Номер провадження: 22-ц/813/2855/21
Номер справи місцевого суду: 501/4511/19
Головуючий у першій інстанції Петрюченко М. І.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.07.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Таварткіладзе О. М., Заїкіна А.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Одеса цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 03 червня 2020 року про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди завданої внаслідок залиття квартири, -

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 20.12.2019 року звернулась до Іллічівського міського суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 ) про відшкодування матеріальної і моральної шкоди завданої внаслідок залиття квартири, згідно якого просила суд стягнути з відповідача на свою користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої залиттям квартири у розмірі 7 448,70 грн., моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн., судові витрати.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_2 є власницею квартири АДРЕСА_2 .

Згідно акту залиття квартири від 18.05.2018 року на момент обстеження квартири АДРЕСА_1 виявлено, що на кухні промокла стеля, підтоплення кв. АДРЕСА_3 відбулось через недбальство мешканців кв. АДРЕСА_2 . Комісією встановлено, що власнику кв. АДРЕСА_2 необхідно провести ремонті роботи в кв. АДРЕСА_4 .

Позивач вказала, що згідно актів про залиття квартири від 18.05.2018 року, 27.07.2018 року, 06.10.2017 року, 25.09.2017 року, 08.07.2015 року систематично відбувається залиття квартири позивача, відповідальність за що не несе власник квартири, що вчиняє дане залиття.

Також, позивач вказала, що відповідно до локального кошторису на будівельні роботи №2-1-1 їй завдано матеріальної шкоди у розмірі 7 448,70 грн., яку повинна відшкодувати відповідач.

Крім того, позивач зазначила в позові, що у урахуванням характеру правопорушення, глибини душевних страждань, степеню вини відповідача, тяжкості змін у життєвих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, діями відповідача їй завдано моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн., яку вона просить стягнути з відповідача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 03 червня 2020 року позов ОСОБА_1 було задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_2 (РНОКПП невідомий) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої залиттям квартири у розмірі 2094,79 грн., моральної шкоди у розмірі 500,00 грн., судові витрати у розмірі 1268,40 грн.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

03 червня 2020 року ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 03 червня 2020 року, відповідно до якої позивач просить рішення суду першої інстанції - скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу та узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Апелянт не погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважає його таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, без з`ясування дійсних обставин справи.

Зазначає, що судом першої інстанції в порушення вимог ст. 22 ЦК України не було враховано реальні збитки позивача, завдані внаслідок заливу.

Апелянт також вважає, що судом першої інстанції невірно було визначено розмір моральної шкоди внаслідок залиття. Зазначає, що син відповідача є алкоголіком і не контролює себе при включенні води з крана, крім того веде галасливий, асоціальний спосіб життя.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду в особі судді судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду Князюка О. В. від 13.07.2020 року вказану апеляційну скаргу було залишено без руху.

На виконання ухвали про залишення апеляційної скарги без руху від 13.07.2020 року ОСОБА_1 було подано заяву від 24.07.2020 року, якою усунуто недоліки, зазначені в ухвалі.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 31 липня 2020 року було відкрито провадження за вказаною апеляційною скаргою та визначено порядок розгляду справи у відповідності до ст. 369 ЦПК України.

02 липня 2021 року справу було призначено до розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу матеріали справи не містять.

Відповідно ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями правовстановлюючих документів (а.с.10-11).

Відповідач ОСОБА_2 є власницею квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно акту залиття квартири від 18.05.2018 року на момент обстеження квартири АДРЕСА_1 виявлено, що на кухні промокла стеля, підтоплення кв. АДРЕСА_3 відбулось через недбальство мешканців кв. АДРЕСА_2 . Комісією встановлено, що власнику кв. АДРЕСА_2 необхідно провести ремонті роботи в кв. АДРЕСА_4 (а.с.12-13).

Відповідно до актів про залиття квартири від 18.05.2018 року, 27.07.2018 року, 06.10.2017 року, 25.09.2017 року, 08.07.2015 року, систематично відбувається залиття квартири позивача (а.с.12-20).

Згідно кошторисного розрахунку №2-1-1 на загальні будівельні роботи, складеного ФОП ОСОБА_4 станом на 09.12.2019 року, сума коштів необхідна для відновлення квартири після залиття становить 7448,7 грн., яка складається з вартості будівельних матеріалів, виробів і конструкцій 2094,79 грн., заробітної плати 2429,51 грн., загальновиробничих витрат 1226,67 грн., кошторисний прибуток 382,84 грн., кошти на покриття адміністративних витрат будівельних організацій 69,25 грн., податок на додану вартість 1241,45 грн. та інше (а.с.33-39).

Мотивувальна частина

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам судове рішення районного суду у повній мірі відповідає.

Між сторонами виникли правовідносини з відшкодування майнової шкоди, які регулюються нормами ЦК України.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов виходив з того, що позов обґрунтований та доведений, деліктні зобов`язання передбачають презумпцію вини відповідача і під час розгляду справи відповідач не спростував свою вину, що є підставою для покладення на відповідача обов`язку відшкодувати шкоду.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ст. 1166 ч.ч.1,2 ЦК України).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Зважаючи на викладене, в деліктних правовідносинах діє презумпція вини особи, яка заподіяла шкоду, а саме, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

При цьому, потерпілий надає докази, що підтверджують факт спричинення шкоди за участі відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є заподіювачем шкоди або особою, яка, відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду, а відповідач відповідно має довести, що шкоди завдано не з його вини.

Обов`язок доказування щодо відсутності вини залиття квартири покладається на відповідача.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77, ч.2 ст. 78, ч.1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.6 ст. 81, ч.1 ст. 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно акту залиття квартири від 18.05.2018 року на момент обстеження квартири АДРЕСА_1 виявлено, що на кухні промокла стеля, підтоплення кв. АДРЕСА_3 відбулось через недбальство мешканців кв. АДРЕСА_2 . Комісією встановлено, що власнику кв. АДРЕСА_2 необхідно провести ремонті роботи в кв. АДРЕСА_4 (а.с.12-13).

Таким чином, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції щодо доведеності належними та допустимими доказами факту залиття квартири позивача, з вини відповідача.

Натомість відповідачем не надано жодного доказу на спростування встановлених під час обстеження обставин та доказів відсутності її вини у залитті квартири позивача.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні частини позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що збиток у вигляді ПДВ виникає виключно при проведенні ремонтних робіт платником зазначеного податку. Проведення ремонтних робіт особою, що не є платником ПДВ, збиток у вигляді ПДВ не виникає і тому не може автоматично включатися до складу витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом.

Позивачем не було надано документів, які б підтверджували надання йому послуг з проведення ремонтних робіт в квартирі і відповідної сплати ПДВ та інше.

Тому до стягнення підлягає сума матеріального збитку, визначена без урахування заробітної плати, загальновиробничих витрат, кошторисного прибутку, коштів на покриття адміністративних витрат будівельних організацій, ПДВ.

Так, згідно кошторисного розрахунку №2-1-1 на загальні будівельні роботи, складеного ФОП ОСОБА_4 станом на 09.12.2019 року, сума коштів необхідна для відновлення квартири після залиття становить 7448,7 грн., яка складається з вартості будівельних матеріалів, виробів і конструкцій 2094,79 грн., заробітної плати 2429,51 грн., загальновиробничих витрат 1226,67 грн., кошторисний прибуток 382,84 грн., кошти на покриття адміністративних витрат будівельних організацій 69,25 грн., податок на додану вартість 1241,45 грн. та інше (а.с.33-39).

За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.

У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду.

При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдано не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України).

Відповідальність є наслідком вини та означає законне зобов`язання фізичної або юридичної особи відшкодувати завдані збитки іншій фізичній або юридичній особі згідно із певними правовими принципами та правилами. Це зобов`язання може бути передбачене в угоді (договірне зобов`язання) або в правовій нормі (недоговірне зобов`язання).

За правилами статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Цивільне законодавства в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Обов`язок доказування розподіляється згідно із перерахованими нормами таким чином: позивач доказує наявність шкоди та її розмір, а відповідач - відсутність його вини в заподіянні шкоди.

Так, з матеріалів справи та апеляційної скарги вбачається, що позивачем не було проведено ремонтні роботи у квартирі.

Суд першої інстанції, визначаючи вартість ремонтно-відновлювальних робіт, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, дійшов вірного висновку про стягнення цих сум за вирахуванням ПДВ, отже доводи скаржника в цій частині є безпідставними.

Доводами апеляційної скарги такий висновок суду не спростовується.

В частині вирішення вимог щодо відшкодування моральної шкоди колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Згідно статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд правильно взяв до уваги ті обставини, що залиття квартири позивача призвело до пошкодження належного їй майна, що зумовило моральні переживання, порушення звичного способу життя, яке завдало душевних страждань, з огляду на незручності проживання в пошкодженій квартирі, потребу здійснення ремонту та залучення коштів для відновлення стану квартири, унаслідок чого людина відчувала емоційну напругу, нервозність, переживання, а також тривалість таких страждань.

Відшкодування заподіяної моральної шкоди у розмірі 500 грн. з огляду на тривалість порушення прав позивача апеляційний суд вважає розумним, виваженим та справедливим.

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості визначеного судом першої інстанції розміру моральної шкоди з огляду на асоціальний образ життя сина відповідача колегією відхиляються, оскільки не відносяться до предмету доказування, а саме моральної шкоди заподіяної саме в наслідок залиття.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права при їх ухваленні та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновкам суду першої інстанції.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення у незмінні частині відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1 ЦПК України).

Оскільки колегія суддів відхилила апеляційну скаргу, судові витрати за подачу апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375, 382, 384, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 03 червня 2020 року про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди завданої внаслідок залиття квартири залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст судового рішення складено 02 липня 2021 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: О.М. Таварткіладзе

А.П. Заїкін