Справа № 307/1872/20
Провадження № 2/307/1126/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 червня 2021 року м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючої судді Сойми М.М., за участю секретаря Ваш Е.О., представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Рішка П.М., третьої особи ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тячів в режимі відеоконференції в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , де третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: виконавчий комітет Тячівської міської ради Закарпатської області, де третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_2 про визнання будівництва окремого входу незаконним та самочинним, про зобов`язання привести будівництво окремого входу у відповідність до вимог чинного законодавства України та про усунення перешкод у користуванні прибудинковою територією багатоквартирного будинку шляхом розбору будівельного матеріалу, який перекриває загальний прохід,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 , де третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: виконавчий комітет Тячівської міської ради Закарпатської області про визнання будівництва окремого входу незаконним та самочинним, про зобов`язання привести будівництво окремого входу у відповідність до вимог чинного законодавства України та про усунення перешкод у користуванні прибудинковою територією багатоквартирного будинку шляхом розбору будівельного матеріалу, який перекриває загальний прохід.

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 07 серпня 2020 року відкрито провадження у даній цивільній справі та постановлено справу розглядати в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 24 лютого 2021 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_2 .

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1 , та до складу цього будинку входять чотири квартири. У 2012 і 2015 роках відповідно відповідач ОСОБА_1 придбав дві сусідні квартири. Рішенням виконавчого комітету Тячівської міської ради від 22 травня 2018 року за № 142 «Про повторний розгляд звернення гр. ОСОБА_1 щодо присвоєння статусу зблокованого житлового будинку житловим квартирам в АДРЕСА_2 » квартирам відповідача ОСОБА_1 було присвоєно статус зблокованого житлового будинку та адресний номер - АДРЕСА_3 ». В основу рішення виконкому Тячівської міської ради покладено висновок Тячівського районного підприємства технічної інвентаризації від 08 лютого 2018 року за № 19, в якому зазначено, що є всі підстави в переведенні квартир в житловий будинок, який має окремий вхід. У серпні 2019 року відповідач ОСОБА_1 розпочав роботи по облаштуванню окремого входу з прибудинкової території шляхом пробивання дверного прорізу та розбору підвіконної цегляної кладки. У серпні 2019 року позивач замовив експертний висновок, де судовий експерт ОСОБА_4 констатував, що в ході обстеження квартири АДРЕСА_4 , яка належить відповідачу ОСОБА_1 та розташована на 1-ому поверсі, було встановлено, що в цій квартирі розпочато роботи по облаштуванню окремого входу в квартиру АДРЕСА_4 із прибудинкової території. На час обстеження демонтовано частину підвіконної кладки. Місце проведення таких робіт в плані та в натурі на об`єкті схематично зображено на Рис. 5. Ці роботи не є перераховані в Постанові КМУ від 7 червня 2017 року № 406 «Про затвердження переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію», а отже потребують дозвільних документів на виконання. Будь-яких дозвільних документів власником цієї квартири відповідачем ОСОБА_1 отримано не було, про що свідчать відсутність даних про це на сайті ДАБІ. На виконання таких робіт також не було належним чином виготовлено проектну документацію, що є порушенням вимог нормативних документів, зокрема розділу 4 ДБН А.2.2-3-2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво». Відповідно ця документація, не будучи виготовленою, не пройшла і комплексної експертизи, чим порушено також і вимоги п. 10 Порядку затвердження проектів будівництва і проведення їх експертизи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 травня 2011 р. № 560 і по ній експертною організацією не було складено відповідний Звіт, як це передбачено п. 15 вищезазначеного Порядку затвердження проектів будівництва і проведення їх експертизи № 560. Вважає, що розпочате облаштування окремого виходу на приквартирну ділянку із квартири, яка набута ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу № 1-228 від 06 лютого 2012 року (перший поверх), є незаконним та самочинним. Як на підставу позовних вимог посилається на лист Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 27 вересня 2013 року «Щодо обов`язковості проведення експертизи проектної документації на будівництво об`єктів І-ІІІ категорії складності, що споруджуються на територіях із складними інженерно-геологічними умовами» та зазначає, що досліджуваний об`єкт розташований в с. Руське Поле Тячівського району Закарпатської області, який відноситься до міст з 7-бальною сейсмічністю, ІІІ категорії складності та обов`язково підлягає проведенню експертизи, яка здійснена не була, що є порушенням вищезазначених норм. 28 квітня 2020 року ним було подано запит на отримання публічної інформації до Управління ДАБІ у Закарпатській області щодо наявності дозвільної документації на облаштування відповідачем окремого входу та 07 травня 2020 року він отримав відповідь, згідно з якою: «Згідно даних єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей проповернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, реєстрація дозвільних документів за вищевказаною адресою відсутня». Оскільки рішенням № 142 від 22 травня 2018 року зблокованому житловому будинку було присвоєно нову адресу, то ним також було подано окремий запит на отримання публічної інформації до Управління ДАБІ у Закарпатській області щодо отримання дозвільної документації за новою адресою. Згідно з відповіді на його запит вбачається, що будь-які дозвільні документи за вказаною адресою відсутні. Як на підставу позовних вимог посилається на ст. 376 ЦК України,п. 4 Постанови Пленуму ВССУ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30 березня 2012 року за № 6 та вважає, що будівництво окремого входу відповідачем ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 (нова адреса: АДРЕСА_3 ) є незаконним та самочинним. Вважає, що таке будівництво порушує його права, зокрема дві сусідні квартири (одна з них на 1-ому поверсі, друга - на 2-ому), які фактично утворюють ліве «крило» будинку та належать на праві приватної власності відповідачу, знаходяться в дуже занедбаному і майже аварійному стані. Враховуючи стан будинку, особливо ту його частину, що належить відповідачу ОСОБА_1 , а також з урахуванням того факту, що на будівництво окремого входу не отримано жодного дозвільного документа, не розроблено проектної документації, а також немає позитивного висновку комплексної державної експертизи, постає ряд питань стосовно безпечності розбору цегляної кладки фасадної стіни будинку для будинку загалом, для нього та членів його сім`ї як його мешканців. Самочинне будівництво окремого входу створює перешкоди у користуванні мешканцями будинку прибудинковою територією. Відповідач своїм незаконним будівництвом перекрив близько 2/3 загального проходу у двір, а гора будівельного матеріалу, якою засипано цей прохід, порушує його право на користування прибудинковою територією, а також будівлями і спорудами, що розташовані в дворі будинку і призначені для задоволення потреб усіх його співвласників. Просить визнати будівництво окремого входу відповідачем за адресою: АДРЕСА_5 ) незаконним і самочинним; зобов`язати відповідача за власний рахунок усунути наслідки самочинного будівництва шляхом приведення будинку та земельної ділянки, зайнятої під таким будівництвом, до первісного стану; усунути перешкоди у користуванні прибудинковою територією багатоквартирного будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 ) шляхом розбору будівельного матеріалу, який перекриває загальний прохід та покласти на відповідача судові витрати в розмірі 15 840, 80 гривень.

В подальшому позивач 23 лютого 2021 року подав заяву про уточнення позовних вимог та п. 2 прохальної частини позовної заяви виклав у такій редакції: «2. Зобов`язати гр. ОСОБА_1 привести будівництво окремого входу у відповідність до вимог чинного законодавства України». Решту позовних вимог, викладених у пунктах 1, 3, 4 позовної заяви просив залишити без змін.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Рішко П.М. подав до суду відзив на позовну заяву позивача, в якому зазначив, що позовні вимоги не визнає. Відповідач вважає, що позовні вимоги позивача є безпідставні та такі, що не підлягають до задоволення. Відповідно до договору купівлі-продажу від 06 лютого 2012 року за № 1-228 відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_6 та відповідно до договору купівлі-продажу від 16 квітня 2015 року за № 1599 відповідач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 . Згідно рішення виконавчого комітету Тячівської міської ради № 142 від 22 травня 2018 року присвоєно статус зблокованого житлового будинку квартирам громадянина ОСОБА_1 та номер - АДРЕСА_3 . Підставою для прийняття зазначеного рішення послужив технічний висновок Територіального виробничого підприємства «Техбудсервіс» від 08 лютого 2018 року № 19, згідно якого за технічними даними житлові квартири можуть бути переведені в житловий будинок. В подальшому 19 червня 2018 року за відповідачем ОСОБА_1 було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_3 , загальною площею 120,7 кв.м., житловою площею 78,2 кв.м., що стверджується відповідним витягом № 128135607 від 19 червня 2018 року. Влаштування окремого входу в житловому будинку розташованому по АДРЕСА_3 стосується виключно належного відповідачу на праві власності нерухомого майна - житлового будинку, і жодним чином не порушує прав позивача на належну йому квартиру, оскільки до складу площі житлового будинку по АДРЕСА_3 , що виник в результаті виділу квартир АДРЕСА_4 та АДРЕСА_7 , не включено жодної площі з квартири позивача чи будь-яких площ загального користування, що залишилися у багатоквартирному будинку АДРЕСА_2 . Як на підставу відмови у задоволенні позовних вимог посилається на ст. 41 Конституції України, ст. ст. 204, 316, 321, 328 ЦК України та зазначає, що зазначеними правовими нормами встановлений принцип презумпції правомірності правочину та презумпції правомірності набуття права власності. Крім цього, рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2019 року в справі № 0740/1080/18 відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до виконавчого комітету Тячівської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Тячівської міської ради від 22 травня 2018 року за №142. Відмовляючи в задоволенні позову, адміністративний суд виходив з того, що оскаржуване рішення прийнято відповідно до закону та не порушує прав позивача на належну йому та членам його сім`ї квартиру, оскільки до складу зареєстрованого житлового будинку по АДРЕСА_3 , загальною площею 120, 7 м2 не включено жодної площі з квартири позивача чи площ загального користування. Також ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року закрито провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 (співвласника однієї з квартир у багатоквартирному будинку по АДРЕСА_2 ) на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2019 року в справі № 0740/1080/18. Закриваючи апеляційне провадження, суд апеляційної інстанції виходив з того, що апелянтом не наведено достатніх обгрунтувань та не подано підтверджуючих доказів, що оскаржуваним судовим рішенням порушуються її права та законні інтереси, а тому підстави для звернення з апеляційною скаргою відсутні. Доводи позивача про порушення його прав, як власника квартири у будинку АДРЕСА_2 , діями відповідача щодо влаштування окремого входу в належному йому житловому будинку по АДРЕСА_3 , є безпідставними. Доводи позивача про те, що влаштування відповідачем окремого входу до житлового будинку створює перешкоди у користуванні мешканцями будинку прибудинковою територією, є безпідставними та не узгоджуються із ч.ч. 1-4 ст. 42 ЗК України і матеріали позовної заяви не містять жодних доказів, які б свідчили про те, що будь-яка земельна ділянка в складі прибудинкової території багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 , передавалася у постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цим будинком. Також не надано доказів створення самого підприємства, установи чи організації, які здійснюють управління багатоквартирним будинком АДРЕСА_2 , доказів на підтвердження факту визначення у встановленому законом порядку розмірів та конфігурації земельної ділянки, на якій розташований багатоквартирний будинок АДРЕСА_2 , а також передачі такої земельної ділянки у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачаОСОБА_2 надала пояснення щодо позовної заяви, в якому зазначила, що у серпні 2019 року відповідач ОСОБА_1 без жодних дозвільних документів почав роботи по облаштуванню окремого входу за адресою: АДРЕСА_2 (80/1). До позовної заяви позивачем ОСОБА_3 було додано висновок експертного дослідження № 412 від 12 серпня 2019 року судового експерта ОСОБА_4 в якому зазначено, що в ході обстеження квартири АДРЕСА_4 (йдеться про квартиру ОСОБА_1 , що розташована на 1- поверсі), було встановлено, що в цій квартирі розпочато роботи по облаштуванню окремого входу в квартиру АДРЕСА_4 із прибудинкової території. На час обстеження монтовано частину підвіконної кладки. Ці роботи не є перераховані в Постанові КМУ від 7 червня 2017 р. № 406 «Про затвердження переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію», а отже потребують дозвільних документів на виконання. Однак, ніяких дозвільних документів власником цієї квартири ОСОБА_1 отримано не було. На виконання таких робіт також не було належним чином виготовлено проектну документацію, а тому, розпочате облаштування окремого виходу на приквартирну ділянку квартири АДРЕСА_4 є незаконним і самовільним самочинним". Крім того, 28 квітня 2020 року та 07 травня 2020 року позивачем було подано запити на отримання публічної інформації до Управління ДАБІ у Закарпатській області, з відповідей яких вбачається, що згідно даних Єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, реєстрація дозвільних документів за вищевказаною адресою відсутня» Просить суд звернути увагу, що влаштування окремого входу у житловому будинку, розташованому по АДРЕСА_5 безпосередньо стосується прав позивача та її прав як співвласника однієї з квартир будинку. Незважаючи на формальне присвоєння іншої адреси, фізично будинок АДРЕСА_2 залишився єдиним і неподільним та цей факт засвідчує судовий експерт ОСОБА_4 у своєму висновку експертного дослідження. Зазначає, що квартира, що належить її сім`ї відповідно до свідоцтва про право власності має № 3. Квартира, що належить її дядьку ОСОБА_5 та його сім`ї відповідно до правовстановлюючих документів має № 1, тому за відсутності даних про інше судовий експерт зробив логічне припущення, що інші дві квартири є квартирами АДРЕСА_4 і АДРЕСА_8 . Однак, як було встановлено пізніше, будинок налічує дві квартири під АДРЕСА_7 і жодної під номером АДРЕСА_4 . Тут і надалі висновки експерта щодо квартири АДРЕСА_4 є такими, що стосуються квартири АДРЕСА_7 ОСОБА_1 , яка увійшла до складу його зблокованого житлового будинку. Судовий експерт також зазначив: «Роботи, які станом на час проведення огляду, що проводився в рамках даного експертного дослідження (27 липня 2019 року), здійснювалися в квартирі АДРЕСА_4 для улаштування тут окремого входу на приквартирну земельну ділянку, є таким що відносяться до реконструкції. При цьому не просто до реконструкції квартири, а до реконструкції всього житлового будинку. Просить позовні вимоги позивача ОСОБА_5 задовольнити в повному обсязі.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачаОСОБА_2 надала пояснення щодо відзиву на позовну заяву, в якому зазначила, що з відзивом на позовну заяву повністю не погоджується з підстав, наведених нею у поясненні щодо позовної заяви. Також окремо зазначила, що 18 липня 2013 року співвласники багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 , в тому числі і відповідач, зареєстрували ОСББ «Капун» (номер запису: 0002908 у Єдиному державному реєстрі про проведення державної реєстрації юридичної особи), ідентифікаційний код юридичної особи - 38692565 (витяг з Єдиного державної реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 12.03.2021 р. додаю). Згідно з даними реєстру діяльність юридичної особи « ОСОБА_6 » не припинено. Відповідно до п. 3 Розділу III Статуту ОСББ «Капун» прийняття рішення про реконструкцію будинку належить до виключної компетенції загальних зборів як вищого правління ОСББ. Отже, влаштування окремого входу у житловому будинку, розташованому по АДРЕСА_5 , безпосередньо стосується прав позивача та її як співвласника однієї з квартир житлового будинку АДРЕСА_2 . Щодо посилання представника відповідача - адвоката Рішка П.М. на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2019 року у справі № 0740/1080/18, то питання законності чи незаконності побудови окремого входу відповідачем у цій справі суд не розглядав та це питання також не досліджував суд апеляційної інстанції в своїй ухвалі від 18 лютого 2020 року. Посилається на ч. З ст. 42 Земельного кодексу України, яка встановлює, що порядок використання ділянок, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Земельна ділянка навколо багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 зареєстрована і має свій кадастровий номер та відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про цю земельну ділянку категорія земель - землі житлової та громадської забудови, цільове призначень- будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку. Також Верховний Суду у справі № 554/7785/16-ц в постанові від 20 березня 2019 року зазначив, що земельна ділянка належить співвласникам жилого будинку спільної сумісної власності, яка разом із загальним майном і неподільною часткою комплексу, допоміжні приміщення, конструктивні елементи будинку, його технічне обладнання є майном співвласників, які визначають порядок його використання. Відповідач своїм незаконним будівництвом перекрив близько 2/3 загального проходу у двір та житло з двору, чим створив перешкоди у користуванні прибудинковою територією, допоміжними будівлями і спорудами, що на ній розташовані, а також власне житлом співвласників. Просить задовольнити позовні вимоги позивача ОСОБА_5 у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Рішко П.М. подав до суду відповідь на пояснення третьої особи щодо позову та відзиву на позовну заяву, в якому зазначив, що влаштування окремого входу у житловому будинку розташованого по АДРЕСА_3 стосується виключно належного відповідачу на праві власності нерухомого майна - житлового будинку і жодним чином не порушує прав позивача на належну йому квартиру, оскільки до складу площі житлового будинку по АДРЕСА_3 , не включено жодної площі з квартири позивача чи будь-яких площ загального користування, що залишилися у будинку АДРЕСА_2 . Оскільки відповідачу ОСОБА_1 належить на праві власності житловий будинок, розташований по АДРЕСА_3 з визначеними згідно матеріалів інвентаризації технічними параметрами: загальною площею 120,7 кв.м., житловою площею 78,2 кв.м., підстав вважати житловий будинок АДРЕСА_2 цілісним багатоквартирним будинком немає. Посилання третьої особи на наявність висновку судового експерта ОСОБА_4 не можуть бути взяті до уваги, оскільки висновок експерта не може бути належним і допустимим доказом, якщо у ньому не зазначено, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок і висновок підготовлено для подання до суду. Зазначений висновок було долучено третьою особою ОСОБА_2 до апеляційної скарги на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до виконавчого комітету Тячівської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Тячівської міської ради від 22 травня 2018 року за № 142. Позивачем та третьою особою ОСОБА_2 не надано доказів на підтвердження факту визначення у встановленому законом порядку розмірів та конфігурації земельної ділянки, на якій розташований багатоквартирний будинок АДРЕСА_2 , а також передачі такої земельної ділянки у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку. При відсутності зазначених доказів доводи про порушення прав позивача у сфері землекористування, а також створення йому перешкод у користуванні будинком, прибудинковою територією є безпідставними. Також, незважаючи на те, що у адміністративній справі №0740/1080/18 не розглядалося питання законності чи незаконності влаштування ОСОБА_1 окремого входу, суд у межах вказаного адміністративного провадження констатував відсутність порушення прав та інтересів ОСОБА_3 (позивача у даній цивільній справі), як власника квартири у будинку АДРЕСА_2 юридичним фактом наявності житлового будинку по АДРЕСА_3 загальною площею 120, 7 м2. Діями відповідача ОСОБА_1 спрямованими на реалізацію права володіння, користування та розпорядження житловим будинком по АДРЕСА_3 , в тому числі шляхом влаштування окремого входу в житловий будинок, права позивача, як власника квартири у будинку АДРЕСА_2 , не порушуються. Просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 - відмовити

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачаОСОБА_2 надала додаткові пояснення щодо висновку експертного дослідження № 412 від 12 серпня 2019 року, в якому зазначила, що йдеться не про висновок експерта, а про висновок експертного дослідження № 412, який був наданий за зверненням позивача 12 серпня 2019 року. Відповідно до п. 4.23 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року за № 53/5 в редакції від 22 лютого 2019 року в редакції від 22 лютого 2019 року, що була чинна на момент складання судовим експертом ОСОБА_4 висновку експертного дослідження № 412, експертні дослідження виконуються в порядку, передбаченому для проведення експертиз. Хід і результати таких досліджень викладаються у висновку експертного дослідження. Висновок експертного дослідження складається за структурою і змістом висновку експерта, за такими винятками: у вступній частині висновку зазначається, хто і коли звернувся до установи чи безпосередньо до експерта із замовленням про проведення дослідження; опускається запис, який стосується відповідальності особи, що проводить дослідження, за надання завідомо неправдивого висновку. Отже, висновок експертного дослідження № 412 не повинен і не міг містити такого запису. Вимога щодо обов`язкової наявності припису про обізнаність експерта про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку за статтею 384 Кримінального кодексу України або за відмову від надання висновку за статтею 385 Кримінального кодексу України з`явилася лише 02 лютого 2021 року. Структура експертного дослідження згідно з Інструкцією від 08 жовтня 1998 року № 53/5 в редакції від 22 лютого 2019 року, яка була чинна на момент складання судовим експертом ОСОБА_4 висновку експертного дослідження № 412, не передбачала припису про те, що висновок підготовлений для подання до суду. Інструкцію було доповнено таким пунктом лише 24 лютого 2020 року, тобто після отримання такого висновку. Вважає, що немає жодних підстав для неприйняття судом до уваги висновку експертного дослідження № 412 від 12 серпня 2019 року судового експерта ОСОБА_4 та відсутні жодні підстави для визнання такого висновку неналежним чи недопустимим доказом.

Позивач ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, позаяк подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності та в заяві вказує, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Рішко П.М.в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та в задоволенні позову просить відмовити.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачаОСОБА_2 в судовому засіданні вимоги позову ОСОБА_5 підтримала та просить позов задовольнити.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: виконавчого комітету Тячівської міської ради Закарпатської області в судове засідання не з`явився повторно з невідомої суду причини, хоч належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому суд на підставі ст. 223 ЦПК України справу розглянув у його відсутності на підставі письмових доказів, що маються в матеріалах справи.

Заслухавши думку учасників судового розгляду та дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_3 , а також членам його сім`ї, в тому числі, третій особі, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачаОСОБА_2 на праві приватної спільної (сумісної або часткової) власності належить квартира АДРЕСА_1 , що підтверджено свідоцтвом про право власності на житло № НОМЕР_1 від 06 березня 1998 року, виданим радгоспом заводом «Руськополівський» на підставі розпорядження (наказу) від 02 березня 1998 року за № 4. Вказана квартира зареєстрована Тячівським РДПТІ в реєстрову книгу № 3 за реєстровим номером № 450.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 06 лютого 2012 року за № 1-228 відповідач ОСОБА_1 був власником квартири АДРЕСА_6 .

Також відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 16 квітня 2015 року за № 1599, відповідач ОСОБА_1 був власником квартири АДРЕСА_1 .

08 лютого 2018 року представником ТВП «Техбуд-Сервіс» Геричем П.В., юридична адреса: АДРЕСА_4 , проведено обстеження домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , на предмет встановлення фактичних технічних характеристик будівель та споруд, розташованих в межах домоволодіння чотирьохквартирного житлового будинку з надвірними спорудами, рік будівництва - 1991 рік, та встановлено, що відповідач ОСОБА_1 у цьому будинку викупив дві квартири під АДРЕСА_4 і під АДРЕСА_7 , які згідно техпаспорту об`єднав у одне житлове приміщення, загальною площею 120, 7 м. кв., з яких житлова площа становить 78,20 м.кв., що становить Ѕ загальної площі будівлі. Є всі підстави в переведення квартир в житловий будинок, який має окремий вхід. Присвоїти житловому будинку адресний номер: АДРЕСА_2 .

В подальшому рішенням виконавчого комітету Тячівської міської ради № 142 від 22 травня 2018 року на підставі висновку Тячівського районного підприємства технічної інвентаризації від 08 лютого 2018 року за № 19 в тім, що за технічними даними житлові квартири можуть бути переведені в житловий будинок і має окремий вхід, присвоєно статус зблокованого житлового будинку квартирам громадянина ОСОБА_1 та адресний номер АДРЕСА_3 .

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 128135607 від 19 червня 2018 року за відповідачем ОСОБА_1 було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_3 , загальною площею 120,7 кв.м., житловою площею 78,2 кв.м..

Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» в пунткі 13 судам роз`яснено, що вирішуючи позови про знесення самовільно збудованих (прибудованих, надбудованих) балконів, мансард, горищ тощо у багатоповерхових багатоквартирних будинках, суди повинні враховувати, що положення статті 376 ЦК до цих правовідносин не застосовуються. Проте у випадку, коли квартира в такому будинку розташована на першому (цокольному) поверсі й власник здійснив прибудову до неї з одночасним зайняттям частини прибудинкової земельної ділянки, спір повинен вирішуватися відповідно до правил статті 376 ЦК.

21 грудня 2012 року на засіданні пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ було обговорено та взято до відома інформацію про узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав та судам надано роз`яснення, що умови і порядок переобладнання, перебудови, перепланування будинків, жилих і нежилих приміщень у житлових будинках встановлені Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76.

Згідно з пунктом 1.4.1 цих Правил переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих приміщень у будинках дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої ради. Пунктом 1.4.3 визначено, що до елементів перепланування жилих приміщень належать:

перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування

дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових

будинків, а пункт 1.4.4 передбачає, що переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що призводять до порушення

тривкості або руйнації несучих конструкцій будинку, погіршення

цілісності і зовнішнього вигляду фасадів, порушення вимог протипожежної безпеки та засобів протипожежного захисту, не

допускається. Перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих

будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання

всіх або окремих громадян у будинку або квартирі, не допускається.

Судам слід мати на увазі, що якщо спір про визнання права власності на переобладнання та перепланування пов`язаний з облаштуванням балкону на фундаменті, то такі роботи не може бути визнано переплануванням, оскільки вони мають ознаки самочинного будівництва, а тому слід керуватися нормами статті 376 ЦК.

Разом із тим облаштування балкону, не пов`язане з використанням земельної ділянки, підпадає під ознаки перепланування, тому при вирішенні таких спорів судам слід керуватися нормами статті 383 ЦК.

В позовній заяві позивач як на підставу позовних вимог посилається на ті обставини, що розпочате відповідачем ОСОБА_1 облаштування окремого виходу шляхом пробивання дверного прорізу та розбору підвіконної цегляної кладки на приквартирну ділянку із квартири, яка набута ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу є незаконним і самовільним з тих підстав, що ці роботи не є перераховані в Постанові КМУ від 7 червня 2017 року № 406 «Про затвердження переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію», а отже потребують дозвільних документів на виконання, на виконання таких робіт також не було належним чином виготовлено проектну документацію, що є порушенням вимог нормативних документів, зокрема розділу 4 ДБН А.2.2-3-2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво», відповідно ця документація, не будучи виготовленою, не пройшла і комплексної експертизи і по ній експертною організацією не було складено відповідний, однак, такі твердження позивача суд не бере до уваги, оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач облаштував окремий вхід шляхом влаштування дверного прорізу, що відповідно п.п 1.4.3 Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 належить до елементів перепланування жилих приміщеньі такі роботи не є окремим видом будівельних робіт, після яких об`єкт підлягає прийняттю в експлуатацію.

Облаштування окремого входу відповідачем шляхом влаштування дверного прорізу не можна вважати самовільним будівництвом, оскільки відповідач здійснив таке перепланування без зайняття частини прибудинкової земельної ділянки, а тому положення статті 376 ЦК до даних правовідносин не застосовуються.

Досліджене в судовому засіданні рішення виконавчого комітету Тячівської міської ради № 142 від 22 травня 2018 року, яким присвоєно статус зблокованого житлового будинку квартирам громадянина ОСОБА_1 , мотивано висновком Тячівського РДПТІ та взято до уваги ті обставини, що за технічними даними житлові квартири можуть бути переведені в житловий будинок і має окремий вхід, тобто, окремий вхід відповідачем влаштовано з дозволу виконавчого комітету органу місцевого самоврядування, як цього вимагають норми ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» та ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», Правила користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572, Правила утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 № 76, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.08.2005 за № 927/11207.

Стаття 383 ЦК України регламентує, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Відповідно до ст. 3 ч. 1 п.п. 3, 5, 6, ст. 11, ст. 12 ч. 1, ст.ст. 13, 14, 15, 16, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст. 3 ч.ч. 1, 3, ст. 4 ч. 1, ст.ст. 5, 12, 13, 19, ст.ст. 43, 44, 49, 76-81 ЦПК України: правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення або оспорювання саме її прав; кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів; особа діє у цивільних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обов`язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки; при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди, зловживання цивільними і процесуальними правами не допускається; цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються цивільними та процесуальними правами, реалізують право на судовий захист; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, і сторона зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, включно з тими, які власне обґрунтовують право на пред`явлення вимог (право на позов), обов`язок доказування позову лежить на позивачеві; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором; у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Предметом позову є матеріально-правовий зміст позовних вимог, задоволення пред`явлених вимог є метою позивача, результатом реалізації права на отримання шляхом ухвалення судом рішення конкретно визначеного цими вимогами матеріального блага. Підставами позову є факти і обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача. Підстави та предмет позову взаємопов`язані, предмет позову обумовлюється підставами позову, випливає з них, ці елементи позову не можуть розглядатися окремо один від одного. Вимоги позову можуть бути задоволені за умов, коли вони ґрунтуються на підставах позову, відповідають вимогам закону, договору та є доведеними у належний процесуальний спосіб.

Таким чином, по захист своїх порушених прав може до суду звернутися саме особа, права якої порушені, і може це зробити не в будь-який спосіб, а в той, що передбачений законом або договором, а також за відповідних умов з вимогами, задоволення яких виходячи з обставин справи може забезпечити ефективний захист права (інтересу), при цьому, такий визначений судом інший ефективний спосіб захисту права не повинен суперечити закону.

Про задоволення позову рішення може бути прийняте за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог (ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України).

Пред`явивши позов на захист свого порушеного цивільного права чи законного цивільного інтересу особа повинна належним чином навести підстави такого позову, сформулювати відповідну їм вимогу (вимоги), довести наявність у неї відповідного права (інтересу) та факт їх порушення відповідачем (відповідачами) у конкретний спосіб.

Позивач в позовній заяві зазначив, що будівництво окремого входу порушує його права, зокрема, виникає ряд питань стосовно безпечності розбору цегляної кладки фасадної стіни будинку для будинку загалом і відповідно для нього та членів його сім`ї, а також створює перекошкоди у користуванні мешканцями будинку прибудинковою територією.

За змістом положень ст.ст. 316, 317, 319, 321, 379, 382, 386, 391 ЦК України право власності підлягає захисту, власник квартири вправі вимагати захисту його порушеного законного права та/або інтересу, хоча б такі порушення і не були пов`язані із позбавленням володіння майном, управі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Водночас, позивачем не доведено належними доказами порушення відповідачем його права на користування квартирою та прибудинковою територією, що є визначальним при вирішенні пред`явленої вимоги на захист порушеного цивільного права (інтересу).

Відповідність об`єкта державним будівельним нормам і правилам, порушення цих норм і правил, зміна конкретних параметрів об`єкта під впливом певних факторів і подібні обставини є предметом доказування у відповідному спорі, доказування таких обставин потребує спеціальних знань у сфері науки, техніки, будівництва, тому доказом, який відповідає вимогам ст.ст. 76-80 ЦПК України, є висновок експерта (ст. 77 ч. 2, ст. 102 ч.ч. 1, 2, ст. 103 ч. 1 п. 1 ЦПК України).

Реалізуючи процесуальні права та виконуючи обов`язок доказування вільно, на власний розсуд, позивач, не заявляв клопотання про призначення відповідної судової експертизи про визначення технічного стану та можливості подальшої безпечної експлуатації житлового будинку, розташований по АДРЕСА_3 , загальною площею 120,7 кв.м., житловою площею 78,2 кв.м..

Натомість позивач надав судувисновок експертного дослідження № 412 від 12 серпня 2019 року, який був наданий за зверненням позивача 12 серпня 2019 року, об`єктом дослідження якого є будівля, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , та квартири що знаходться в цій будівлі, зокрема квартири АДРЕСА_4 та АДРЕСА_9 , однак, на час розгляду справи в суді відповідач ОСОБА_1 не являється власником цих квартир, позаяк за ним на праві власності зареєстровано житловий будинок, розташований по АДРЕСА_3 , а отже даний висновок експертного дослідження не стосується предмету спору та не є належним доказом порушення відповідачем прав позивача.

Також суду не бере до уваги наданий позивачем фотознімок, на якому зображена прибудинкова земельна ділянка, адреса розташування якої не зазначена та на якій відсутні зображення будівельних матеріалів, які перекривають загальний прохід та на наявність яких посилається позивач у позовній заяві.

Отже, позивач не довів у належний процесуальний спосіб основної, безпосередньо пов`язаної з його цивільними правами та інтересами підстави позову і ґрунтувався на недопустимих у доказуванні припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, то суд приходить до висновку, що в задоволені позову та стягненні з відповідача судових витрат та витрат за послуги судового експерта слід відмовити та відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , де третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: виконавчий комітет Тячівської міської ради Закарпатської області, де третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_2 про визнання будівництва окремого входу незаконним та самочинним, про зобов`язання привести будівництво окремого входу у відповідність до вимог чинного законодавства України та про усунення перешкод у користуванні прибудинковою територією багатоквартирного будинку шляхом розбору будівельного матеріалу, який перекриває загальний прохід відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду в 30-денний строк з дня його проголошення (складання), при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу 13 «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_10 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Третя особа: що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Виконавчий комітет Тячівської міської ради Закарпатської області, 90500, м. Тячів, вул. Шевченка, 2, Тячівського району, Закарпатської області, .

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_11 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Повний текст рішення складено 21 червня 2021 року.

Головуюча суддя : Сойма М.М.