ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 595/90/21Головуючий у 1-й інстанції Тхорик І.І.
Провадження № 22-ц/817/735/21 Суддя - доповідач - Храпак Н.М.
Категорія - 310020000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Дикун С. І., Парандюк Т. С.,

за участю секретаря - Денисюк В.А.

та сторін: представника позивача ОСОБА_1 адвоката Гнатюк Д.С., відповідача ОСОБА_2 та його представника адвоката Гриньо М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №595/90/21 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Гнатюк Діани Сергіївни на ухвалу Бучацького районного суду Тернопільської області від 13 травня 2021 року про закриття провадження, ухвалену суддею Тхорик І.І., повний текст якої складений 17 травня 2021 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Городоцький районний відділ Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

у січні 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Городоцький районний відділ Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у сумі 31 277,80 гривень, а саме: за виконавчим листом №595/776/14-ц від 16 квітня 2014 року у розмірі 1 277,80 гривень та за виконавчим документом №595/1164/18 від 30 жовтня 2018 року у розмірі 30 000 гривень.

В обґрунтування вказаного позову ОСОБА_1 зазначила, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, у якому народились діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та який розірвано рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 07.09.2018 року. У зв`язку з невиконанням ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків в частині матеріального утримання дітей, вона була змушена звертатись за захистом права до суду. Так, на підставі судового наказу Бучацького районного суду №595/766/14-у від 16.04.2014 з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дочок ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в розмірі тридцяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 15.04.2014 і до досягнення дітьми повноліття. В подальшому, вона звернулась до суду із вимогою про збільшення розміру аліментів на утримання дітей, в результаті чого на підставі рішення суду Бучацьким районним судом 07.09.2018 видано виконавчий лист №595/1164/18 про стягнення з ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей в розмірі 1 500 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня набрання законної сили рішення суду і до досягнення ними повноліття. За результатами звернення позивачки до Бучацького районного суду з позовом про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів із ОСОБА_2 (справа №595/2067/19), 09.09.2020 судом прийнято рішення про відмову у задоволенні позову. Тернопільським апеляційним судом скасовано рішення Бучацького районного суду від 09.09.2020 та постановлено рішення, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з квітня 2014 року по серпень 2019 року у розмірі 15 005 гривень. З постанови суду також вбачається, що заборгованість відповідача зі сплати аліментів по виконавчому листі №595/776/14-ц від 16.04.2014 за період з квітня 2014 року по жовтень 2018 року складає 16 282,80 грн, а тому у відповідності до ч.1 ст.196 СК України позивач має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 16 282,8 гривень. Оскільки з відповідача вищенаведеною постановою стягнуто лише 15 005 гривень, то з відповідача підлягає до стягнення ще 1 277,80 гривень (16 282,80 15 005 = 1 277,80) пені. Крім того, в постанові апеляційного суду зазначено, що враховуючи те, що заборгованість відповідача по сплаті аліментів за виконавчим листом №595/1164/18 від 30.10.2018 відповідно до наданого розрахунку заборгованості від 20.09.2019, починаючи з жовтня 2018 року, станом на липень 2019 року становила 30 000 гривень, вона має право на стягнення неустойки (пені) у відповідності до ч.1 ст.196 СК України в розмірі 30 000 гривень. Таким чином, вказує про те, що факт заборгованості по сплаті аліментів, факт прострочення сплати аліментів, факт наявності та нарахування пені за несвоєчасну сплату аліментів встановлений Тернопільським апеляційним судом повторному доведенню не підлягає.

Ухвалою Бучацького районного суду Тернопільської області від 11 лютого 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Городоцький районний відділ Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів (а.с. 32).

25 лютого 2021 року ОСОБА_2 подав до суду відзив та заяву про закриття провадження у справі, у зв`язку з тим, що позивачка ОСОБА_1 15 січня 2021 року повторно звернулася до суду з позовною заявою, що стосується спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, з приводу якого Тернопільським апеляційним судом 10 грудня 2020 року ухвалено судове рішення, яке набуло законної сили (а.с. 44).

Ухвалою Бучацького районного суду Тернопільської області від 13 травня 2021 року клопотання відповідача ОСОБА_2 про закриття провадження у справі задоволено.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Городоцький районний відділ Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів закрито (а.с. 113-115).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Гнатюк Діана Сергіївна просить скасувати ухвалу Бучацького районного суду Тернопільської області від 13 травня 2021 року у справі №595/90/21 про закриття провадження у справі та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, у клопотанні ОСОБА_2 про закриття провадження у справі відмовити повністю, посилаючись на те, що вона є незаконною, необґрунтованою, суд не виконав всі вимоги цивільного судочинства та не вирішив справу згідно із законом, ухвалене не на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, грубо порушив вимоги цивільного процесу.

В обґрунтування апеляційної скарги представник ОСОБА_1 адвокат Гнатюк Д.С. зазначила, що відповідач не врахував, що спір розглядається між тими самими сторонами, але не про той самий предмет і не ті ж підстави, тобто вони зовсім різні. У рішенні Бучацького районного суду Тернопільської області від 09 вересня 2020 року у справі №595/2067/19, на яке подавалася апеляційна скарга ОСОБА_1 , і постановою Тернопільського апеляційного суду було задоволено апеляційну скаргу та стягнуто з ОСОБА_2 на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з квітня 2014 року по серпень 2019 року у розмірі 15 005 гривень, був встановлений факт заборгованості і вказано лише судовий наказ №595/766/14-ц. Апеляційний суд зазначив, що враховуючи те, що заборгованість відповідача по сплаті аліментів за виконавчим листом №595/1164/18 від 30 жовтня 2018 року станом на липень місяць 2019 року становить 30 000 гривень, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у відповідності до ч.1 ст.196 СК України в розмірі 30 000 гривень. Тобто, дана заборгованість встановлена лише у засіданні Тернопільського апеляційного суду і висвітлена у постанові від 10 грудня 2020 року у справі №595/2067/19, однак не стягнута, так як апеляційна інстанція не може вийти за межі розгляду справи (позовної заяви та апеляційної скарги). Тому, суд виніс оскаржувану ухвалу неправомірно, адже, тепер сума стягується за іншим виконавчим документом, а саме: №595/1164/18 від 30 жовтня 2018 року.

Від представника ОСОБА_2 адвоката Гриньо Михайла Івановича надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу представника позивача Адвоката Гнатюк Діани Сергіївни залишити без задоволення, а ухвалу Бучацького районного суду Тернопільської області без змін, посилаючись на те, що апеляційна скарга є необґрунтованою, безпідставною та задоволенню не підлягає, оскільки викладені в ній доводи жодним чином не спростовують правильних висновків суду та не можуть слугувати підставою до скасування, а судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права. Вказує, що позивачка ОСОБА_1 в жовтні 2019 року вже зверталася до суду з аналогічною позовною заявою про стягнення з відповідача ОСОБА_2 неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , по двох виконавчих документах, а саме: по примусовому виконанню судового наказу №595/766/14-ц від 16.04.2014 року виданого Бучацьким районним судом Тернопільської області у період з 15.04.2014 року по 30.10.2018 року та по примусовому виконанню виконавчого листа №595/1164/18 від 30.10.2018 року виданого Бучацьким районним судом Тернопільської області у період з 30.10.2018 року по 01.08.2019 року та за загальний період з 15 квітня 2014 року по 01 серпня 2019 року. Крім цього, рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 09.09.2020 року на яке покликається апелянт, скасоване Постановою Тернопільського апеляційного суду від 10.12.2020 року, а отже, не має жодної юридичної сили. Тому, жодних правових підстав для повторного винесення судом рішення у даній справі №595/90/21 за двома виконавчими документами і за який судом вже ухвалено рішення, яке набуло законної сили і виконано відповідачем немає.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Городоцький районний відділ Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) своїм правом на відзив не скористалася.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Гнатюк Д.С. апеляційну скаргу підтримала, зіславшись на доводи, викладені в ній.

ОСОБА_2 та його представник - адвокат Гриньо М.І. апеляційної скарги не визнали, вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою.

Заслухавши пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів.

Відповідно до ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Закриваючи провадження у цивільній справі, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки позивач ОСОБА_1 , як у своїй позовній заяві, так і її представник у суді апеляційної інстанції заявляли вимогу сплати ОСОБА_2 пені в сумі 15 005 гривень за прострочення по сплаті аліментів за період прострочених виплат на утримання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , тому саме така сума підлягала до стягнення в межах заявлених позовних вимог. За даними постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №64363736 від 08 лютого 2021 року, головним державним виконавцем Городецького районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Львів) Копитко Ю.Ю., виконавче провадження з примусового виконавчого листа №595/2067/19, виданого 18.01.2012 року Тернопільським апеляційним судом про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з квітня 2014 року по серпень 2019 року у розмірі 15 005 грн, закінчено, оскільки заборгованість, виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій сплачено в повному обсязі. Посилання представника позивача на той факт, що підстави звернення до суду з даним позовом інші, оскільки постановою Тернопільського апеляційного суду стягнуто пеню за прострочення сплати аліментів, виходячи із заборгованості зі сплати аліментів лише за виконавчим листом №595/776/14-у від 16.04.2014 суд оцінює критично, оскільки зі змісту вищевказаної постанови вбачається, що позивач просила стягнути з відповідача пеню за прострочення аліментів саме за період з квітня 2014 року по серпень 2019 року, що включає і період заборгованості по аліментах за іншим виконавчим листом №595/1164/18 від 30.10.2018. За таких обставин, виходячи з характеру спірних правовідносин, складу сторін та обраного позивачем способу захисту, оскільки позивач вже зверталась до суду із аналогічним позовом та постановою Тернопільського апеляційного суду прийнято рішення з приводу спору між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 предметом якого слугувало стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з квітня 2014 року по серпень 2019 року, підставою якого була заборгованість по сплаті аліментів за виконавчим листом №595/776/14-ц від 16.04.2014 (з квітня 2014 року по жовтень 2018 року) та виконавчим листом (№595/1164/18 від 30.10.2018 (з жовтня 2018 року по серпень 2019 року) що свідчить про те, що спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав вирішено судом шляхом ухвалення відповідного судового рішення.

Колегія суддів, з даним висновком суду першої інстанції повністю погодитися не може, оскільки порушено норми процесуального права.

Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За змістом пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Згідно з частиною другою статті 256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих сами підстав не допускається.

З матеріалів справи вбачається, що в листопаді 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки за прострочення аліментів в сумі 15005 грн. за період з квітня 2014 року по липень 2019 року, яка виникла внаслідок несвоєчасної сплати аліментів на двох неповнолітніх дітей на підставі виконавчого листа № 595/776/14-ц від 16.04.2014 та виконавчого листа № 595/1164/18 від 30.10.2018.

Рішенням Бучацького районного суду від 09.09.2020 в позові відмовлено.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 10 грудня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 09 вересня 2020 року скасовано.

Постановлено нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з квітня 2014 року по серпень 2019 року у розмірі 15 005 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 2 102 гривні (а.с. 138-142).

З мотивувальної частини постанови вбачається, що за період з квітня 2014 року по жовтень 2018 року сума нарахованої пені за несплату аліментів становить 157 721, 44 грн. Однак, враховуючи те, що заборгованість відповідача по сплаті аліментів за виконавчим листом № 595/776/14-ц від 16.04.2014 станом на жовтень 2018 року, тобто до ухвалення судом рішення про зміну розміру аліментів становить 16282,80 грн, тому одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у відповідності до ч.1 ст.196 СК у розмірі 16281,80 грн.

Також аналогічний розрахунок пені судом проведено і по виконавчому листі № 595/1164/18 від 30.10.2018. За підсумками загальна сума нарахованої пені за несплату аліментів за період з жовтня 2018 року по липень 2019 року становить 49500 грн. Враховуючи те, що заборгованість відповідача за вказаним листом станом на липень 2019 року становить 30000 грн., одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у відповідності до ч.1 ст.196 СК у розмірі 30000 грн.

Оскільки позивач ОСОБА_1 як у своїй позовній заяві, так і її представник в суді апеляційної інстанції заявляли вимогу щодо сплати ОСОБА_2 пені в сумі 15 005 гривень за прострочення по сплаті аліментів за період прострочених виплат на утримання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , тому, саме вказана сума підлягала стягненню в межах заявлених позовних вимог.

При цьому, судом встановлено, що право позивача ОСОБА_1 порушено, з огляду на те, що позивачем невірно застосовано правило нарахування пені за кожним простроченим місячним платежем, проте в межах заявлених вимог суд стягнув лише 15 005 гривень, а щодо стягнення 31 277,80 гривень неустойки (пені) судом не вирішено.

Отже, ОСОБА_1 вправі була звернутися до суду про стягнення неустойки (пені) у розмірі 31 277,80 гривень, а саме: за виконавчим листом №595/776/14-ц від 16 квітня 2014 року у розмірі 1 277,80 гривень та за виконавчим документом №595/1164/18 від 30 жовтня 2018 року у розмірі 30000 гривень за прострочення по сплаті аліментів.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Гнатюк Діани Сергіївни слід задовольнити, а ухвалу Бучацького районного суду Тернопільської області від 13 травня 2021 року про закриття провадження скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи те, що спір між сторонами не вирішений, тому питання розподілу судового збору є передчасним.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 379, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Гнатюк Діани Сергіївни задовольнити.

Ухвалу Бучацького районного суду Тернопільської області від 13 травня 2021 року про закриття провадження скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 02 липня 2021 року.

Головуючий

Судді