Житомирський апеляційний суд
Справа №283/1870/20 Головуючий у 1-й інст. Тимошенко А. О.
Категорія 39 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Галацевич О.М.

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу №283/1870/20 за позовом Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 03 лютого 2020 року, яке ухвалено суддею Тимошенко А.О. м. Малині

встановив:

У вересні 2020 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача кредитну заборгованість в розмірі 31080,09 грн та понесені судові витрати у розмірі 2102 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04 жовтня 2007 року між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем було укладено договір шляхом підписання заяви про приєднання до Договору №б/н про надання банківських послуг, згідно якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Проте, остання прострочила виконання зобов`язань за цим Договором щодо погашення заборгованості за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 19 травня 2020 року утворилась заборгованість в розмірі 31080,09 грн, яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 24884,09 грн та заборгованості за простроченими відсотками в сумі 6196,00 грн.

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 03 лютого 2020 рокуу задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, представник АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити. При цьому зазначив, що ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції не звернув увагу на те, що банк надав відповідачу кредит, який остання не повернула, а тому підстав для відмови у стягненні заборгованості за простроченим тілом кредиту, а також відсотками, які позивач мав право нараховувати за користування кредитними коштами, не було. Крім того, судом не прийнято до уваги погоджену сторонами та підписану відповідачем 24.10.2007 Довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна 30 днів пільгового періоду», відповідно до якої сторони погодили розмір відсоткової ставки 3% на місяць (36% річних). Наведені дії, на думку апелянта, свідчать про згоду відповідача з умовами кредитування. Також зазначає, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні вимоги про стягнення суми простроченого тіла кредиту не звернув уваги на ту обставину, що відповідно до наданого Банком розрахунку, відповідач допускав прострочення повернення суми використаного ліміту, у зв`язку з чим дана сума кредиту перейшла у прострочене тіло кредиту.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу відповідач просила апеляційну скаргу відповідача відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін. При цьому зазначила, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки суд першої інстанції під час розгляду справи вірно встановив обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір у відповідності з нормами чинного законодавства.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено, що 04 жовтня 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений договір, що підтверджується Заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, яка містить її анкетні дані та підпис (а.с.75).

Позивач посилався на те, що відповідач не виконує свої зобов`язання за договором та станом на 19 травня 2020 року має заборгованість у загальному розмірі 31080,09 грн, яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 24884,09 грн та заборгованості за простроченими відсотками в сумі 6196,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із необґрунтованості вимог банку, оскільки позивач не довів наявність підстав для стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту та простроченими відсотками. Крім того, банк не довів під час розгляду справи, що фактично отримані відповідачем кошти в добровільному порядку не повернуті.

Проте такий висновок суду є помилковим виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Спірний договір укладений між сторонами шляхом підписання Анкети-Заяви, у якій зазначено, що вона разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становить договір про надання банківських послуг.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки відповідач належним чином не виконувала передбачені договором умови щодо своєчасного погашення кредиту, станом на 19 травня 2020 року виникла заборгованість за договором, розмір якої, згідно з наданим позивачем в суді першої інстанції розрахунком, за простроченим тілом кредиту становить 24884,09 грн.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що на користь Банку не підлягає стягненню заборгованість за простроченим тілом кредиту.

З матеріалів справи слідує, що Банком на підтвердження обґрунтування позову, суду першої інстанції, крім розрахунку заборгованості, надано виписку по рахунку, яка має статус первинного документа, що підтверджується Переліком типових документів, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012року №578/5. Зазначена виписка є належним доказом отримання та користування відповідачем кредитними коштами, у ній зазначені всі операції з часу активації кредитної картки зі зняття грошових коштів, погашення заборгованості, яка відповідачем не спростована (а.с.62-72).

Також до позовної заяви була надана довідка про встановлення кредитного ліміту в розмірі з 500,00 грн. до 13200,00 (а.с.73) та довідка про видачу двох кредитних карток за договором, строк дії останньої до 31 липня 2019 року (а.с.74).

Крім того ухвалюючи рішення суд першої інстанції не звернув увагу на те, що прострочене тіло кредиту це частина використаного кредитного ліміту або вся сума використаного кредитного ліміту, що на конкретну дату мало бути погашено відповідачем, але не погашено або погашено не в повному обсязі.

Відповідно до наданого Банком розрахунку, відповідач допускав прострочення повернення суми використаного ліміту на конкретну дату, у зв`язку з чим сума неповернутого тіла кредиту перейшла у прострочене тіло кредиту.

Проте, вирішуючи спір, суд першої інстанції зазначені обставини не врахував, у зв`язку із чим дійшов неправильного висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача фактично отриманих, використаних, але не повернутих ним Банку коштів. Отже, враховуючи вищенаведене, а також ті обставини, що належним чином відповідач не виконувала умови кредитного договору, фактично отримані та використані кошти в добровільному порядку банку не повернула, а також з урахуванням частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення прав банку, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення суми заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 24884,09 грн є помилковим.

Крім того, вирішуючи спір, районний суд зробив неправильний висновок про відсутність правових підстав для стягнення на користь банку суми заборгованості, вважаючи внесені відповідачем кошти такими, що сплачені на погашення лише тіла кредиту в межах встановленого кредитного ліміту, оскільки суд не послався на докази, які б свідчили про обґрунтованість зарахування таких сум за заявою сторони саме на погашення тіла кредиту, чи на наявність таких узгоджених сторонами умов укладеного кредитного договору. При цьому суд не врахував, що зарахування зустрічних вимог згідно частини другої статті 601 ЦК України може здійснюватися лише за заявою однієї із сторін, а не за ініціативою суду.

Також колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення заборгованості за відсотками виходячи з наступного.

У ч.1 ст. 638 ЦК України закріплена норма, згідно з якою договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Спірний договір укладений між сторонами шляхом підписання заяви, у якій зазначено, що вона разом із пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становить договір про надання банківських послуг. Зі змісту даної заяви слідує, що сторони дійшли згоди щодо відсоткової ставки, яка визначена у розмірі 3% на місяць (36% річних) (а.с.75).

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Проте, при вирішенні питання щодо стягнення заборгованості зі сплати відсотків, колегія суддів дійшла висновку, що наданий банком розрахунок суми заборгованості суперечить умовам договору та не узгоджується з вимогами законодавства, оскільки нарахування Банком відсотків в даному випадку здійснювалось на тіло кредиту та відсотки.

Таким чином, заборгованість зі сплати відсотків становить 569,40 грн. (24884,09х36%:365х232=569,40, з яких: 24884,09 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 36% - відсоткова ставка на рік; 365 кількість днів у році; 232 - сумарна кількість днів, за які нарахована заборгованість за відсотками). Вказана сума заборгованості за відсотками підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, як і заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі 24884,09 грн.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду про відмову у задоволенні позовних вимог підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову АТ КБ «Приватбанк» з вищевказаних підстав.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (81,8%) в сумі 1719,44 грн.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк»задовольнити частково.

Рішення Малинського районного суду Житомирської області від 03 лютого 2020 року скасувати та ухваливши нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1-д, ) заборгованість за договором б/н від 04.10.2007 в сумі 25453,49 грн та судові витрати в сумі 1719,44 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді