П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 лютого 2021 року місто Київ

справа № 754/15153/20

апеляційне провадження № 22-ц/824/486/2021

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Головачова Я.В.,

суддів: Вербової І.М., Шахової О.В.,

за участю секретаря судового засідання Коцюрби Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва у складі судді Скрипки О.І. від 19 листопада 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: товариство з обмеженою відповідальністю "Альтхаус Холд", приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Яворська Наталія Вікторівна, про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання договору частково недійсним та визнання прав на об`єкт нерухомого майна,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ТОВ "Альтхаус Холд", приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Яворська Н.В., про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання договору частково недійсним та визнання прав на об`єкт нерухомого майна.

Позов обґрунтовано тим, що у період з 10 жовтня 2016 року до 17 грудня 2018 року сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу у кімнаті АДРЕСА_1 . З 18 грудня 2018 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі.

12 лютого 2018 року ОСОБА_3 уклала з ТОВ "Альтхаус Холд" попередній договір купівлі-продажу квартири у будинку АДРЕСА_2 .

Вказував, що грошові кошти на придбання квартири належали виключно йому, оскільки відповідач не мала для цього доходу та необхідних заощаджень, однак зважаючи на те, що під час укладення вказаного правочину позивач не мав місця реєстрації, договір був укладений між ОСОБА_3 та ТОВ "Альтхаус Холд".

Посилаючись на викладене, позивач просив суд встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_6 однією сім`єю чоловіка та жінки без

реєстрації шлюбу з 10 жовтня 2016 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати попередній договір від 12 лютого 2018 року, укладений між ТОВ "Альтхаус Холд" та ОСОБА_3 , недійсним в частині покупця; визнати ОСОБА_1 покупцем за попереднім договором від 12 лютого 2018 року та перевести на нього відповідні права і обов`язки; визнати квартиру, яка є предметом майбутнього договору купівлі-продажу в будинку АДРЕСА_2 , такою, що була придбана за кошти ОСОБА_1 .

Одночасно з позовом ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову у якій просив заборонити ОСОБА_3 відступати права і обов`язки за попереднім договором від 12 лютого 2018 року (в тому числі своє право вимоги за цим договором) третім особам, а також іншим особам вчиняти дії щодо спірного об`єкта нерухомого майна (квартири в будинку АДРЕСА_2 ).

Заява мотивована тим, що попереднім договором купівлі-продажу квартири у будинку АДРЕСА_2 , укладеним 12 лютого 2018 року між ТОВ "Альтхаус Холд" та ОСОБА_3 , передбачено право останньої відступати усі права та обов`язки за цим договором, а тому є підстави вважати, що відповідачем будуть переуступлені права третім особам, що ускладнить виконання можливого рішення суду у випадку задоволення позову.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 19 листопада 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Крім того, оскільки позовна заява залишена без руху, то суд позбавлений можливості вирішити питання щодо співмірності заходів забезпечення позову із заявленими в подальшому позовними вимогами.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви. Скаржник зазначає, що залишення позову без руху не перешкоджає вирішенню питання щодо забезпечення позову; суд необґрунтовано відмовив у задоволенні заяви, оскільки у спірних правовідносинах заборона вчиняти дії щодо переуступлення прав за спірним договором є цілком відповідними заходами забезпечення позову із вимогами позовної заяви.

Учасники справи правом на подання відзиву не скористалися.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_7 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав, що судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. З урахуванням положень частини 2 статті 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що у провадженні Деснянського районного суду міста Києва перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ТОВ "Альтхаус Холд", приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Яворська Н.В., про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання договору частково недійсним та визнання прав на об`єкт нерухомого майна.

Підставою для звернення ОСОБА_1 до суду з указаним позов стала, на його думку, недійсність попереднього договору купівлі-продажу квартири у будинку АДРЕСА_2 , укладеного 12 лютого 2018 року між ТОВ "Альтхаус Холд" та ОСОБА_3 , в частині визначення сторони покупця.

Відповідно до частин 1-2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи може вжити заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статі 150 ЦПК України позов дозволяється забезпечувати шляхом заборони вчинення певних дії.

При цьому види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 3 статті 150 ЦПК України).

Як убачається з роз`яснень, викладених у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 2 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у

зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Аналізуючи наведені процесуальні норми, обставини справи, вбачається, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог у справі.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості забезпечення позову з урахуванням співмірності із заявленими вимогами, відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, а саме лише посилання в заяві на потенційну можливість утруднення чи невиконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм процесуального права (помилковість висновків щодо неможливості вирішення питання про забезпечення позову у зв`язку із залишенням позову без руху) не впливають, у даному випадку, на вирішення справи і не являється достатньою підставою для скасування правильного по своїй суті судового рішення.

При цьому колегія суддів зазначає, що вирішення питання про забезпечення позову є дискреційними повноваженнями суду і відмова у задоволенні такої заяви не являється порушенням права на справедливий судовий розгляд у розумінні статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод.

Оскаржувана ухвала суду відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Ураховуючи викладене, підстави для скасування ухвали суду першої інстанції і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 19 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: