ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

30 червня 2021 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 734/2455/20

Головуючий у першій інстанції Бузунко О. А.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/803/21

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Губар В.С., Скрипки А.А.

секретар: Поклад Д.В.

Позивач: ОСОБА_1

Відповідач: ОСОБА_2

Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_2

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 23 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення (суддя Бузунко О.А.), ухвалене о 12 год. 19 хв. у смт Козелець, повний текст рішення складено 31 березня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні ОСОБА_1 своїм майном шляхом виселення ОСОБА_2 з садового будинку АДРЕСА_1 , садівниче товариство «Хімік», реєстраційни номер об`єкта 20. Позов мотивовано тим, що позивач є стягувачем у виконавчому провадженні 59240195 щодо стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів на підставі Шевченківського районного суду м.Києва у справі №761/45312/16-ц, виданого 21.02.2018 року, та рішення Шевченківського районного суду м.Києва у справі №761/16395/18, виданого 13.11.2018 року. Загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем становить 41 900 доларів США та 15 374,98 грн. У ході здійснення виконавчого провадження майно відповідача у вигляді садового будинку АДРЕСА_2 ) на території Крехаївської сільської ради Козелецького району, та земельної ділянки під будинком було передано на примусову реалізацію шляхом проведення електронних торгів. 04 жовтня 2019 року у зв`язку з тим, що торги тричі не відбулися, позивач на підставі ч.9 ст.61 Закону України «Про виконавче провадження» залишив будинок за собою в рахунок часткового погашення боргу та зареєстрував відповідне право власності. ОСОБА_1 посилається, що з моменту набуття права власності на будинок він позбавлений можливості користуватися ним у зв`язку з тим, що в ньому постійно проживає ОСОБА_2 , який на вимогу позивача добровільно не звільнив будинок.

Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 23 березня 2021 року позов задоволено; усунуто перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права користування, розпорядження та володіння належним майном шляхом виселення ОСОБА_2 з садового будинку АДРЕСА_1 , Крехаївська сільська рада, садівниче товариство «Хімік», реєстраційний номер об`єкта 20; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 840 грн 80 коп. Рішення суду мотивовано тим, що оскільки власником будинку АДРЕСА_1 , Крехаївська сільська рада) є позивач ОСОБА_1 , то проживання відповідача без відповідних правових підстав у спірному будинку суперечить правам позивача. Відповідач у справі є боржником за виконавчи провадженням, за яким спірне майно було передано стягувачу у рахунок погашення боргу, не є членом сім`ї позивача, спільним побутом із ними не пов`язаний, тому суд дійшов висновку про усунення перешкод власнику шляхом виселення відповідача зі спірного житла.

Додатковим рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 11 травня 2021 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 7000 грн; в задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 23 березня 2021 року та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Апеляційна скарга мотивована тим, що спірне майно вибуло із володіння відповідача власника поза його волею в ході здійснення приватним виконавцем Приходьком Ю.М. звернення стягнення на майно боржника по виконавчим провадженням №59236777 про стягнення коштів на підставі виконавчого документу, виданого Шевченківським районним судом м.Києва; №59237271 про стягнення коштів на підставі виконавчого документу, виданого Шевченківським районним судом м.Києва. Відповідач ввважає, що процедура виконавчого провадження, в ході якої було звернено стягнення на майно боржника, відбулася із грубим порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження», а відповідач був позбавлений права здійснювати належний захист своїх прав та охоронюваних законом інтересів в ході процедури виконавчого провадження, майно відповідача перейшло у власність позивача у протиправний спосіб. За доводами ОСОБА_2 , суд першої інстанції відмовив у задоволенні його клопотання про зупинення розгляду справи до вирішення справ (за його позовом про визнання недійсним договору позики та за скаргою на дії та бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Приходька Ю.М.), що призвело до прийняття судом рішення при неповно з`ясованих обставинах справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи. Також відповідач вказує, що позивач є заінтересованою особою у розгляді справи, тому його показання як свідка не можуть бути правдивими, в тому числі показання про вручення відповідачеві вимоги про звільнення будинку та звернення з проханням до відповідача про повернення коштів. Крім того, ОСОБА_2 посилається, що суд в порушення вимог ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не з`ясував, чи має відповідач інше житло для проживання.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Позивач вказує, що доводи відповідача про те, що останній не отримував жодних документів в ході виконавчого провадження, не був повідомлений про примусову реалізацію його майна та про прийняття позивачем такого майна в рахунок погашення боргу за згаданими виконавчими листами, не відповідають дійсності та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. За доводами ОСОБА_1 , аргументи ОСОБА_2 щодо його необізнаності з приводу переходу права власності на будинок та земельну ділянку до позивача спростовуються наявною в матеріалах справи засвідченою копією вимоги позивача про звільнення будинку та прибудинкової території, з якою відповідач ознайомився 25.02.2020 року, що підтверджується його особистим підписом. Позивач вважає, що будь-які скарги та позови подаються ОСОБА_2 та його представником виключно з метою зупинення розгляду даної справи та затягування судового процесу. Також ОСОБА_1 зазначає, що перед наданням ним свідчень в суді першої інстанції він склав присягу і взяв на себе зобов`язання надавати суду лише правдиві відомості і відсутні будь-які підстави та докази, які б створювали сумнів щодо добросовісності та правдивості його показань. Позивач посилається, що відповідач має постійне місце проживання у м.Києві, а виселення його зі спірного будинку не є позбавленням житла.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону відповідає судове рішення суду першої інстанції. Висновок місцевого суду підтверджується матеріалами справи, яким суд дав вірну оцінку, і не суперечить нормам матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини.

По справі встановлено, що постановою приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Приходька Ю.М. від 29 травня 2019 року відкрито виконавче провадження (ВП №59237271) з примусового виконання виконавчого листа №761/45312/16-ц 2/761/808/2018, виданого 24.04.2018 Шевченківським районним судом м.Києва, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики від 28.04.2016 року у розмірі основного боргу 25000,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 19.12.2016 року еквівалентно 658 295,88 грн, 3% річних за період з 01.10.2016 року до 19.12.2016 року (80 днів прострочення) в сумі 4328,52 грн, а всього в сумі 662 624,40 грн, також судовий збір у розмірі 6626,24 грн (а.с.90 т.1).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Приходька Ю.М. від 29 травня 2019 року відкрито виконавче провадження (ВП №5923677) з примусового виконання виконавчого листа №761/16395/18 2/761/5502/2018, виданого 21.01.2019 Шевченківським районним судом м.Києва, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пені в сумі 16900 доларів США 00 центів, що за курсом НБУ станом на 03 травня 2018 року еквівалентно 442020 грн 63 коп.; стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат по сплаті судового збору в сумі 4420 грн 22 коп. (а.с.91 т.1).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Приходька Ю.М. від 29 травня 2019 року об`єднано виконавчі провадження №5923677, №59237271 у зведене виконавче провадження №59240195 (а.с.89 т.1).

Зазначені вище постанови приватного виконавця були отримані відповідачем 27.07.2019 року. ( а.с. 93)

Згідно з Актом приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Приходька Ю.М. від 18 вересня 2019 року у зв`язку з тим, що 22.07.2019 ДП «Сетам» проведення електронних торгів не було реалізовано з перших електронних торгів, що 12.08.2019 ДП «Сетам» проведення електронних торгів не було реалізовано з других електронних торгів, що 02 вересня 2019 року ДП «Сетам» не було реалізовано з третіх електронних торгів в зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів майно боржника, а саме: садовий будинок, реєстраційний номер 20, місцезнаходження: АДРЕСА_1 , загальна площа (кв.м): 244,2 розташований на земельній ділянці, кадастровий номер :38:153:0005, площа 0,0581 га, цільове призначення для індивідуального садівництва і стягував ОСОБА_1 бажає скористатися своїм правом та заявляє про бажання залишити за собою вищевказане нереалізоване майно боржника ОСОБА_2 , стягувачу ОСОБА_1 передано у власність вказане майно садовий будинок і земельна ділянка (а.с.11-12 т.1). Майно передається стягувачу в рахунок погашення суми боргу в розмірі 610718,5 грн згідно з виконавчим документом: виконавчий лист №761/45312/16-ц 2/761/808/2018, виданий 24.04.2018.

04 жовтня 2019 року право власності на садовий будинок за адресою: АДРЕСА_1 і земельну ділянку кадастровий номер :38:153:0005 було зареєстровано за ОСОБА_1 (а.с.7-10 т.1).

Згідно з довідкою відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Шевченківської РДА ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 з 30.10.2012 року (а.с.25 т.1).

Відповідно до листа садівничого товариства «Хімік» від 29 липня 2020 року ОСОБА_2 має земельну ділянку за АДРЕСА_2 , на якій знаходиться житловий будинок, в якому він постійно проживає зі своєю родиною, він щомісячно сплачує комунальні послуги (а.с.15 т.1).

17 грудня 2019 року ОСОБА_1 направив ОСОБА_2 вимогу про звільнення будинку та прибудинкової території (а.с.13 т.1). Вимога під підпис була вручена відповідачу. Проте останній вимогу не виконав, у зв`язку з чим ОСОБА_1 і звернувся до суду із позовом про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно із ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном ч.1 ст.317 ЦК України.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст.383 ЦПК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У постановах Верховного Суду України: від 15 травня 2017 року у справі № 6-2931цс16, від 29 листопада 2017 року у справі № 753/481/15-ц (провадження № 6-13113цс16) та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 695/2427/16-ц, (провадження № 61-29520св18), від 09 жовтня 2019 року у справі № 523/12186/13-ц (провадження № 61-17372св18) зазначено, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Поняття «майно» у першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини втручання держави в право на житло повинне відповідати критеріям правомірного втручання.

У своїй діяльності Європейський суд з прав людини керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

Втручання у право мирного володіння майном та право на повагу до житла, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, статті 8 Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання.

Вирішуючи спір, встановивши, що позивач ОСОБА_1 є власником садового будинку АДРЕСА_2 , а відповідач ОСОБА_2 , який наразі не є власником будинку, не є членом сім`ї позивача, не пов`язаний із ним спільним побутом, проживає у спірному будинку без відповідних правових підстав, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для усунення перешкод у здійсненні позивачем права користування, розпорядження та володіння належним майном шляхом виселення відповідача. Судом враховано, що відповідач є боржником за виконавчим провадженням, за яким спірне майно було передано стягувачу у рахунок погашення боргу.

Доводи ОСОБА_2 , що належне йому на праві власності майно перейшло у власність позивача поза волею власника у протиправний спосіб, не заслуговують на увагу.

Відповідно до ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

За матеріалами справи встановлено, що рішення судів про стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів набрали законної сили і звернуті до примусового виконання. При примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження садовий будинок АДРЕСА_1 , садівниче товариство «Хімік» було передано на реалізацію і оскільки в ході проведення електронних торгів майно не було реалізовано, стягувач виявив бажання залишити за собою спірне майно в рахунок часткового погашення боргу боржника, внаслідок чого до ОСОБА_1 перейшло право власності на вказаний садовий будинок.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У порушення вказаних вимог закону ОСОБА_2 не надано доказів, що процедура виконавчого провадження, в ході якої було звернено стягнення на майно боржника, відбулася із грубим порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження».

У ході розгляду даної справи апеляційним судом з Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що у грудні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва із скаргою на дії та бездіяльність приватного виконавця Приходька Ю.М., яку ухвалою від 07 грудня 2020 року залишено без розгляду. Постановою Київського апеляційного суду від 03 березня 2021 року скасовано ухвалу Шевченківського районного суду м.Києва від 07 грудня 2020 року, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Києва від 26 березня 2021 року скаргу ОСОБА_2 на дії та бездіяльність приватного виконавця Приходька Ю.М. залишено без руху. У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача повідомив, що його довірителем недоліки апеляційної скарги усунуто. Проте, такі відомості станом на червень 2021 року відсутні, також відсутні відомості про відкриття провадження у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії та бездіяльність приватного виконавця Приходька Ю.М.

Крім того, у січні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання правочину недійсним. Згідно з ухвалою Подільського районного суду м.Києва від 12 лютого 2021 року відкрито провадження за вказаною позовною заявою і розгляд справи призначено на 12 березня 2021 року. На сайті вказаного суду міститься інформація про призначення наступної дати розгляду справи на 17 червня 2021 року. У судовому засіданні Чернігівського апеляційного суду представник позивача повідомив, що ухвалою суду позовну заяву ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним залишено без розгляду у зв`язку з повторною неявкою відповідача. Представник відповідача не надав доказів протилежного.

Отже, у зв`язку з тим, що відсутні докази на підтвердження факту відкриття провадження у справі за скаргою ОСОБА_2 на дії та бездіяльність приватного виконавця та про наявність відкритоого провадження за його позовом про визнання правочину недійсним, суд апеляційної інстанції відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у даній справі до розгляду іншої справи.

Посилання відповідача на те, що він не отримував документів виконавчого провадження, спростовуються матеріалами справи.

Як вбачається з копії опису вкладення, постанови приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 29.05.2019 року, про опис та арешт майна боржника, виклик приватного виконавця на 01.07.2019 року були направлені на адресу ОСОБА_2 18 червня 2019 року (а.с.92 т.1).

Згідно з повідомленням про вручення поштового відправлення на а.с.93 т.1 ОСОБА_2 отримав вказаний лист особисто 27 червня 2019 року.

Також відповідачу приватним виконавцем направлялася постанова про призначення суб`єкта оціночної діяльності та повідомлення про отримання звіту про оцінку спірного майна садового будинку, які відповідачем отримано 27 червня 2019 року, що підтверджується інформацією з офіційного веб-сайту АТ «Укрпошта» про відстеження відправлень (а.с.95-98 т.1).

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, що показання позивача як свідка не можуть бути правдивими.

Згідно із положеннями ст.76 ЦПК України показання свідків є одним із доказів у справі.

Статтею 92 ЦПК України встановлено, що сторони, треті особи та їхні представники за їхньою згодою, в тому числі за власною ініціативою, якщо інше не встановлено цим Кодексом, можуть бути допитані як свідки про відомі їм обставини, що мають значення для справи.

Отже, допит позивача в якості свідка передбачено чинним законодавством, а тому відсутні підстави для визнання неправдивими показань ОСОБА_1 про те, що він неодноразово звертався з проханням до відповідача про повернення йому коштів і про вручення відповідачеві вимоги про звільнення будинку, які ним давалися під присягою з одночасним попередженням про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і відмову від давання показань. В підтвердження. Крім того, на вимозі про звільнення садового будиночку від 19.12.2019 року міститься напис про ознайомлення з його змістом. Доказів на спростування того, що зазначений напис вчинено не ОСОБА_2 , відповідачем не надано.

Посилання ОСОБА_2 , що суд в порушення вимог ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не з`ясував, чи має відповідач інше житло для проживання, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки в даному випадку втручання у право особи на повагу до її житла є співрозмірним із переслідуваною законною метою захистом права власності іншої особи.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 23 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 2 липня 2021 року.

Головуючий: Судді: