КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№22-ц/824/3636/2021
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2021 року місто Київ

справа № 759/18155/20

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 03 грудня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Сенька М.Ф. у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київ-Експрес-1» про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних,-

В С Т А Н О В И В:

23 жовтня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з ТОВ «Київ-Експрес-1» на його користь:

431739,66 грн. - інфляційні втрати за період з листопада 2017 року по жовтень 2020 року;

70428 грн. - 3% річних за період з 27 жовтня 2019 року по 21 жовтня 2020 року.

В мотивування вимог посилався на те, що рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 05 липня 2017 року стягнуто на його користь з:

ОСОБА_2 1 669 300 грн. на відшкодування збитків;

ТОВ «Київ-Експрес-1» 2 347 600 грн. на відшкодування збитків.

Вказував, що постановою Апеляційного суду міста Києва від 20 лютого 2018 року рішення Святошинського районного суду міста Києва від 05 липня 2017 року скасовано в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_2 та ухвалено в цій частині нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків відмовлено.

Зазначав, що 01 листопада 2017 року на виконання рішення Святошинського районного суду міста Києва від 05 липня 2017 року було видано виконавчий лист про стягнення з ТОВ «Київ-Експрес-1» на користь ОСОБА_1 2 347 600 грн. на відшкодування збитків, який був пред`явлений на виконання до Святошинського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві.

Посилався на те, що на момент звернення з вказаним позовом до суду, відповідачем рішення суду не виконано, а тому відповідно до положень cт.625 ЦК України ТОВ «Київ-Експрес-1» повинен відшкодувати йому три відсотки річних та інфляційні втрати.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 03 грудня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що станом на даний час державним виконавцем Святошинського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві вживаються всі передбачені чинним законодавством дії для виконання вище зазначеного виконавчого документа, але боржник ТОВ «Київ-Експрес-1» рішення Святошинського районного суду міста Києва від 05 липня 2017 року добровільно не виконує, ухиляється від оплати боргу, при цьому ТОВ «Київ-Експрес-1» не є банкрутом і не припиняло свою фінансово-господарську діяльність.

Вказував на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено всупереч існуючій судовій практиці Великої Палати Верховного Суду, наведеній у справі №686/21962/15-ц від 16 травня 2018 року щодо застосування статті 625 ЦК України.

Зазначав, що оскільки па підставі судового рішення Святошинського районного суду міста Києва від 05 липня 2017 року між сторонами виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування ч.2 ст.625 ЦК України.

Посилався на те, що суд не звернув увагу на те, що якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, стягувач вправі вимагати стягнення з боржника в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.

Відзиву на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надійшло.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність відповідача на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відносини, які склалися між сторонами виникають не із цивільно-правових підстав, а з виконання рішення суду та регулюються Законом України «Про виконавче провадження», тому дія ч.2 ст.625 ЦК України не поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку із завданням шкоди.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 05 липня 2017 року стягнуто на користь ОСОБА_1 з:

ОСОБА_2 1 669 300 грн. на відшкодування збитків;

ТОВ «Київ-Експрес-1» 2 347 600 грн. на відшкодування збитків.

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 20 лютого 2018 року рішення Святошинського районного суду міста Києва від 05 липня 2017 року скасовано в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_2 та ухвалено в цій частині нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків відмовлено.

01 листопада 2017 року на виконання рішення Святошинського районного суду міста Києва від 05 липня 2017 року було видано виконавчий лист про стягнення з ТОВ «Київ-Експрес-1» на користь ОСОБА_1 2 347 600 грн. на відшкодування збитків, який був пред`явлений на виконання до Святошинського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві.

Постановою старшого державного виконавця Святошинського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у місті Києві Гудзь Т.А. від 31 травня 2019 року відкрито виконавче провадження №59239444 з виконання виконавчого листа №759/4224/17.

З листа старшого державного виконавця Святошинського РВ ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Барановського Б.В. від 23 жовтня 2020 року №Д/22 вбачається, що у Відділі на виконанні перебуває ВП №59239444 з примусового виконання виконавчого листа № 759/4224/17 виданого 01 листопада 2017 року Святошинським районним судом міста Києва про стягнення з ТОВ «Київ-Експрес-1» на користь ОСОБА_1 2 347 600 на відшкодування збитків.

31 травня 2019 року державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження.

10 червня 2020 року на виявлені рахунки, державним виконавцем, винесена постанова про арешт коштів боржника. Копії постанови направлено до банківських установ.

Платіжні вимоги на списання коштів боржника повернуті без виконання, у зв`язку з відсутністю коштів на рахунку.

Згідно з відповіді до Міністерства внутрішніх справ України: в МВС відсутні дані про зареєстровані за боржником транспортні засоби.

У листі зазначено, що заборгованість ТОВ «Київ-Експрес-1» на користь ОСОБА_1 станом на 23 жовтня 2020 року не змінилася та становить 2 347 600 грн.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов'язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов'язок боржника з такої сплати.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України у разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов'язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов'язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань.

За змістом вказаної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30 березня 2016 року у справі №6-2168цс15 та Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач, станом на дату звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом, мав грошове зобов`язання перед позивачем на підставі рішення Святошинського районного суду міста Києва від 05 липня 2017 року, яке набрало законної сили в частині вимог до ТОВ «Київ-Експрес-1» 27 жовтня 2017 року про стягнення з відповідача на користь позивача 2 347 600 на відшкодування збитків.

Наведені обставини свідчать про те, що між сторонами виникли грошові зобов`язання.

З огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов`язання у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми, оскільки наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, які не виконані боржником в повному обсязі, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України.

Посилання суду першої інстанції на те, що спірні правовідносини, які виникають з приводу виконання судового рішення, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми ч.2 ст.625 ЦК України, спростовується правовою позицією, висловленою Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц про те, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань.

Отже, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову ОСОБА_1 , виходячи з наступного.

Звертаючись до суду з позовом, позивач ОСОБА_1 вказував на те, що рішення суду відповідачем у добровільному порядку не виконано, а відтак посилаючись на ст.625 ЦК України просив стягнути з останнього:

431739,66 грн. - інфляційні втрати за період з листопада 2017 року по жовтень 2020 року;

70428 грн. - 3% річних за період з 27 жовтня 2019 року по 21 жовтня 2020 року.

Перевіряючи розрахунок позивача щодо розміру інфляційних втрат та 3% річних, колегія суддів виходить з наступного.

Так, розрахунок інфляційних втрат обчислюється за такою формулою: IV=(S*I/ 100 - S) * Q/ DM, де S- сума заборгованості, I - індекс інфляції, Q - кількість днів прострочки, DM - кількість днів у місяці, 100 - 100%.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати в розмірі 415290,44 грн. за період з листопада 2017 року по жовтень 2020 року.

Розрахунок 3% річних проводиться за формулою: RPS=S*Q*V/D/100, де S - сума заборгованості, Q - кількість днів прострочки, V -3%, D - кількість днів у році, 100 - 100%.

Отже, з ТОВ «Київ-Експрес-1» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню 3% річних в розмірі 69500,66 грн. за період з 27 жовтня 2019 року по 21 жовтня 2020 року.

Відповідно до ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно з ст.129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Таким чином законодавство України передбачає обов`язок боржника (відповідача) добровільно і своєчасно виконати рішення суду.

В свою чергу, положеннями ч.2 ст.18 ЦПК України передбачено, що невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Згідно з ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, з урахуванням пропорційності задоволених вимог, колегія суддів вважає необхідним стягнути з ТОВ «Київ-Експрес-1» на користь позивача судові витрати у розмірі 12160,83 грн.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 -задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 03 грудня 2020 року скасувати та ухвалити нове.

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Київ-Експрес-1» про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Київ-Експрес-1», місцезнаходження: місто Київ, вул. В.Степанченка, 5, на користь ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , 3% річних у розмірі 69500 грн. 66 коп., інфляційні втрати у розмірі 415290 грн. 44 коп. та судові витрати у розмірі 12160 грн. 83 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 25 лютого 2021 року.

Головуючий:

Судді: