ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

01 березня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/9468/20

Головуючий у першій інстанції Рахманкулова І. П.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/376/21

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючої-судді Шитченко Н.В.,

суддів: Бобрової І.О., Мамонової О.Є.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на період навчання, -

місце ухвалення рішення суду м. Чернігів,

час проголошення судового рішення о 15 год 11 хв.,

дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції 17 грудня 2020 року.

У С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , у якому просив стягнути з відповідача на його користь аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до закінчення ним навчання 30 червня 2022 року.

Заявлені вимоги мотивував тим, що після досягнення повноліття проживає з матір`ю та повністю знаходиться на її утриманні, оскільки з 01 вересня 2020 року він навчається на 3 курсі денної форми навчання вищого навчального закладу, тому позбавлений можливості самостійно заробляти на життя.

Указував, що його батько відповідач у справі жодної матеріальної допомоги не надає, хоча має реальну можливість допомагати фінансово, оскільки працює військовослужбовцем та отримує відповідне грошове забезпечення.

Рішенням від 17 грудня 2020 року Деснянський районний суд м. Чернігова позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнив частково. Стягнув зі ОСОБА_2 на користь позивача аліменти у розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку щомісяця на період його навчання в Національному університеті «Чернігівська політехніка» до 30 червня 2022 року, але не більше як до досягнення ним 23 років, починаючи з 21 жовтня 2020 року. В іншій частині позовних вимог відмовив. Вирішив питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить змінити рішення суду та збільшити розмір стягнутих з відповідача аліментів до 1/4 частини сукупного доходу, починаючи з дня подання позову і до закінчення навчання.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи та пославшись на позицію сторін, у своєму рішенні не навів жодних мотивів, на підставі яких дійшов висновку про стягнення на користь позивача саме 1/8 частини сукупного доходу відповідача.

Скаржник зазначає, що наданими ним відповідними доказами повністю доведено необхідність стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини доходу.

Звертає увагу, що попереднім судовим рішенням на його користь вже стягувалися аліменти на навчання у розмірі 1/6 частини заробітку, проте на той час він навчався у коледжі та мав значно менші витрати, але на час вирішення цієї справи він також додатково навчається на контрактній основі у Харківському національному університеті Повітряних Сил ім. І.Кожедуба.

У наданому відзиві ОСОБА_2 , не погоджуючись з доводами апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення. Доводи відзиву зводяться до того, що ані позовна заява, ані апеляційна скарга не містять доказів збільшення витрат позивача внаслідок зміни закладу вищої освіти.

Відповідач указує, що навчання сина у Харківському національному університеті Повітряних Сил не буде потребувати для нього якихось додаткових витрат для проїзду чи проживання в іншому місці, оскільки мова у даному випадку йде про військову підготовку на відповідній кафедрі саме на базі «Чернігівської політехніки».

Наголошує на тому, що відповідно до вимог ст. 166 Податкового кодексу України мати позивача має можливість повернути частину витрат на навчання у вигляді податкової знижки, яка становить 18 % вартості навчання, отже вартість навчання може бути зменшена майже на 1/5 частину.

Також посилається на ту обставину, що Чернігівським районним судом проводиться судовий розгляд кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 185 КК України, і, на його переконання, наведена обставина повинна враховуватися при визначенні розміру аліментів у відповідності до приписів ст.ст. 182, 200 СК України.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково, а рішення суду змінити в частині визначеного судом розміру аліментів, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Рішення суду першої інстанції у повній мірі таким вимогам не відповідає.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції, врахувавши часткове визнання позову відповідачем, виходив з того, що позивач продовжує навчання у двох учбових закладах, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, а працездатний відповідач, який має стабільний заробіток, може надавати таку допомогу.

Проте, з висновком суду першої інстанції про необхідність стягнення з відповідача аліментів саме у розмірі 1/8 частини заробітку не може погодитись апеляційний суд, зважаючи на наступне.

У справі встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є сином відповідача, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 5).

Рішенням Деснянського районного суд м. Чернігова від 17 липня 2019 року було стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на його утримання аліменти у розмірі 1/6 частини заробітку щомісяця на період його навчання в Коледжі економіки і технологій Чернігівського національного технологічного університету, починаючи з 13 травня 2019 року, але не більш як до досягнення ним 23 років (а.с. 70-71).

Навчання у зазначеному вище закладі ОСОБА_1 закінчив у червні 2020 року, тому стягнення аліментів на навчання припинено. Наведені обставини сторонами не оспорюються.

З 01 вересня 2020 року ОСОБА_1 навчається на ІІІ курсі юридичного факультету навчально-наукового інституту права і соціальних технологій Національного університету «Чернігівська політехніка», форма навчання денна, навчання за рахунок фізичних осіб, термін закінчення навчання 30 червня 2022 року, що підтверджується довідкою учбового закладу від 02 жовтня 2020 року (а.с. 6).

Згідно з договором про надання освітніх послуг між закладом вищої освіти та фізичною особою від 07 вересня 2020 року, укладеним між Національним університетом «Чернігівська політехніка» та ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 , загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 35 016 грн (а.с. 7).

Відповідно до контракту про військову підготовку за програмою підготовки офіцера запасу від 26 жовтня 2020 року № 20/307/20 позивач навчається в Харківському національному університеті Повітряних Сил ім. І.Кожедуба, термін дії контракту до 31 липня 2022 року, загальна вартість підготовки за весь період навчання становить 16 000 грн (а.с. 40).

Звернувшись до суду з позовом про стягнення аліментів, ОСОБА_1 зазначав, що він навчається у вищому навчальному закладі на денній формі навчання, можливості працевлаштуватися не має, перебуває на повному утриманні своєї матері, а відповідач, будучи його батьком, ухиляється від надання матеріальної допомоги, маючи для цього достатню фінансову можливість.

У наданому відзиві на позовну заяву відповідач частково визнав заявлені до нього вимоги, не заперечуючи сплачувати на користь ОСОБА_1 аліменти на період його навчання у розмірі 1/12 частини всіх видів заробітку (а.с. 22-23).

Статтею 199 СК України визначено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно з ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу.

До відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми ст.ст. 187, 189-192, 194-197 СК України (ч. 1 ст. 201 цього Кодексу).

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

За правилами ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Виходячи зі змісту наведених норм та проаналізувавши наявні матеріали справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при визначенні розміру аліментів дійшов помилкового висновку про необхідність стягнення зі ОСОБА_2 на користь позивача 1/8 частини заробітку відповідача, оскільки неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи.

Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції указав, що позивач навчається у двох навчальних закладах, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, а відповідач частково визнав позовні вимоги та, будучи працездатним і маючи постійний заробіток, може надавати таку допомогу. Разом з тим, дійшовши висновку про необхідність стягнення зі ОСОБА_2 аліментів у розмірі 1/8 частини заробітку, суд першої інстанції не навів жодних аргументованих мотивів, чому саме такий розмір аліментів належить до стягнення.

Колегія суддів зважає на те, що, пославшись на наявність судового рішення про стягнення зі ОСОБА_2 аліментів на період навчання сина у Коледжі економіки і технологій ЧНТУ, районний суд залишив поза увагою ту обставину, що саме наведеним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 липня 2019 року розмір необхідних до стягнення аліментів на період навчання дитини був визначений як 1/6 частина заробітку. Саме у такому розмірі відповідач погоджувався сплачувати аліменти, тому в апеляційному порядку указане рішення суду не оскаржував.

Під час розгляду даної цивільної справи ані суду першої інстанції, ані апеляційному суду ОСОБА_2 не надано доказів, які б свідчили про зміну його сімейного стану чи погіршення матеріального становища після ухвалення рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 липня 2019 року. Дані про наявність у відповідача інших утриманців, відомості про його стан здоров`я, а також докази про наявність у нього на праві власності рухомого чи нерухомого майна, які у відповідності до ч. 1 ст. 182 СК України, мали б ураховуватися при визначенні розміру аліментів, у матеріалах справи відсутні.

Отже, у мотивах судового рішення відсутні посилання на обставини, які б дозволили зробити висновок про те, що позивач не потребує утримання аналогічного тому, що було визначено судовим рішенням при вирішенні тотожного спору між тими ж сторонами за інший період часу.

Разом із тим, апеляційний суд погоджується з доводами позову та апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 продовжує навчання у двох вищих навчальних закладах, а отже плата за таке навчання є вищою порівняно з періодом, що охоплювався рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 липня 2019 року. Навчання позивача відбувається на денній формі, отже є слушними доводи ОСОБА_1 про те, що він позбавлений можливості працевлаштування на період навчання. Як свідчать надані позивачем документи, стипендії під час навчання він не отримує.

Таким чином, доводи відзиву відповідача на апеляційну скаргу про те, що збільшення витрат позивача внаслідок зміни ним закладу вищої освіти не доведено, є безпідставними. Посилання ОСОБА_2 на можливість частково компенсувати витрати на навчання, як підставу для зменшення розміру аліментів, колегія суддів також відхиляє, оскільки здійснення такої компенсації залежить від багатьох чинників і на час пред`явлення даного позову її ще не відбулось.

Посилання відповідача на існування кримінального провадження відносно ОСОБА_1 за скоєння ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, правового значення для вирішення даного спору не має, оскільки за матеріалами справи не спростовано того, що позивач навчається і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, а відповідач може таку допомогу надавати.

У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що доводи позивача щодо помилковості визначеного судом першої інстанції розміру аліментів на його утримання на період навчання заслуговують на увагу, тому зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 належить стягнути аліменти у розмірі 1/6 частини заробітку щомісячно до закінчення навчання повнолітньої дитини.

Беручи до уваги неповне з`ясування обставин,що мають значення для справи, апеляційний суд, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, вважає необхідним змінити рішення суду першої інстанції в частині визначеного судом розміру аліментів.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

За подання апеляційної скарги до сплати належав судовий збір у розмірі 1 261,20 грн. ОСОБА_1 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

Оскільки апеляційний суд змінює в частині рішення суду першої інстанції і частково задовольняє апеляційну скаргу, відповідно до вищенаведених правил належить провести розподіл судових витрат пропорційно задоволеним вимогам, а саме, стягнути зі ОСОБА_1 на користь держави 842,48 грн судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 374, п. 1 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 грудня 2020 року в частині визначеного судом розміру аліментів на період навчання змінити.

Збільшити визначений судом першої інстанції розмір аліментів на період навчання, що стягуються зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , з 1/8 до 1/6 частини всіх видів заробітку щомісяця.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути зі ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 06 жовтня 2000 року Деснянським ВМ УМВС України в Чернігівській області) на користь держави 842 (вісімсот сорок дві) грн 48 коп. судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 01 березня 2021 року.

Головуюча: Судді: