ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«25» лютого 2021 року м. Херсон

Справа № 766/18896/20 Провадження № 22-ц/819/269/21

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя доповідач)Воронцової Л. П.
суддів:Ігнатенко П. Я.,
Полікарпової О. М.
секретарЛитвиненко В. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Рядчої Т. І. від 04 грудня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання виконати умови договору позики та повернути суму позики,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зобов`язання виконати умови договору позики та повернути суму позики.

Одночасно ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову, мотивуючи її тим, що предметом позову у даній справі є стягнення з відповідача на його користь заборгованості за договором позики в розмірі 25 000 000 грн.

Заявник зазначав про відсутність бажання у ОСОБА_2 добровільно повернути документально обґрунтовану суму позики або хоча б частини позики, і усвідомлюючи неможливість виконання своїх грошових зобов`язань та неминучість стягнення боргу у примусовому порядку, вчинить дії по відчуженню належного йому майна з метою збереження активів. Згідно інформації з Державного земельного кадастру та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_2 належить на праві власності нерухоме майно, враховуючи значний розмір заборгованості відповідача перед ним, довготривале ухилення від добровільного погашення заборгованості, відсутність інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце роботи відповідача та будь-якої іншої інформації про інше майно, крім предмета забезпечення, що належить останньому на праві власності, вважав, що існує реальна загроза утруднення або унеможливлення виконання майбутнього рішення суду в разі задоволення позову. Просив суд: забезпечити позов шляхом накладення арешту на земельну ділянку, площею 0,25 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області, кадастровий номер :04:006:0287; земельну ділянку, площею 0,25 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області, кадастровий номер :04:006:0290; земельну ділянку, площею 0,2399 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області, кадастровий номер :04:006:0292; земельну ділянку, площею 0,25 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована на території Гнідинської сільської ради Бориспільського району Київської області, кадастровий номер :04:006:0291;квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта 000); квартиру АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000); квартиру АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000); квартиру АДРЕСА_4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000); квартиру АДРЕСА_5 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000);квартиру АДРЕСА_6 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000); квартиру АДРЕСА_7 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000); квартиру АДРЕСА_8 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000); квартиру АДРЕСА_9 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000);квартиру АДРЕСА_10 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000); квартиру АДРЕСА_11 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000).Крім цього, позивач в заяві про забезпечення позову просив заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, нотаріусам та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії (окрім дій пов`язаних з виконанням даної ухвали) стосовно об`єктів нерухомого майна з наступними реєстраційними номерами: 000, 000, 000, 000, 000, 000, 000, 000, 000, 000, 000, а також щодо земельних ділянок з кадастровими номерами: :04:006:0287; :04:006:0290; :04:006:0292; :04:006:0291.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 04 грудня 2020 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просив ухвалу суду скасувати, постановити нове судове рішення про задоволення заяви.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції не врахував, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюється судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог; ризики існування реальної загрози утруднення або унеможливлення виконання майбутнього рішення суду в разі задоволення позову підтверджуються наявністю у відповідача значної заборгованості перед іншими кредиторами понад 68 800 000 грн, що підтверджується відомостями з сайту «Судова влада», а тому усвідомлюючи неможливість виконання своїх грошових вимог перед кредиторами, а також неминучість стягнення такої заборгованості в примусовому порядку, відповідач може вчинити необхідні дії щодо відчуження нерухомого та рухомого майна з метою збереження своїх активів.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Мамась М. О. доводи апеляційної скарги не визнав, просив її відхилити, ухвалу суду залишити без змін. Зазначив, що заявник не наводить жодного доказу, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду; відсутність у відповідача місця роботи чи іншого майна не може вважатися несумлінними діями відповідача, спрямованими на утруднення виконання рішення суду; посилання заявника на значний розмір заборгованості і довготривале ухилення від виконання боргового зобов`язання підлягає з`ясуванню під час розгляду справи; існування у ОСОБА_2 зобов`язань перед іншими кредиторами та наявність у нього майна на яке заявник просить накласти арешт та заборону відчуження лише свідчить, що відповідач не намагається приховати, збути належне йому майно, з метою ухилення від виконання боргових зобов`язань; забезпечення позову можливо у разі встановлення наявності спору між сторонами, тоді як такий відсутній: ОСОБА_2 невідома особа ОСОБА_1 , жодних правовідносин між ними не існує, жодних грошових коштів ОСОБА_2 у ОСОБА_1 не позичав і не отримував, договір позики не підписував, з приводу чого ним подано заяву до правоохоронних органів про вчинення кримінального правопорушення і 14 січня 2021 року розпочато досудове розслідування № 0000059 за ознаками злочинів, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України; ОСОБА_2 зазначає, що існує схема по заволодінню земельною ділянкою у м. Києві, на якій розміщено належне йому нерухоме майно, з метою забудови; вважає заходи забезпечення позову, запропоновані ОСОБА_1 не співмірними з позовними вимогами, а також вказує на те, що позивач безпідставно не запропонував заходи адекватного зустрічного забезпечення.

Заслухавши доповідача, представників позивача та відповідача ОСОБА_2 , перевіривши доводи апеляційної скарги і відповідність оскаржуваної ухвали вимогам процесуального закону, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач в заяві про забезпечення позову просить накласти арешт на нерухоме майно, що належить відповідачу, хоча предметом цивільного позову про зобов`язання виконати умови договору позики та повернути суму позики є грошові кошти; в заяві про забезпечення позову заявник не довів в чому існує небезпека ускладнення можливості виконання рішення суду і чи є вона реальною; заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до частини першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При цьому, загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду наявні тоді, коли у сторони спору до його вирішення є можливість розпорядитися об`єктом прав, що став предметом спору.

Відповідно до вимог статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно із частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням адекватності вимог заявника, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, ймовірності утруднення виконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вжиті заходи забезпечення позову повинні бути спрямовані виключно на обмеження суб`єктивних прав відповідача, як власника нерухомого майна, щодо вчинення дій з можливого його відчуження на період вирішення спору.

З матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, у листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зобов`язання виконати умови договору позики та повернути грошові кошти.

Предметом позову у даній справі є стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суми позики у розмірі 25 000 000 грн за укладеним між сторонами у простій письмовій формі, а не нотаріально посвідченій, враховуючи значну суму позики, договором позики від 12 квітня 2020 року /а. с. 12-14/.

ОСОБА_2 заперечує знайомство з ОСОБА_1 , отримання від нього позики, укладення і підписання договору позики, вважає даний договір сфальсифікованим, про що ним подано заяву до поліції та 14 січня 2021 року за вказаною заявою порушено кримінальне провадження 0000059, про що внесено запис до ЄРДР.

Позичальником у даному договорі виступає ОСОБА_1 , 1996 року народження молода людина (24 роки на момент укладення договору), яка не змогла пояснити та підтвердити наявність та походження вказаних грошових коштів.

Крім того, звертає на себе увагу та застережує той факт, що як позивач, так і відповідач зареєстровані: перший м. Луганськ, на непідконтрольній Україні території, другий м. Київ, тоді як виконання зобов`язань у договорі вказано м. Херсон, приміщення нотаріальної контори, хоча договір нотаріально не посвідчувався.

Обставини у даній справі також дають підстави вважати, що заявник мав запропонувати, а суд у разі задоволення його заяви, вжити заходи зустрічного забезпечення позову, які у даному випадку є обов`язковими п. 1 ч. 3 ст. 154 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що у ОСОБА_2 існують інші договірні зобов`язання перед кредиторами, що також вказує на ризик того, що він може збути або приховати належне йому майно з метою ухилення від виконання боргових зобов`язань, ґрунтуються на припущеннях ОСОБА_1 , а висновком почеркознавчої експертизи № 324-325/1 від 07 грудня 2020 року у справі № 376/56/19, на яку вказує заявник, спростовано, що підпис у борговому документі (договорі) виконано ОСОБА_2 .

Порушуючи питання про забезпечення позову, шляхом накладення арешту щодо належного ОСОБА_2 нерухоме майна та заборони вчинення реєстраційних дій, ОСОБА_1 не надав суду доказів вартості вказаного майна, внаслідок чого неможливо оцінити співмірність заходів забезпечення позову позовним вимогам; не вказав, які обставини підтверджують існування реальної загрози невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову та не надав докази на їх підтвердження, не вказав, які конкретно дії, вчинені відповідачем, спрямовані на ухилення від виконання зобов`язань після пред`явлення позову.

Твердження позивача про потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення у разі задоволення позову без долучення відповідних доказів та обґрунтувань, не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Таку позицію неодноразово висловлював Верховний Суд у своїх постановах від 21 жовтня 2020 року у справі № 753/15819/18; від 17 жовтня 2018 року у справі № 183/5864/17-ц; від 13 січня 2020 року у справі № 922/2163/17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є аналогічними доводам, викладеним ним в заяві про забезпечення позову, висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судового рішення, не спростовують, а зводяться до незгоди заявника з висновком суду попередньої інстанції щодо їх оцінки.

При цьому колегія суддів зазначає, що вирішення питання про забезпечення позову є дискреційними повноваженнями суду і відмова у задоволенні такої заяви не являється порушенням права на справедливий судовий розгляд у розумінні статті 6 Конвенції з прав людини і основоположних свобод та не позбавляє можливості повторного звернення до суду з заявою про забезпечення позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно з вимогами ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не ґрунтуються на законі, не містять нові факти чи засоби доказування, висновки суду не спростовують, тому підлягають відхиленню, а ухвала суду залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 04 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Дата складання повного судового рішення 26 лютого 2021 року.

Головуючий Л. П. Воронцова

Судді: П. Я. Ігнатенко

О. М. Полікарпова