Справа № 754/8628/21
У Х В А Л А

Іменем України

07 липня 2021 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого - судді Галась І.А.,

при секретарі - Мельничук М.К.

за участі - скаржника ОСОБА_1

розглянувши скаргу ОСОБА_1 на дії, рішення бездіяльність Деснянського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),

ВСТАНОВИВ:

03 червня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з вищезазначеною скаргою, в якій просить суд: Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця щодо не скасування арешту майна, а саме: транспортного засобу - автомобіля марки ВАЗ, моделі 2107, 2004 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований ВРЕР-4 УДАІ в м. Києві, 02.03.2011р. та ненадання копій оскаржуваних постанов виконавця у відповідності до вимог, встановлених нормами Закону України «Про виконавче провадження»; визнати неправомірними та скасувати постанови державного виконавця про арешт майна №677/17 від 10.04.2012 року, №959/17 від 17.08.2011 року, №256/17 від 01.07.2013 року; зобов`язати Деснянський районний відділ Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт транспортного засобу - автомобіля марки ВАЗ, моделі 2107, 2004 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований ВРЕР-4 УДАІ в м. Києві, 02.03.2011р.

Вимог скарги мотивує тим, що Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 червня 2020 року, зареєстрованого в реєстрі №512, спадкова справа №07/2020, ОСОБА_1 (надалі - Скаржник) являється спадкоємцем майна ОСОБА_2 , 1962 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Спадщина, на яку видано свідоцтво складається з: транспортного засобу - автомобіля марки ВАЗ, моделі 2107, 2004 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрований ВРЕР-4 УДАІ в м. Києві, 02.03.2011р., що належав померлому ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , виданого на ім`я ОСОБА_2 ВРЕР-4 УДАІ в м. Києві, 02.03.2011р. При здійсненні державної реєстрації права власності на вказаний автомобіль, Скаржнику стало відомо з наданої інформації Територіального сервісного центру МВС 3243 м. Бровари від 23.03.2021 року наступне: Автомобіль значиться в арешті; тип «Арешт , заборона на відчуження» Постанова №677/17 10.04.2012 Вхідний №11583АР 30.05.2012, Поставив: ВДВС Деснянського РУЮ м. Києва, Примітки: ВЛ №2-4913/07 від 12.11.2007, 51,00 грн., ВП №30749788, ОСОБА_3 ; АМТ: ВАЗ 2107, картка № НОМЕР_4 , Кузов НОМЕР_5 Шасі; Тип «Арешт, заборона на відчуження», постанова №959/17 17.08.2011 Вхідний №23447АР 31.08.2011; поставив: ВДВС Деснянського РУЮ м. Києва, Примітки: ВЛ №2-2180 від 19.06.09 Десн. Р/С, ВП №2608021; 51 грн. АМТ: ВАЗ 2107, картка № НОМЕР_6 , Кузов НОМЕР_5 Шасі. Тип «Арешт, заборона на відчуження», постанова №256/17 01.07.2013 Вхідний №220526АР 05.07.2013; поставив: ВДВС Деснянського РУЮ м. Києва, Примітки: ВЛ №2-4913/07, ВП №30749788 Борг 51; АМТ: ВАЗ 2107, картка № НОМЕР_8 , Кузов НОМЕР_9 Шасі 25.03.2021 року Скаржник звернулася до Відповідача із заявою про зняття з арешту майна, яке дісталося їй у спадщину від померлого. До вказаної заяви було додано інформацію ТСЦ МВС 3243 м. Бровари від 23.03.2021, копію паспорту Скаржника, копію витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, копію довідки про присвоєння ІПН Позивачці, копію Свідоцтва про смерть померлого, копію Свідоцтва про право на спадщину за законом.

У відповідь на заяву Скаржника, Відповідач листом від 15.04.2021 року №10923-Н. зазначив, що при перевірці Автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що у відділі на виконанні перебували виконавчі провадження №7756757; 9362127; 14648110; 15535577; 26080322; 30749788; 33580136; 4276409, за якими боржником є ОСОБА_2 .

У знятті арешту з майна Скаржнику було відмовлено на тій підставі, що вона не шляється жодною із сторін по вказаним вище виконавчим провадженням, і у відділі відсутні підстави в наданні будь-якої інформації. При цьому Відповідач порекомендував Скаржнику звернутися до суду задля вирішення питання щодо зняття арешту.

Протягом судового розгляду заявник вимоги скарги підтримала в повному обсязі. Представник Деснянського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) до розгляду не зявлявся, про час та місце розгляду повідомлявсяна належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази та матеріали виконавчого провадження, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Верховний Суд в оцінці оскаржуваних судових рішень врахував, що відповідно до частини першої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Так, відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів. Зокрема, пунктом 10 частини другої статті 16 ЦК України визначено способом захисту цивільних прав та інтересів судом визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Таким чином, закон визначає ефективний та належний спосіб захисту порушеного права та інтересу особи.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 стороною ВП №7756757; 9362127; 14648110; 15535577; 26080322; 30749788; 33580136; 4276409 не є. Боржником у даних виконавчих провадженнях, відповідно до інформації Деснянського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) був померлий ОСОБА_2 .

Таким чином, скаржником неправильно обрано спосіб захисту своїх прав та інтересів, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні скарги.

З огляду на викладене, а також керуючись ст.19 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст.247, 449, 450-451 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 на дії, рішення бездіяльність Деснянського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст ухвали виготовлено 07 липня 2021 року.

Суддя: