Провадження №22-ц/812/1195/21
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 липня 2021 року м. Миколаїв

справа № 487/5414/20

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Данилової О.О., Шаманської Н.О.,

із секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та утримання матері до досягнення дитиною трьох років за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , поданою його представником ОСОБА_3 , на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва, ухвалене 19 квітня 2021 року під головуванням судді Притуляк І.О., повний текст якого складений 28 квітня 2021 року та додаткове рішення цього ж суду, ухвалене 18 травня 2021 року під головуванням судді Притуляк І.О., повний текст якого складений 25 травня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини та її утримання до досягнення дитиною трьох років.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалась на те, що з 2017 року вона проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_4 . Після припинення шлюбних відносин дитина проживає з нею, згоди щодо утримання дитини між ними не досягнуто як і щодо її утримання відповідачем. ОСОБА_2 за професією є моряком, його середньомісячна заробітна плата становить 9000 доларів США, інших утриманців він не має, має можливість сплачувати аліменти на утримання сина та її утримання.

Посилаючись на викладені обставини, просила стягнути з ОСОБА_2 , на її користь аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 в твердій грошовій сумі в розмірі 20 000 грн. щомісячно, починаючи стягнення з дати подачі позовної заяви і до його повноліття. Також просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 10 000 грн. щомісячно, починаючи з 19 вересня 2018 року і до досягнення трирічного віку сином ОСОБА_4 .

У відзиві на позов ОСОБА_2 частково визнав позов, а саме: погоджувався на стягнення аліментів на утримання сина у розмірі 4000 грн. Зазначав, що позивачка проживає з дітьми у його квартирі, яку він повністю утримує, у червні 2020 року він погасив заборгованість позивачки у АТ КБ «ПриватБанк» на суму 30000 грн. Крім того, на його утриманні знаходиться матір пенсіонерка, яка теж потребує його допомоги. Також зазначав, що він працює моряком та має мінливий дохід.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 квітня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 в твердій грошовій сумі в розмірі 10 000 гривень щомісячно, починаючи з 21 вересня 2020 року і до його повноліття, та аліменти на утримання ОСОБА_1 в розмірі 2 500грн. щомісячно, починаючи з 21 вересня 2020 року і до досягнення трирічного віку сином ОСОБА_4 . Розподілено судові витрати.

Додатковим рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 18 травня 2021 року з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення та ухвалити нове, яким стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 в розмірі 5 000 грн. та на утримання ОСОБА_1 - 1 000 грн., відмовити у стягненні витрат на правову допомогу.

Так, на думку апелянта, суд, ухвалюючи рішення, не встановив усіх фактичних обставин справи у зв`язку з чим дійшов передчасного та необґрунтованого висновку. Визначений рішенням розмір аліментів є неаргументованим та занадто великим. Висновок суду про платоспроможність відповідача є передчасним, оскільки не доведений належними та допустимими доказами. Крім того, судом безпідставно не враховано того, що ОСОБА_2 утримував та продовжує утримувати дітей та ОСОБА_1 , вони проживають у його квартирі, за яку він або його мати оплачують усі комунальні послуги. Щодо стягнення витрат на правову допомогу зазначав, що позивачка при подачі позову жодним чином не обґрунтувала таку вимогу, не надала доказів укладення договору про правову допомогу та попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 ОСОБА_6 - просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін. Зазначала, що заробіток та стан здоров`я відповідача дозволяють йому сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, що підтверджується доказами, які містяться у матеріалах справи. Інших утриманців у відповідача немає.

ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу просила залишити апеляційну скаргу без задоволення. Зазначала, що ОСОБА_2 погрожує виселити її та дітей з квартири, де вони проживають, займається моральним, фінансовим та фізичним тиском щодо неї.

В судовому засіданні у суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 адвокат Данчук О.В. підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги.

Представник ОСОБА_1 адвокат Сидоренко Т.В. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони є батьками малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( свідоцтво про народження НОМЕР_1 , видане 20 вересня 2018 року (а.с.4)).

З дня народження малолітній проживає разом з матір`ю за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується Актом про проживання від 17 вересня 2020 року та не заперечувалося відповідачем.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вказана квартира належить на праві власності відповідачу на підставі Договору купівлі-продажу №120 від 15 травня 2013 року.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №231432410 від 6 листопада 2020 року, позивачці на праві власності належить квартира АДРЕСА_2 .

ОСОБА_1 не працює, здійснює догляд за малолітніми дітьми, віком до трьох років.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 має посвідчення моряка та працює за контрактами на судах іноземних компаній, станом на 2019 рік обіймав посаду старшого механіка. Має мінливий дохід, оскільки працює за контрактами по 3-6 місяців на рік.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листоп ада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За умовами частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до статтей 180, 191 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Частиною другою статті 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до частини першої статті 182 СК України розмір аліментів визначається судом з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявності на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведених стягувачем аліментів витрат платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інших обставин, що мають істотне значення.

Визначаючи розмір аліментів на утримання малолітнього сина суд першої інстанції виходив з віку дитини, матеріального та сімейного стану відповідача та позивачки, які проживають окремо та вважав за доцільне стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 10 000 грн. На думку місцевого суду аліменти у визначеному розмірі сприятимуть забезпеченню гармонійного розвитку дитини, а отже належному забезпеченню її інтересів.

Проте, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не в повній мірі враховано матеріальний стан відповідача.

Так з матеріалів справи вбачається, що відповідач дійсно працює моряком та має мінливий дохід, так як за наявності укладених з ним контрактів працював по 3-6 місяців на рік, а решту часу знаходиться в Україні, не отримуючи жодного доходу. Останній контракт з відповідачем закінчився 5 березня 2021 року. Оклад по контракту становить 2800 доларів на місяць. Решта нараховувалась у вигляді премій, надбавок та інше. Тому твердження позивачки про те, що заробітна плата відповідача становить 9383 доларів США на місяць є такими, що суперечать встановленим обставинам справи.

До того ж з зароблених коштів відповідач повністю сплачує комунальні послуги за належну йому на праві приватної власності квартиру, де проживає позивачка з дітьми. Крім того, рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 квітня 2021 року, зміненим постановою Миколаївського апеляційного суду від 01 липня 2021 року (справа № 487/5798/20), з ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь позивачки стягнуто аліменти в розмірі 6 000 грн щомісячно до повноліття дитини. Також позивач має матір пенсійного віку, яка отримує пенсію у розмірі 1 712 грн. та також потребує його матеріальної допомоги.

З урахуванням викладеного, колегія судів вважає, що необхідним та достатнім розміром аліментів для забезпечення гармонійного розвитку дитини будуть аліменти у розмірі 6000 грн., а тому рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 підлягає зміні, шляхом зменшення розміру аліментів з 10 000 грн. до 6 000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ч. 2 ст. 91 СК України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 84 СК України дружина з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною 3-х років.

З матеріалів справи вбачається, що сторони мають спільну дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 20 квітня 2021 року, зміненим постановою Миколаївського апеляційного суду від 1 липня 2021 року (справа № 487/5798/20), на утримання ОСОБА_1 були стягнуті аліменти у розмірі 4000 грн. з 07 жовтня 2020 року і до досягнення трирічного віку сином ОСОБА_8 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Враховуючи, що на утриманні позивачки знаходиться двоє дітей віком до трьох років, а законом не передбачено подвійне стягнення аліментів на утримання дружини в разі проживання з нею двох малолітніх дітей, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання позивачки слід скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення - про відмову у задоволенні даних вимог.

Що стосується відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, то колегія суддів виходить з наступного.

До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).

Частиною 1 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Суд першої інстанції встановив, що на підтвердження понесення позивачкою витрат на професійну правничу допомогу було надано: договір про надання правової допомоги від 05 жовтня 2020 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Сидоренко Т.В.

Оцінюючи розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу, виходячи з приписів п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України щодо пропорційності відшкодування таких витрат, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 1 000 грн.

Таким чином, додаткове рішення суду першої інстанції від 18 травня 2021 року підлягає зміні шляхом зменшення розміру зазначених витрат з 3 000 грн. до 1 000 грн.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 374,376,382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану його представником ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 19 квітня 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , змінити зменшивши розмір аліментів з 10 000 грн. до 6 000 грн. щомісячно, починаючи з 21 вересня 2020 року та до досягнення дитиною повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів на утримання ОСОБА_1 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні даних вимог.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Додаткове рішення цього ж суду від 18 травня 2021 року змінити, зменшивши стягнення витрат на професійну правничу допомогу з 3 000 грн. до 1 000 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, в порядку, передбаченому ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: В.В.Коломієць

Судді: О.О.Данилова

Н.О. Шаманська

Повний текст постанови складено 06 липня 2021 року