Справа № 761/827/20 Головуючий у 1 інстанції: Фролова Л.Д.
Провадження № 22-ц/811/1738/20 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Савуляка Р.В.

при секретарі: Бадівської О.О.

за участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 04 травня 2020 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Сент Софія Проперті Менеджмент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2020 року ТОВ «Сент Софія Проперті Менеджмент» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просило стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг в розмірі 17022,05 грн з урахуванням пені, 3 % річних та індексу інфляції.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що відповідачу на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 , управителем якого є позивач ТОВ «Сент Софія Проперті Менеджмент» відповідно до договору від 19 березня 2015 року. Згідно зазначеного договору позивач є виконавцем житлово-комунальних послуг у житловому комплексі відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідач отримує від позивача житлово-комунальні послуги з утримання будинку та прибудинкової території, а також загальнобудинкові витрати. Однак, у зв`язку із невиконанням своїх зобов`язань у відповідача виникла заборгованість перед позивачем за надані послуги, тому загальна заборгованість станом на 26 грудня 2019 року складає 14418,82 грн за послуги консьєрж-сервісу, пеня 2064,13 грн, індекс інфляції 345,54 грн та 3 % річних 193,56 грн.

На підставі наведеного просив позов задовольнити.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 04 травня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Сент Софія Проперті Менеджмент» витрати за послуги консьєрж-сервісу 14418,82 грн, пеню 2064,13 грн, інфляційні втрати 345,54 грн, три проценти річних 193,56 грн, суму сплаченого судового збору 1921,00 грн, всього 18943 (вісімнадцять тисяч дев`ятсот сорок три) грн 05 коп.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує на те, що суд першої інстанції задовольняючи позов виходив з того, що послуги із консьєрж-сервісу відносяться до житлово-комунальних і відповідно до ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачі зобов`язувані їх оплачувати. Судом взято до уваги наданий позивачем розрахунок у формі довідки, згідно якого заборгованість відповідача за послуги консьєрж-сервісу за період з 01 січня по 30 листопада 2019 року склала 14418,82 грн, тому суд прийшов до висновку, що відповідач порушив ст. 526 ЦК України. Однак, висновки суду не відповідають нормам матеріального права та нормам Договору, який укладено між позивачем та відповідачем. В довідці про суму заборгованості, яка долучена до позовної заяви вбачається, що відповідач щомісяця сплачував 971,40 грн, також з цієї довідки вбачається, що щомісячний платіж до сплати складає 2224,51 грн, однак жодних доказів того, що відповідач повинен сплачувати вартість послуг за новим тарифом позивачем до позову не додано. Зазначає, що положеннями договору не передбачено можливості односторонньої зміни умов договору щодо способу та розміру розрахунків відшкодування за послуги консьєрж-сервісу, оскільки це не є комунальною послугою, а тому зміна розміру плати має погоджуватись із мешканцями будинку та мати відповідне обґрунтування, самостійна зміна їх не допускається, а отже обов`язку їх відшкодування у відповідача не виникало. Просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Від позивача ТзОВ «Сент Софія Проперті Менеджмент» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу без залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просила апеляційну скаргу задовольнити, покликаючись на доводи, викладені у скарзі.

Інші учасники справи в судове засідання не зявилися, були належним чином повідомлені про час та місце слухання справи, тому розгляд справи проводиться без їхньої участі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам повністю відповідає.

Як встановлено матеріалами справи, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджено договором купівлі-продажу від 07 квітня 2016 року (а.с.15-16).

Матеріалами справи підтверджено те, що житловий будинок АДРЕСА_2 передано в управління та експлуатацію ТОВ «Сент Софія Проперті Менеджмент», що підтверджується договором про передачу житлового будинку від 19 березня 2015 року, актом приймання-передачі від 19 березня 2015 року (а.с.6-9,10).

20 квітня 2015 року між ТОВ «Сент Софія Проперті Менеджент» (виконавець) та ОСОБА_1 (замовник) укладено Договір про відшкодування витрат №143 (а.с.12-13).

Пунктом.3.1 договору передбачено відшкодування витрат за послуги консьєрж-сервісу за тарифом 5,0 за 1 кв.м. площі квартири.

Відповідно до п.4.1-4.2 даного договору, за несвоєчасну та/або неповну оплату за спожиті послуги споживач сплачує виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Відповідно до п.3.6 договору сторони домовились, що у випадку зміни тарифів виробників/постачальників/ виконавців комунальних послуг (постачання холодної води, водовідведення, електропостачання, газопостачання) розмір відшкодування витрат, що визначений в п.3.1 договору, змінюється експлуатуючою організацією в односторонньому порядку (без додаткового узгодження з власником та внесення відповідних змін до цього договору) та підлягає відшкодуванню власником. Про зміну розміру відшкодування витрат експлуатуюча організація зобов`язується повідомляти власника шляхом відображення зміненого розміру відшкодування витрат у рахунку, що надається власнику експлуатуючою організацією відповідно до п.3.3 даного договору.

Пунктом 3.1 договору передбачено витрати, які підлягають відшкодуванню власником за цим договором, а саме: витрати з утримання будинку,витрати з послуг з консьєрж-сервісу,витрати з постачання холодної води,витрати з водовідведення, витрати з електропостачання, витрати з газопостачання.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Згідно з ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує.

За положеннями ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

У ч. 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. (ст. 627 ЦК України).

У ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За умовами ч. 1 ст. 509 ЦК України обов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Апелянт посилається на те, що його не було повідомлено про підвищення вартості послуг з консьєрж-сервісу.

Разом з тим як видно з довідки про оплату за період з 01.01.2019 по 30.11.2019 вартість послуги консьєрж-сервісу становить 2224,51 грн (а.с.11).

Таким чином з довідки на оплату послуг вбачається, що відповідача було повідомлено про запровадження нового розміру плати за послуги відповідно до п.3.6 договору.

Будь-яких доказів, зокрема, акти-претензії, що відповідач не отримував послуги консьєрж-сервісу, останній не надав.

Не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що позивач в односторонньому порядку змінив розмір розрахунків за послуги консьєрж-сервісу, оскільки п.3.6 даного договору передбачено, що розмір відшкодування витрат, що визначений в п.3.1 договору, змінюється експлуатуючою організацією в односторонньому порядку (без додаткового узгодження з власником та внесення відповідних змін до цього договору) та підлягає відшкодуванню власником.

Крім того, у матеріалах справи відсутні докази звернення ОСОБА_1 до виконавця з вимогою надати йому обґрунтований розрахунок підвищення розміру плати за послуги.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржене рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, оскаржуване рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 04 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено:02.07.2021

Головуючий

Судді