ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/1074/21 Номер провадження 22-ц/814/1292/21Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т. В. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2021 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Гальонкіна С.А., Хіль Л.М., при секретарі судового засідання: Ряднині І.В., -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 31 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення розміру заборгованості по аліментам, -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визначення розміру заборгованості по аліментам. В обгрунтування позовних вимиог зазначив, що на виконанні в Шевченківському відділу державної виконавчої служби у місті Полтава Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції ( м. Суми) перебувають два виконавчі провадження про стягнення з нього аліментів на користь відповідача, а саме: виконавче провадження ВП №17934240 про стягнення з нього на користь відповідача аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів мого заробітку (доходу) до досягнення нею повноліття, згідно виконавчого листа № 2-443 від 04.03.2010 року. Виконавче провадження ВП №22436248 про стягнення з нього на користь відповідача аліментів на її утримання у розмірі 20% мого заробітку до досягнення донькою ОСОБА_3 трьох років, яке відкрите 09.11.2010 року. Постановою державного виконавця від 15.11.2011 року виконавчі листи направлені для виконання за місцем його роботи, Полтавський педагогічний університет ім. В.Г. Короленка. За місцем його роботи аліменти відраховувались своєчасно, без затримки, а отже, жодної заборгованості він не мав. Однак, починаючи з 2014 року відповідач неодноразово зверталась до виконавчої служби із вимогою про стягнення з нього аліментів, посилаючись на те, що він отримав у 2012 році додатковий дохід від ФОП ОСОБА_4 у розмірі 41 839,84 грн, а також у період з 06.01.2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 отримував дохід в ПП «Оптима-Ресірс». З цього часу її заяви про отримання ним додаткового доходу у 2012 році у вказаному розмірі неодноразово перевірялись державним виконавцем. Державний виконавець робив запити щодо отримання ним доходу у ФОП ОСОБА_4 , однак ці дані не підтвердились та відповідачеві відмовили у нарахуванні заборгованості по аліментам за 2012 рік. 18.06.2019 року державний виконавець отримав повідомлення від приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Цвітохи Ю.М. (попереднє прізвище Губреєва Ю.М. ) про те, що в першому кварталі 2012 року нею був посвідчений договір дарування квартири на його ім`я, дар оцінений в 41 839.34 грн.

Зазначена приватним нотаріусом інформація щодо посвідченого нею договору дарування стала підставою для нарахування боргу по аліментам за 2012 рік. 12.12.2019 року державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтава Північно - Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми) Магда І.Г. у виконавчому провадженні ВП №22436248 нарахував заборгованість по аліментам у розмірі 8 367,86 грн., та постановою від 28.01.2020 року звернув стягнення по цій заборгованості на його заробіток, який він отримує в Полтавському Національному Педагогічному Університеті ім.. В.Г. Короленка. 02.07.2020 року державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтава Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми) В.П. Пальок у ВП №17934240 нарахував заборгованість по аліментам у розмірі 10 459.83 грн, та постановою від 02.07.2020 року звернув стягнення по цій заборгованості на його заробіток, який він отримує в Полтавському Національному Педагогічному Університеті ім. В.Г. Короленка. Зазначив, що неодноразово звертався із скаргами до ДВС, в яких зазначав, що квартиру йому подарувала його матір, надавав договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Губреєвою Ю.М. (тепер Цвітоха Ю.М. ), посилався на те, що із вартості подарованого йому майна аліменти не стягуються, однак його скарги залишились поза увагою. Отже, державні виконавці дійшли до висновку про те, що він отримав дохід від приватного нотаріуса у розмірі вартості подарованої йому квартири та нарахували заборгованість. Просив суд виключити із заборгованості по аліментам, як незаконно нараховану, заборгованість по сплаті аліментів, яка нарахована йому, ОСОБА_2 , у виконавчому провадженні ВП №22436248 у розмірі 8 367,86 грн, у виконавчому провадженні ВП № 17934240 у розмірі 10 459,83 грн за 2012 рік з розміру вартості квартири АДРЕСА_1 по АДРЕСА_2 41 839.84 грн, яку він отримав безоплатно на підставі договору дарування від 12.01.2012 року посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Губреєвою Ю.М. Стягнути з відповідача на його користь судові витрати та витрати на правову допомогу.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 31 березня 2021 року позовОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення розміру заборгованості по аліментам - задоволено.

Виключено із заборгованості по аліментах, як незаконно нараховану, заборгованість по сплаті аліментів, яка нарахована ОСОБА_2 у виконавчому провадженні ВП №22436248 у розмірі 8 367,86 грн., виконавчому провадженні ВП №17934240 у розмірі 10 459,83 грн. за 2012 рік з розміру вартості квартири АДРЕСА_1 по АДРЕСА_2 41 839,84 грн., яку він отримав безоплатно на підставі договору дарування від 12.01.2012 року посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Губреєвою Ю.М.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 908 грн. та 3000 грн. витрат на правову допомогу.

З вказаним рішенням суду не погодилася ОСОБА_1 та подала на нього апеляційну скаргу, в якій прохала: визнати спір таким, що виник виключно в межах виконавчих проваджень у виконавчо-процесуальних відносинах між позивачем ОСОБА_2 та державними виконавцями Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтава Північно - Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми) Магда І.Г. та Пальок В.П. і предметом даного спору є незгода позивача з розрахунками заборгованості по аліментам здійсненими вказаними державними виклнавцями; визнати стягувача (сторона у виконавчих провадженнях) ОСОБА_1 неналежним відповідачем у даному спорі; визнати позовну заяву такою, що суперечить встановленому законом порядку оскарження дій державних виконавців та поданою до неналежного суду, який не видавав виконавчі документи на стягнення аліментів; відмовити позивачу ОСОБА_2 у задоволенні позовної заяви.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необгрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки судом неповно з`ясовано обставини справи.

Зокрема вказує, що суд першої інстанції при розгляді вказаної справи не врахував, що спір ініційований боржником та виник і перебуває виключно в межах виконавчих проваджень, що знаходяться на виконанні в Шевченківському ВДВС у м. Полтава Північно - Східного МУ Міністерства юстиції (м. Суми). Посилається на те, що виконавчі документи на стягнення аліментів за виконавчими провадженнями №17934240, №22436248 надавав Полтавський районний суд Полтавської області, отже даний спір не підсудний Київському районному суду м. Полтави. Однак, суд першої інстанції проігнорував її клопотання щодо визнання відповідача неналежним та про визнання позовної заяви такою, що не відповідачє вимогам законодавства і поданою до неналежного суду та залишення її без розгляду. Посилається на те, що вона не визначала і не здійснювала розрахунків заборгованості зі сплати аліментів, отже не зобов?язана відповідати за даним позовом, оскільки являється неналежним відповідачем у даному спорі, а лише третьою особою. Також зазначила, що спір про незгоду позивача з нарахуванням заборгованості по аліментам в розмірі 8367,86 грн уже був предметом розгляду в судах першої та апеляційної інстанції, за результатами розгляду якого було постановлено рішення про відмову у задоволенні скарги. В свою чергу обчислений державним виконавцем розмір заборгованості у розмірі 8367,86 грн боржником не оскаржувався. Тому відмова позивачу у задоволенні скарги у справі №545/340/20 та пропущення строків оскарження дії виконаваців слугувало підставою для недобросовісного і незаконного повторного звернення позивача до неналежного суду і неналежного відповідача в обхід встановленого законом порядку оскарження дій державних виконавців. Посилається на те, що висновок суду про те, що отримана позивачем в дар квартира не є доходом, який оподатковується, а тому із вартості отриманої ним в дар квартири не можуть бути стягнуті аліменти є безпідставними і незаконними та свідчать про неупередженість суду. Враховуючим викладені обставини, вважає, що витрати на правову допомогу та судового збору, які стягнуті з неї за судовим рішенням є також незаконними та необгрунтованими.

Від позивача ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній спростовуючи доводи викладені в апеляційній скарзі та підтримуючи рішення суду прешої інстанції прохав, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Судове засідання проводилося в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення сторін згідно положень передбачених ч.13 ст.7 ЦПК України, та ч.2 ст. 369 ЦПК України, з дотриманням принципу гласності судового процесу та забезпеченням сторонам права на своєчасне та повне отримання інформації про хід та результати розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та мотиви апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України,суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що на виконанні в Шевченківському відділі державної виконавчої служби у місті Полтава Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми) перебувають два виконавчі провадження про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь відповідача, а саме: виконавче провадження ВП №17934240 про стягнення з ОСОБА_2 на користь відповідача аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) до досягнення нею повноліття, згідно виконавчого листа № 2-443 від 04.03.2010 року; виконавче провадження ВП №22436248 про стягнення з нього на користь відповідача аліментів на її утримання у розмірі 20% його заробітку до досягнення донькою ОСОБА_3 трьох років, яке відкрите 09.11.2010 року.

Постановою державного виконавця від 15.11.2011 року виконавчі листи направлені для виконання за місцем роботи позивача, Полтавський педагогічний університет ім. В.Г. Короленка, де аліменти відраховувались своєчасно, без затримки.

Відповідно до договору дарування від 12.01.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Губреєвою Ю.М., ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 .

Встановлено, що у 2014 року відповідач неодноразово зверталась до виконавчої служби із вимогою про стягнення з позивача аліментів, посилаючись на те, що він отримав у 2012 році додатковий дохід від ФОП ОСОБА_4 у розмірі 41 839,84 грн., а також у період з 06.01.2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 отримував дохід в ПП «Оптима-Ресірс». Заяви про отримання ним додаткового доходу у 2012 році у вказаному розмірі неодноразово перевірялись державним виконавцем.

Державний виконавець робив запити щодо отримання позивачем доходу у ФОП ОСОБА_4 , однак ці дані не підтвердились та відповідачеві відмовили у нарахуванні заборгованості по аліментам за 2012 рік.

18.06.2019 року державний виконавець отримав повідомлення від приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Цвітохи Ю.М. (попереднє прізвище Губреєва Ю.М. ) про те, що в першому кварталі 2012 року нею був посвідчений договір дарування квартири на ім`я ОСОБА_2 , дар оцінений в 41 839.34 грн.

Зазначена приватним нотаріусом інформація щодо посвідченого нею договору дарування стала підставою для нарахування боргу по аліментам за 2012 рік.

12.12.2019 року державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтава Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Суми) Магда І.Г. у виконавчому провадженні ВП №22436248 нарахував заборгованість по аліментам у розмірі 8 367,86 грн. та постановою від 28.01.2020 року звернув стягнення по цій заборгованості на заробіток ОСОБА_2 , який він отримує в Полтавському Національному Педагогічному Університеті ім. В.Г. Короленка.

02.07.2020 року державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Полтава Північно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції ( м. Суми) В. П. Пальок ВП № 17934240 нарахував заборгованість по аліментам у розмірі 10 459,83 грн. та постановою від 02.07.2020 року звернув стягнення по цій заборгованості на заробіток, який позивач отримує в Полтавському Національному. Педагогічному Університеті ім. В.Г. Короленка.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що у ОСОБА_2 відсутня заборгованість по аліментам за 2012 рік, яка нарахована із вартості майна отриманого ним в дар від члена сім?ї першого ступеня спорідненості, в даному випадку, його матері. За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Згідно з ч.1 ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» установлено, що розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Відповідно до ч. 4 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику, зокрема за заявою сторін виконавчого провадження.

У частині 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що спір щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Спори щодо сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи. Залежно від предмета та суті вимог така заява може розглядатися у порядку, передбаченому Розділом VII ЦПК УКраїни, або у позовному провадженні.

Відповідно до ч.4 ст.195 Сімейного кодексу України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом.

Виходячи зі змісту вищенаведених законодавчих норм, спір щодо розміру заборгованості за аліментами виникає між стороною виконавчого провадження (стягувачем та/чи боржником) і державним виконавцем, до компетенції якого законодавець відніс обчислення розміру заборгованості за аліментами.

Отже, спір щодо визначення розміру аліментів підлягає вирішенню судом в позовному провадженні з обов?язковим залученням до розгляду справи стягувача за виконавчим листом та державного виконавця, до компетенції якого законодавець відніс обчислення розміру заборгованості за аліментами.

Відповідно до частини четвертої статті 263ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 січня 2021 року у справі № 2-751/2007 (провадження № 61-15422св20) зазначено, що спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються як у порядку позовного провадження, так і в порядку контролю за виконанням судового рішення.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 лютого 2021 року в справі № 125/2525/18 (провадження № 61-13525св20) зроблено висновок, що «спір щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи. Залежно від предмета та суті вимог така заява може розглядатися у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, або у позовному провадженні».

Враховуючи те, що боржником оскаржується розмір заборгованості зі сплати аліментів, колегія суддів вважає, що позивачем правильно обрано спосіб захисту своїх порушених прав, а саме звернення до суду у порядку позовного провадження про визначення розміру заборгованості по аліментах.

Разом з цим, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 є належним відповідачем у вказаній справі, оскільки спір щодо розміру заборгованості по аліментах стосується її особисто, бо вона є стягувачем у виконавчому провадженні та отримує аліменти. Крім того, з наданих матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 особисто ініціювала питання щодо нарахування заборгованості боржнику ОСОБА_2 із вартості подарованої йому квартири.

Таким чином, доводи апелянта про те, що позивачем обрано не вірний спосіб захисту, а ОСОБА_1 є неналежним відповідачем у даній справі, а також те, що вона не може відповідати за вказаними позовними вимогами є безпідставними.

За таких обставин є необґрунтованими і доводи відповідача, щодо порушення судом підсудності розгляду справи, оскільки зважаючи на те, що ОСОБА_2 звернувся у порядку позовного провадження, підсутність справи визначається у порядку передбаченому ст.27 ЦПК України, за місцем проживання відповідача.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 р. N 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб» (пункт 12 , підпункт 9) встановлено, що утримання аліментів не провадиться з вартості безкоштовного надання квартир та комунальних послуг.

Судом встановлено, що позивач отримав квартиру в дар безоплатно, отже, нарахувавши, заборгованість із вартості подарованої йому квартири, порушені вимоги пункту 12 підпункту 9 «Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 р. № 146.

Верховний суд у складі Об?єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 25 січня 2021 року (справа №758/10761/13-ц) виклав наступну правову позицію:

«…..Відповідно до статті 81 СК України перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджується Кабінетом Міністрів України.

У пункті 12 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів визначені види доходів, з яких не провадиться утримання аліментів, перелік яких є вичерпним.

Утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків (пункт 13 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів).

Частиною першою статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Відповідно до підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід, до якого включається зокрема і дохід від операцій з майном, розмір якого визначається відповідно до статті 172 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 172.1 статті 172 ПК України дохід, отриманий платником податку від продажу (обміну) не частіше одного року протягом звітного податкового року житлового будинку, квартири або їх частини, кімнати садового (дачного) будинку (включаючи земельну ділянку, на якій розташовані такі об`єкти, а також господарсько-побутові споруди та будівлі, розташовані на такій земельній ділянці), а також земельні ділянки, що не перевищує норми безоплатної передачі, визначені статтею 121 Земельного кодексу України залежно від її призначення. Та за умови перебування такого майна у власності платника податку понад три роки, не оподатковуються. Умова щодо перебування такого майна у власності платника податку понад три роки не розповсюджується на майно, отримане платником у спадщину.

Таким чином, положення пункту 172.1 статті 172 ПК України містить виключення із загального правила, визначеного підпунктом 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 ПК України щодо визначення будь-якого доходу отриманого резидентами або нерезидентам від будь-яких видів діяльності на території України, зокрема, доходу, отриманого від продажу рухомого та нерухомого майна, який підлягає оподаткуванню.

Отже, доходи боржника, які звільнені від оподаткування, не належать до бази відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника, які підлягають стягненню у виконавчому провадженні…..».

Що стосується оподаткування договорів дарування, то відповідно до п. 174.6 ст. 174 Податкового Кодексу України, майно, одержане платником податку як подарунок, обкладається ПДФО згідно з правилами, встановленими для оподаткування спадку. Базою оподаткування при цьому є дохід у вигляді вартості успадкованого майна (кошти, майно, майнові чи немайнові права), а податкова ставка залежить від особи обдарованого.

Якщо одержувачем подарунку є член сім`ї першого ступеня спорідненості (діти, подружжя, батьки), то подарунок обкладається за нульовою ставкою. Такими особами, згідно з пп. 14.1.263 п. 14.1 ст. 14 ПК України, вважаються батьки, чоловік або дружина, діти (у тому числі усиновлені).

Отже, вказані норми Податкового Кодексу України встановлюють, що майно отримане по договору дарування між членами сім?ї першого ступеню споріднення не оподатковується.

Та обставина, що договір дарування, який укладений між його матір?ю та ним не оподатковувався підтверджується довідкою податкової інспекції, з якої убачається, що по вказаному договору сума податку становить нуль. Тобто, отримана позивачем в дар квартира не є доходом, який оподатковується, а тому із вартості отриманої ним в дар квартири не можуть бути стягнуті аліменти.

Рішення державних виконавців про те, що вартість отриманої позивачем в дар квартири, договір дарування якої відбувся між особами першого ступеня спорідненості, є його доходом, суперечить нормам Податкового кодексу, Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб є незаконним, оскільки всупереч нормам Конституції України вони діяли не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи вищевикладене, у ОСОБА_2 відсутня заборгованість по аліментам за 2012 рік, яка нарахована із вартості майна отриманого ним в дар від члена сім?ї першого ступеня спорідненості, в даному випадку, його матері.

Доводи апелянта про те, що постанова Верховного суду від 25 січня 2021 року (справа №758/10761/13-ц) стосується продажу нерухомого майна не можуть бути прийняті до уваги, бо Верховний Суд категорично визначив, що доходи боржника, які звільнені від оподаткування, не належать до бази відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника, які підлягають стягненню у виконавчому провадженні.

Також, не заслуговують на увагу доводи апрелянта про те, що витрати позивача на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн. є завищеними та неспівмірні зі складністю даного спору, оскільки під час розгляду справи відповідач взагалі не заперечувала проти розміру витрат на професійну правничу допомогу, а просто заперечувала проти позову.

Таким чином доводи, які викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги судом апеляційної інстанції, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Тому, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому задоволенню вони не підлягають.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких відносяться і витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України), відповідно до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України: у разі задоволення позову покладаються на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. «в» п.4 ч.1 ст. 382 ЦПК України, постанова апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Так, приподачі відзиву на апеляційну скаргу позивачем ОСОБА_2 заявлено клопотання про стягнення з відповідача ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн. На підтвердження розміру понесених ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції надано: квитанцію про сплату гонорару у розмірі 1000,00 грн. за складання відзиву на апеляційну скаргу.

Враховуючи, що вказаною постановою суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Київського районного суду м. Полтави від 31 березня 2021 року залишено без змін, а тому з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_2 необхідно стягнути суму понесених ним судових витрат на правову допомогу у розмірі 1000,00 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 31 березня 2021 року- залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 1000,00 (одна тисяча) гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 01 липня 2021 року.

Головуючий суддя : __________________ Г.Л. Карпушин

Судді: _______________ С.А. Гальонкін _______________ Л.М. Хіль