квартири приватизована, належить третім особам по справі, що підтверджується інформацією з державного реєстру. Фактично у кімнаті проживає лише вона, відповідач вибула з неї більше п`яти років тому. Зазначене підтверджується актом від 20.07.2020 року. Відповідач не мешкає у спірному житлі без поважних причин з 2015 року, тобто, більше 6 місяців, житлом не цікавиться, не сплачує комунальні послуги, всі ці роки тягар оплати комунальних послуг лежав на ній. Позивач змушена звернутися до суду з цим позовом, оскільки вирішити питання добровільного зняття відповідача з реєстрації неможливо, через відсутність у неї такого бажання та відсутність даних про її фактичне місце перебування. Тому позивач просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою суду від 16.07.2020 року справа призначена до розгляду в спрощеному позовному провадженні з викликом сторін.
Сторони повідомлені про дату розгляду справи та наданий час для подання відзиву та заперечень.
Представник позивача адвокат Трачук Н.І. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, наполягала на задоволенні позову, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.
Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про час і місце слухання справи була повідомлені вчасно за місцем реєстрації рекомендованою кореспонденцією, у визначений строк не надала суду відзив на позовну заяву.
Треті особи у судове засідання не з`явилися, про час і місце слухання справи були повідомлені своєчасно та належним чином. Від ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до суду надійшли заяви, у яких вони просять справу розглядати без їх участі.
Суд вважає за можливе, за згодою представника позивача, провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи, відповідно до ст.280 ЦПК України, за відсутності відповідача.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача, допитавши свідка ОСОБА_8 , оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 зареєстрована та проживає в у кімнаті площею 16,3 кв.м. комунальної квартири за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до обмінного ордера на жиле приміщення № 3413 виданого на склад родини: ОСОБА_1 та донька ОСОБА_9 .
Спірна кімната не є приватизованою, належить територіальній громаді м. Запоріжжя в особі Запорізької міської Ради.
Частина квартири приватизована, належить третім особам по справі, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 що підтверджується інформацією з державного реєстру.
У зазначеній кімнаті площею 16,3 кв.м зареєстрована ОСОБА_2 , яка не є і не була членом родини позивача. Особовий рахунок на спірну квартиру відкритий на ім`я ОСОБА_1 .
ОСОБА_2 з 04.10.2000 року зареєстрована у спірній квартирі, але з 2005 року в ній не проживає, що надав відповідні показання свідок, допитаний у судовому засіданні.
Відповідно до акту від 20.07.2020 року, складеного та засвідченого працівниками КП «Запоріжремсервіс», відповідач ОСОБА_2 зі слів сусідів ОСОБА_8 та ОСОБА_10 не проживає у квартирі з 2005 року.
Стаття 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користуванням інакше ніж з підстав і в порядку визначеним законом.
Підстави втрати права на користування житловим приміщенням регулюються ст.ст. 71, 72ЖК України в разі користування житловим приміщенням в будинках державного і громадського фонду та ст. 405 ЦК України в разі користування майном (житлом) власника членами його сім`ї.
Згідно зі статтею 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом.
Відповідно до статті 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Факт не проживання відповідача в квартирі більше ніж шість місяців, є підставою згідно ст. ст. 71,72 ЖК України для визнання її такою, що втратила право користування квартирою.
Як роз`яснено у пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК Української РСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.
Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК УРСР строки у житловому приміщенні без поважних причин.
Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до житлового приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до житлового приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.
Судом встановлено, що відповідачка тривалий час (з 2015 року) не проживає у спірній квартирі, що підтверджено показами свідка, який були допитаний в судовому засіданні та актом від 20.07.2020 року, який складено та посвідчено КП «Запоріжремсервіс».
Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що відповідачка втратила право користування спірною квартирою.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Таким чином, з`ясувавши обставини справи та надавши належну оцінку зібраним у справі доказам, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 18, 76, 81, 83, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 23.06.2021.
Суддя: Баруліна Т. Є.