Провадження № 22-ц/801/1240/2021
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ан О. В.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2021 рокуСправа № 127/24770/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Оніщука В.В. (суддя-доповідач),

суддів: Медвецького С.К., Голоти Л.О.,

з участю секретаря судового засідання: Очеретної М.Ю.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою його представником - адвокатом Покоєвичем Андрієм Олексійовичем на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 березня 2021 року, ухвалене у складі судді Ан О.В., в залі суду,

встановив:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Позовні вимоги мотивовано тим, що сторони з 2006 року перебували у шлюбі, в період якого вони набули у спільну сумісну власність квартиру за АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за відповідачем.

Посилаючись на те, що позивач має право на половину даного нерухомого майна, оскільки воно придбано подружжям під час шлюбу за спільні кошти та є об`єктом спільної сумісної власності, позивач ОСОБА_1 просив суд поділити спільне майно подружжя, визнавши за ним право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10 березня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 4 000 грн в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що хоча набуття відповідачем права власності на спірну квартиру відбулось в період перебування у шлюбі, однак така квартира набута у власність за її власні кошти та є її особистою приватною власністю. При цьому, позивач не надав належних і достовірних доказів про те, що квартира АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя.

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає що рішення суду є необгрунтованим, ухваленим з порушення норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду обставинам справи.

Зокрема, подана апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції належним чином не дослідив наявні в матеріалах справи докази, а також покази свідків. Так, суд не прийняв до уваги докази отримання позивачем значної заробітної плати, зняття коштів з банківського рахунку, що свідчить про більший внесок ним коштів у придбання спільного майна.

Також у апеляційній скарзі зазначено, що суд не звернув увагу на неодноразові звернення відповідача із заявами про розірвання шлюбу, одну з яких відповідач відкликала саме за умови придбання позивачем квартири і оформлення права власності за нею.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 березня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким заявлений ним позов задовольнити.

На апеляційну скаргу ОСОБА_2 надала відзив, у якому зазначила, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник апеляційну скаргу підтримали з посиланням на викладені у ній обставини.

Представник ОСОБА_2 в судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечувала надавши відповідні пояснення.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону відповідає.

Так, судом встановлено, що 10.11.2006 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб.

04.06.2013 позивач та відповідач уклали з ОСОБА_3 договір купівлі-продажу нерухомого майна, за яким останній передав у власність, а ОСОБА_1 та ОСОБА_2 прийняли у власність у рівних частках кожен (по 1/2 частці кожному): ОСОБА_1 19/100 часток, ОСОБА_2 19/100 часток 19/50 часток квартири за номером АДРЕСА_2 .

10.04.2017 ОСОБА_1 за договором дарування передав безоплатно у власність (подарував) - відчужив свою частину спільної часткової власності, а ОСОБА_2 прийняла в дарунок 19/100 часток в праві власності на квартиру під номером АДРЕСА_2 .

16.02.2018 ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу передала у власність, а ОСОБА_4 прийняв у власність 19/50 часток квартири номер АДРЕСА_2 та сплатив за них грошову суму передбачену договором в розмірі 50 220 грн.

16.02.2018 згідно договору купівлі-продажу ОСОБА_5 продала, а ОСОБА_2 купила за 66939 грн квартиру АДРЕСА_3 .

Того ж дня за ОСОБА_2 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстровано право власності на придбане майно (квартиру).

При укладенні договору купівлі-продажу, а саме купівлі ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_3 , ОСОБА_1 написав заяву, якою підтвердив, що грошові кошти, які витрачаються його дружиною ОСОБА_2 на придбання спірної квартири є її особистою приватною власністю і, що набуте його дружиною майно є об`єктом її права особистої приватної власності як таке, що набуте його дружиною за її особисті кошти (а.с. 49).

Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (частина перша статті 1 ЦК України).

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №372/504/17-ц (провадження №14-325цс18).

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (стаття 80 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як слідує з матеріалів справи, уклавши 04.06.2013 року договір купівлі-продажу сторони створили спільну часткову власність 19/50 часток квартири АДРЕСА_2 , де кожному з подружжя належало по 19/100 часток, при цьому позивач належну йому частку в подальшому за договором дарування від 10.04.2017 подарував ОСОБА_2 , на підставі чого остання стала одноосібною власницею 19/50 вказаної квартири, яку вона відчужила за договором купівлі-продажу від 16 лютого 2018 року.

Згідно договору купівлі-продажу від 16.02.2018 ОСОБА_2 купила квартиру АДРЕСА_3 , при цьому ОСОБА_1 підписано нотаріально посвідчену заяву, якою він ствердив, що грошові кошти, які витрачаються його дружиною ОСОБА_2 на придбання вказаної квартири є її особистою приватною власністю, і підтвердив, що набуте його дружиною майно є об`єктом її права особистої приватної власності як таке, що набуте його дружиною за її особисті кошти.

Надані позивачем витяги про зняття коштів з банківського рахунку та відомості про заробітну плату на увагу не заслуговують, оскільки не підтверджують належності спірного майна до спільного майна подружжя, при цьому доводи позивача спростовуються власноруч підписаною ним заявою, зміст якої зазначено вище.

Таким чином, ОСОБА_1 не довів обставин спільності права власності подружжя на спірну квартиру.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення зроблено висновки без дослідження належних та допустимих доказів, зводяться до переоцінки доказів та власного тлумачення скаржником характеру спірних правовідносин.

Такі доводи апеляційної скарги не впливають на правильність прийнятого судом рішення та не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного позивачем рішення.

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

При вирішенні цієї справи, суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, то понесені судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником - адвокатом Покоєвичем Андрієм Олексійовичем залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10 березня 2021 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції залишити за позивачем.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий: В. В. Оніщук

Судді: С. К. Медвецький

Л. О. Голота