ПОСТАНОВА

Іменем України

17 лютого 2021 року м. Кропивницький

справа № 404/1161/20

провадження № 22-ц/4809/251/21

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді (суддя-доповідач) Дуковського О.Л.

суддів Дьомич Л.М., Карпенка О.Л.

з участю секретаря Демешко Л.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - Фортечний відділ державної виконавчої служби у м. Кропивницькому Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції;

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07 жовтня 2020 року, у складі головуючого судді Павелко І.Л. у справі за позовом ОСОБА_1 до Фортечного відділу державної виконавчої служби у м. Кропивницькому Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про знаття арешту з нерухомого майна, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою до Фортечного відділу державної виконавчої служби у м. Кропивницькому Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м. Дніпро), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про знаття арешту з нерухомого майна.

Просила зняти арешт з нерухомого майна, а саме з квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який було накладено на підставі постанови державного виконавця Кіровського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції №6564802 від 11.08.2008 та виключити запис про обтяження, який міститься в Єдиному державному реєстрі заборон відчужень об`єктів нерухомого майна.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07 жовтня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 24.11.2020 відкрито апеляційне провадження у справі.

Відповідач та треті особи не подали відзив на апеляційну скаргу.

Справу призначено до розгляду з повідомленням (викликом) учасників справи.

У судове засідання учасники справи не з`явилися, які повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи (а.с. 101-104).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши письмові докази у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, про часткове задоволення скарги і вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а справа закриттю провадженням ,виходячи із наступного.

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, із цивільних та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У частині першій статті 1 ЦК України вказано, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Разом із цим за приписами частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною першою статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони», за винятком спорів, пов`язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю; 12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України «Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень»; 13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років»; 14) спорах із суб`єктами владних повноважень з приводу проведення аналізу ефективності здійснення державно-приватного партнерства; 15) спорах, що виникають у зв`язку з оголошенням, проведенням та/або визначенням результатів конкурсу з визначення приватного партнера та концесійного конкурсу.

Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб`єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

В позові ОСОБА_1 відсутній спір про право, оскільки правомірність її володіння часткою квартири на підставі свідоцтва про спадщину і на яку накладено арешт Відділом державної виконавчої служби - ніхто не оспорює.

За відсутності спору про право, даний спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства, оскільки державний виконавець, як представник органу державної влади, при завершенні (закритті) виконавчого провадження відносно померлого боржника не вжив заходів щодо зняття арешту з його майна.

Таким чином, у зазначеному позові ОСОБА_1 оспорює дії державного виконавця, як особи, що наділена повноваженнями державного реєстратора і яка вчасно не виконала вимоги законодавства, а зазначений спосіб захисту порушеного права (позовне провадження за правилами адміністративного судочинства) є вірним оскільки ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» регулює питання зняття арешту з майна безпосередньо державним виконавцем у випадках незавершеного виконавчого провадження або безпосередньо при завершенні (закритті) виконавчого провадження.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне уточнити, що предметом позову є зняття арешту не із цілої квартири як об`єкта цивільного права, а з 1/4 її частки, а Фортечний відділ державної виконавчої служби у м. Кропивницькому Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) є правонаступником Кіровського ВДВС м. Кіровограда Кіровоградського міського управління юстиції.

Зі змісту статті 256 ЦПК України вбачається, якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Суд апеляційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

У разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Частиною 4 ст. 377 ЦПК України визначено, що у разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 цього Кодексу суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору.

З огляду на наведене, рішення суду підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 377, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07 жовтня 2020 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Фортечного відділу державної виконавчої служби у м. Кропивницькому Південно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про знаття арешту з нерухомого майна закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 про можливість подання до Кропивницького апеляційного суду, протягом десяти днів з дня отримання копії даної постанови, заяви про передачу справи до суду першої інстанції до юрисдикції якого віднесено розгляд зазначеної справи.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

24.02.2021 складено постанову.

Головуючий суддя О.Л. Дуковський

Судді Л.М. Дьомич

О.Л. Карпенко