ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/940/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"26" січня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Заставенко М.О.,

за участю

секретаря судового засідання Долі М.А.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

третьої особи ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_3 , про виселення та зняття з реєстрації місця проживання,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулася до Дарницького районного суду м. Києва із позовною заявою до ОСОБА_4 (далі - ОСОБА_4 , відповідач), третя особа: ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3 , третя особа) в якій просила суд зняти з реєстрації відповідача та виселити останнього з квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що позивачу та третій особі в рівних долях на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_4 є колишнім чоловіком позивача, який після припинення шлюбних відносин час від часу з`являється у даній квартирі та проживає в ній. Після розірвання шлюбу починаючи з 2018 року відповідач періодично з`являється в квартирі, вчиняє сварки, висловлює погрози в її бік, принижує її честь та гідність, виражаючись в її бік нецензурними словами. Такі дії з боку відповідача порушують нормальний життєвий ритм позивача, вона постійно хвилюється за своє життя, в результаті чого порушився сон та виникли проблеми зі здоров`ям, в зв`язку з чим позивач звернулася до суду з даним позовом за захистом свого порушеного права.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 10.09.2020 відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

27.10.2020 від позивача надійшло клопотання про розгляд справи з повідомленням учасників процесу, яке ухвалою суду від 27.10.2020 було задоволено та призначено розгляд справи з повідомлення учасників справи на 26.01.2021.

В судовому засіданні позивач та його представник, позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити з підстав викладених в останньому. Проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечували.

Відповідач та представник відповідача подали клопотання про відкладення розгляду справи в задоволенні якого судом було відмовлено, оскільки останніми не подано доказів поважності причини неявки, відзив на позовну заяву не подали. В зв`язку з чим судом було вирішено проводити розгляд справи у відсутність відповідача та його представника та ухвалити по справі заочне рішення за згодою позивача та її представника.

Третя особа в судовому засіданні просив позов задовольнити.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду було розірвано /а.с. 12-14/.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування /а.с. 5-6/.

Згідно постанови суду від 12.04.2019 ОСОБА_4 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

19.08.2020 ОСОБА_1 звернулася до управління поліції з заявою про вчинення домашнього насильства в сім`ї /а.с.10-11/.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку припинення з ним сімейних відносин, регулюються статтею 405 ЦК України, статями 150,156 ЖК Української РСР.

Громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди (стаття 150 ЖК Української РСР).

Відповідно до статті 156 ЖК Української РСР, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Частиною четвертоюстатті 156 ЖК Української РСР передбачено, що припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановленістаттею 162 цього Кодексу.

На підставістатті 157 ЖК Української РСР, членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першоюстатті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Згідно частини першої статті 116 ЖК Української РСР, якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до частини четвертої статті 9 ЖК Української РСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим примушенням інакше, як з підстав і порядку передбачених законом.

Позивачем не доведено підстав, передбачених статтею 157 в поєднанні зі статтею 116 ЖК Української РСР, обов`язкових для виселення відповідача в судовому порядку без надання іншого житлового приміщення, оскільки в матеріалах справи відсутні належні докази, які б свідчили про систематичне порушення відповідачем правил співжиття, а також про те, що вживались заходи запобігання і громадського впливу які виявились безрезультатними.

Надану позивачем копію заяву до управління патрульної поліції від 19.08.2020 суд не приймає до уваги, оскільки вона не містить даних про її прийняття та відсутні результати її розгляду.

Постанову суду від 12.04.2019 про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності, суд не приймає до уваги, оскільки вона не свідчать про систематичність неналежної поведінки відповідача.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи надані докази у сукупності, суд вважає, що відповідач не є особою, яка систематично порушує правила співжиття у розумінні ч.1 ст.116 ЖК України та до нього не може застосовуватись вимога щодо виселення без надання іншого жилого приміщення з посиланням на норми ЖК Української РСР, у межах заявлених позивачем позовних вимог, через що у задоволенні позову необхідно відмовити.

Щодо позовної вимоги про зняття відповідача з реєстрації в спірній квартирі, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: позбавлення права власності на житлове приміщення, позбавлення права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою, оголошення фізичної особи померлою.

З огляду на те, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із вказаних вимог.

Оскільки у задоволенні позовних вимог про виселення відповідача відмовлено, тому не підлягають і задоволенню позовні вимоги щодо зняття його з реєстрації місця проживання.

За змістом норм ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України , з урахуванням відмови у задоволенні заявленого позову, усі понесені у даній справі судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 7, 9, 11, 12, 13, 76 - 81, 141, 229, 235, 247, 259, 263 - 265, 272, 273, 274 - 279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_3 , про виселення та зняття з реєстрації місця проживання - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили, якщо після закінчення строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційної скарги, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржене позивачем до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцятиднів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення

Суддя: Заставенко М.О.

Повний текст рішення виготовлено 23.02.2021 р.