ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2732/21 Справа № 171/1292/19 Суддя у 1-й інстанції - Чумак Т. А. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання-Кислиця І.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач-Публічне акціонерне товариство «БАНК КАМБІО»

треті особи на стороні відповідача державний реєстратор Комунального підприємства «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільської ради Дніпропетровської області Ковальов Сергій Вадимович, Національний банк України,

розглянувши у відкритому судовому засіданні,в режимі відеоконференції, порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення Публічного акціонерного товариства «БАНК КАМБІО» з ринку, адвоката Кибець Романа Романовича на рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2020 року, ухваленого суддею Чумак Т.А. в місті Апостолове Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 06 листопада 2020 року,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Апостолівського районного суду Дніпропетровської області з позовом до Публічного акціонерного товариства «БАНК КАМБІО», ОСОБА_2 , треті особи на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «ТАБ ЮА», державний реєстратор Комунального підприємства «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільської ради Дніпропетровської області Ковальов Сергій Вадимович, про скасування рішення про державну реєстрацію припинення права власності, скасування рішення про державну реєстрацію права власності, визнання торгів недійсними та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Ухвалою суду від 27.01.2020 року до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено Національний банк України.

Вказаною ухвалою суду також задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_3 , провадження у справі в частині вимог до ОСОБА_2 про визнання торгів недійсними закрито, виключено з числа учасників справи третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ТОВ «ТАБ ЮА» та замінено неналежного відповідача ОСОБА_2 на належного відповідача ПАТ «БАНК КАМБІО» в частині позовних вимог про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно (т.2, а.с.110-114).

27.03.2020 року позовні вимоги були уточнені (т.2, а.с.234-242), до участі у справі у якості співвідповідача позивачем залучено ОСОБА_4 та залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ТОВ «Закупки.Пром.УА».

Ухвалою суду від 13.10.2020 року задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_3 , провадження у справі в частині вимог до ОСОБА_4 про визнання торгів недійсними закрито, виключено з числа учасників справи третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ТОВ «Закупки.Пром.УА» та замінено неналежного відповідача ОСОБА_4 на належного відповідача ПАТ «БАНК КАМБІО» в частині позовних вимог про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно (т.3, а.с.223-225).

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що їй на праві власності належить нежитлове приміщення, будинок пивного бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 35,2 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер 3).

Вказаний об`єкт нерухомості перебував в іпотеці у ПАТ «БАНК КАМБІО» на підставі Договору іпотеки №15/05-2013-9 від 11.05.2013 р., що посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Чорною О.С. та зареєстрований за №897.

У вересні 2014 року у зв`язку з повним погашенням кредитних зобов`язань за кредитним договором договори іпотеки було припинено, про що було внесено відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у зв`язку з чим права ПАТ «БАНК КАМБІО» як іпотекодержателя на вказаний об`єкт нерухомості було припинено, що підтверджується копією листа банку від 24.09.2014 року та копією договору про припинення/розірвання договору іпотеки.

З 05.12.2014 р. на підставі постанови Правління Національного банку України №782 від 04.12.2014 р. виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №140 від 04.12.2014 р. про початок процедури виведення ПАТ «БАНК КАМБІО» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України №144 від 27.02.2015 р. виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення №46 від 02.03.2015 р. про початок з 02.03.2015 р. процедури ліквідації Банку.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду №900 від 29.03.2018 р. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Банку призначено Северина Ю.П.

Наказом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Банку Северина Ю.П. №109 від 18.07.2018 р. було затверджено Акт Комісії з перевірки правочинів (договорів) на предмет нікчемності від 18.07.2018 року, яким виявлено ознаки нікчемності, передбачені в п.7 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», в правочинах, в т.ч. щодо спірного нерухомого майна: правочин щодо відступлення/розірвання/припинення Договору іпотеки №15/05-2013-9 від 11.05.2013 р., посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Чорною О.С., зареєстрований за №897.

У подальшому державний реєстратор Комунального підприємства «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільської ради Дніпропетровської області Ковальов Сергій Вадимович на підставі наказу №109 від 18.07.2018 р. Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Камбіо» Северина Ю.П. здійснив реєстрацію права власності на належний позивачу об`єкт нерухомості за відповідачем - ПАТ «БАНК КАМБІО», припинивши право власності на нього позивача.

При цьому позивач вказує на те, що відповідачем всупереч вимог ч.2 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом дії тимчасової адміністрації не здійснено перевірки на предмет виявлення правочинів, що є нікчемними, натомість вказана перевірка була здійснена лише під час ліквідації банку, що є істотним порушенням визначеної законом процедури.

Також вказує на те, що лише за наявності рішення суду, яке набрало законної сили, можна було застосовувати до позивача будь-які наслідки недійсності нікчемного правочину, що повністю узгоджується із правовою позицією ВП ВС у справі №826/1476/15, №910/12294/16.

У той же час наказ Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію не належить до підстав припинення чи виникнення права власності.

Водночас позивач зазначає про те, що на момент направлення банком позивачу повідомлення про нікчемність правочинів щодо відступлення/розірвання/припинення договорів іпотеки сплинув строк позовної давності щодо застосування наслідків недійсності правочинів.

Позивач вважає, що вказані дії відповідача призвели до порушення її права власності, у зв`язку із чим спірний об`єкт нерухомого майна вибув з володіння позивача як власника не з її волі, а тому вказане майно підлягає витребуванню з чужого володіння.

При цьому позивач посилається на те, що на даний час його право власності на нежитлове приміщення не визнається та оспорюється відповідачем, а тому як власник вказаного об`єкту нерухомого майна він має право на звернення до суду за захистом свого права власності шляхом його визнання згідно ст.392 ЦК України.

Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «БАНК КАМБІО», треті особи на стороні відповідача - державний реєстратор Комунального підприємства «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільської ради Дніпропетровської області Ковальов Сергій Вадимович, Національний банк України, про скасування рішення про державну реєстрацію припинення права власності, скасування рішення про державну реєстрацію права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння задоволені.

Скасовано рішення державного реєстратора КП «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільської ради Дніпропетровської області Ковальова Сергія Вадимовича про державну реєстрацію припинення права власності ОСОБА_1 , а саме: рішення про державну реєстрацію переходу прав власності - повне відчуження, індексний номер рішення: 45515090 від 14.02.2019 року 08:04:31, ОСОБА_5 , КП «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільської ради Дніпропетровської області, щодо нежитлового приміщення, будинок пивного бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 35.2 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3).

Скасовано рішення державного реєстратора КП «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільської ради Дніпропетровської області Ковальова Сергія Вадимовича про реєстрацію права власності ПАТ «БАНК КАМБІО» (), а саме: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 45515090 від 14.02.2019 року 08:00:18, ОСОБА_5 , КП «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільської ради Дніпропетровської області, щодо нежитлового приміщення, будинок пивного бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 35.2 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3). Номер запису про право власності: 30281780.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на нежитлове приміщення, будинок пивного бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 35.2 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3).

Витребувано нежитлове приміщення, будинок пивного бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 35.2 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3) з чужого незаконного володіння ПАТ «БАНК КАМБІО».

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «БАНК КАМБІО» на користь ОСОБА_1 2569.8 грн. сплаченого судового збору.

Відповідач ПАТ «Банк Камбіо», будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність судового рішення, ухваленого з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

При цьому, скаржник зазначає, що пріоритетним у вирішенні питання спірних правовідносин у даній справі є положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом у правовідносинах цієї цивільної справи.

Скаржник зазначає, що після запровадження процедури тимчасової адміністрації банку на Фонд або його уповноважену особу покладається обов`язок вжити заходів щодо забезпечення збереження активів банку, запобігання втрати майна та збитків банку, передбачених ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (надалі Закону).

При цьому, скаржник вказує на те, що постановою Правління НБУ від 18.08.2014 р. №510/БТ прийнято рішення про встановлення особливого режиму контролю за діяльністю ПАТ «БАНК КАМБІО» шляхом призначення куратора.

25.09.2014 р. постановою правління НБУ №603/БТ ПАТ «БАНК КАМБІО» віднесено до категорії проблемних.

Постановою правління НБУ від 04.12.2014 р. №782 ПАТ «БАНК КАМБІО» віднесено до категорії неплатоспроможних та наступного дня запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «БАНК КАМБІО».

У подальшому відповідно до постанови Правління НБУ від 27.02.2015 р. №144 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «БАНК КАМБІО».

На виконання вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноваженою особою банку було створено комісію для підготовки, аналізу та узагальнення аналітичної інформації щодо правочинів, укладених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, які можуть містити ознаки нікчемності.

У подальшому за результатами проведеної перевірки було складено акт комісії з перевірки правочинів, який 18.07.2018 р. затверджений наказом №109 та відповідно до якого виявлено ознаки нікчемності у ряді правочинів, які укладались протягом року до моменту введення тимчасової адміністрації банку, зокрема, у договорі поруки №15/05-2013-18 від 03.09.2014 р., укладений між ПАТ «БАНК КАМБІО», ТОВ «Фавор-КР» та громадянкою України ОСОБА_6 ; правочин щодо відступлення/розірвання/припинення договору іпотеки №15/05-2013-9 від 11.05.2013 р., посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Чорною О.С., зареєстрований за №897, іпотекодавець ОСОБА_1 .

При цьому відповідач вказує на те, що в силу вимог чинного законодавства нікчемний правочин - це правочин, недійсність якого встановлена законом та для визнання його недійсним рішення суду не потрібне.

Водночас ст.37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачена можливість Фонду безпосередньо або уповноваженої особи Фонду у разі делегування їй повноважень повідомляти сторони за договорами, зазначених у ч.2 ст.38 даного закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів, а тому Фонд та уповноважена особа має право застосовувати наслідки недійсності нікчемних правочинів.

Скаржник, посилаючись на постанову Правління НБУ від 18.08.2014 р. №510/БТ, вказує на те, що цією постановою Банку було заборонено використовувати для розрахунків у національній валюті прямі кореспондентські рахунку, зобов`язано Банк здійснювати розрахунки в національній валюті виключно через кореспондентський рахунок, відкритий в Національному банку України. Вказує, що на час перерахування грошових коштів в рахунок погашення заборгованості, зазначеною вище постановою для ПАТ «Банк Камбіо» було встановлено ряд обов`язкових обмежень в діяльності Банку, зокрема: здійснювати розрахунки в національній валюті виключно через кореспондентський рахунок, відкритий в Національному банку України.

Наголошує на тому, що приймаючи безготівкове погашення зобов`язань за кредитним договором Банк порушив приписи, встановлені постановою Правління НБУ від 18.08.2014 р. №510/БТ для ПАТ «Банк Камбіо», а тому такі операції є нікчемними, оскільки такі операції є виключно коригуванням структури банківського балансу шляхом зміни обліку грошових зобов`язань, тобто високоліквідних коштів банк не отримав.

Відповідач зазначає, що не отримавши належного виконання зобов`язань за Кредитним договором шляхом отримання грошових коштів через кореспондентський рахунок, відкритий у Національному банку України, та припинивши відповідне зобов`язання, Банк відмовився від власних майнових вимог за Кредитним договором, Іпотечним Договором, Договором застави майнових прав, а тому такі операції є нікчемними, відповідно до п.1 ч.3 ст.38 Закону.

Вказує, що ПАТ «Банк Камбіо» при проведенні правочинів (транзакцій) з перерахування коштів були відсутні належні повноваження для здійснення таких операцій, оскільки цивільна дієздатність була обмежана приписами постанови Правління НБУ від 18.08.2014 р. №510/БТ.

Скаржник зазначає, що Банк, прийнявши виконання зобов`язання за кредитним договором шляхом переобліку коштів з рахунків поручителів (кредиторів банку), надав цим кредиторам переваги у вигляді зміни черговості погашення боргу, які прямо не встановлені для них законодавством чи внутрішніми документами Банку, що зазначено у п.7 ч.3 ст.38 Закону. Таким чином спірні правочини є нікчемними з підстав, встановлених ч.3 ст.38 Закону, а саме п.п.1,2,7.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача, позивач ОСОБА_1 , посилаючись на незгоду з доводами представника скаржника, які є безпідставними, просить оскаржуване судове рішення, як законне і належним чином обґрунтоване залишити без змін, оскільки його ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, залишивши скаргу без задоволення.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача, третя особа Національний банк України, просить задовольнити апеляційну скаргу ПАТ «Банк Камбіо», скасувати рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2020 року, ухвалити нове рішення, яким у повному обсязі відмовити ОСОБА_1 в задоволенні її позовних вимог.

При цьому представник Національного банку України зазначає, що 24 березня 2014 року між ПАТ «БАНК КАМБІО» та НБУ було укладено Кредитний договір №21, відповідно до п.1.1 якого Кредитор надає Позичальнику кредит для збереження ліквідності у сумі 23 000 000.00 грн. В цей же день між вказаними сторонами укладено Договір застави майнових прав № 21/ЗМП, відповідно до п.1.1 якого предметом застави за цим Договором є майнові права за Кредитними договорами, що укладені між Заставодавцем і юридичними та фізичними особами, перелік яких наведений у Додатку №1 до цього Договору (до якого входить Кредитний договір від 07.05.2013 № 15/05-2013, укладений між Заставодавцем та ТОВ «ФАВОР-КР»). На підставі Договору застави майнових прав ПАТ «Банк Камбіо» передало у застову Національному банку майнові права за Кредитним договором від 07.05.2013 №15/05-2013, укладеним між Заставодавцем та ТОВ «ФАВОР-КР», правонаступником якого є ТОВ «Вікторібус», а також усіма забезпечувальними зобов`язаннями до нього.

Вказує, що 03.09.2014 року між ПАТ «Банк Камбіо» та фізичною особою ОСОБА_6 без отримання попередньої письмової згоди Національного банку було укладено договір поруки №15/05-2013-18 в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором №15/05-2013 від 07.05.2013, при цьому зазначає, що Кредитний договір не містив посилань на те, що з метою забезпечення виконання зобов`язань за ним повинен бути укладений договір поруки з ОСОБА_6 , як це встановлено приписами ч.1 ст.548 ЦК України, тому цей договір поруки є недійсним з підстав положень ч.1 ст.203, ст.225 ЦК України.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку представника відповідача ОСОБА_7 , який підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги, просив їх задовольнити з викладених у скарзі підстав, позивача ОСОБА_1 та її представника адвоката Ямкового В.І., які, кожен окремо заперечували проти задоволення скарги відповідача з викладених у відзиві підстав, представника Національного банку України Софіна О.В., який підтримав апеляційну скаргу відповідача з викладених у відзиві підстав, просив скасувати рішення суду першої інстанції в повному обсязі, ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, відзивів на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Cудом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є власником об`єкту нерухомого майна будинку, пивний бар « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 35.2 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 20.09.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Апостолівського РНО Штефан В.В. (т.1, а.с.17-18).

07.05.2013р. між ПАТ «БАНК КАМБІО» (Кредитор) та ТОВ «Фавор-КР» (Позичальник) було укладено кредитний договір № 15/05-2013, відповідно до п.1.1 якого Банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) Позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно п.1.9 вказаного договору зобов`язання за ним забезпечуються нерухомим майном загальною заставною вартістю 4 688 361 грн., зокрема, нежитловим приміщенням, загальною площею 35.6 кв.м., що належить майновому поручителю ОСОБА_1 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т.1, а.с.19-25).

На забезпечення виконання Позичальником зобов`язань по кредитному договору між ПАТ «БАНК КАМБІО» (Іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (Іпотекодавець) 11.05.2013 р. укладено договір іпотеки №15/05-2013-9, відповідно до п.1 якого Іпотекодавець передав Іпотекодержателю в іпотеку нерухоме майно, нежитлове приміщення будинок, пивний бар « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 35.2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (предмет іпотеки) (т.1, а.с.26-29).

Крім того, 03.09.2014 р. між ПАТ «БАНК КАМБІО» (Кредитор), ТОВ «Фавор-КР» (Боржник) та ОСОБА_6 (Поручитель) укладено договір Поруки №15/05-2013-18, відповідно до умов якого Поручитель поручається перед Кредитором за виконання обов`язків Боржником перед Кредитором за кредитним договором №15/05-2013 від 07.05.2013 р., укладеним між Боржником та Кредитором (т.1, а.с.150-151).

Відповідно до постанови Правління НБУ №510/БТ від 19.08.2014 р. призначено з 19.08.2014 р. до 14.02.2015 р. куратора ПАТ «БАНК КАМБІО» (т.1, а.с.136-137).

24.09.2014 р. ПАТ «БАНК КАМБІО» направлено приватному нотаріусу Криворізького міського нотаріального округу Чорній О.С. лист за №400 про вилучення запису про іпотеку в Державному реєстрі Іпотек у зв`язку із повним погашенням кредитних зобов`язань ТОВ «Фавор-КР» перед ПАТ «БАНК КАМБІО» за кредитним договором від 07.05.2013 р. №15/05-2013 та припиненням дії договорів іпотеки, у тому числі договору іпотеки №15/05-2013-9 від 11.05.2013 р., згідно якого в іпотеку передано нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 (т.1, а.с.30).

Постановою Правління НБУ від 25.09.2014 р. №603/БТ ПАТ «БАНК КАМБІО» віднесено до категорії проблемних строком на 180 днів (т.1, а.с.139-141).

16.07.2018 р. ПАТ «БАНК КАМБІО» видано наказ №108, відповідно до якого створено комісію для забезпечення підготовки, аналізу та узагальнення аналітичної інформації щодо правочинів, укладених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку за період з 05.12.2013 р. по 05.12.2014р., які можуть мати ознаки нікчемності (т.1, а.с.132).

18.07.2018 р. ПАТ «БАНК КАМБІО» видано наказ №109, відповідно до якого затверджено Акт Комісії з перевірки правочинів на предмет нікчемності від 18.07.2018 р., згідно з яким у правочинах виявлено ознаки нікчемності та вказано застосувати наслідки нікчемності до вказаних правочинів у відповідності до протоколу №161 засідання малого комітету з управління активами ПАТ «БАНК КАМБІО».

Згідно Додатку №1 до вказаного наказу нікчемними визнано правочини, зокрема, договір поруки №15/05-2013-18 від 03.09.2014, укладений між ПАТ «БАНК КАМБІО», ТОВ «Фавор-КР» та громадянкою України ОСОБА_6 , та правочин щодо відступлення/розірвання/припинення Договору іпотеки №15/05-2013-9 від 11.05.2013, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Чорною О.С. за № 897, предмет іпотеки нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , будинок пивного бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 35.2 кв.м., яке належить майновому поручителю ОСОБА_1 (т.1, а.с.133-135).

04.10.2018 р. ПАТ «БАНК КАМБІО» на адресу позивача направлено повідомлення за №22/2070 про виявлення ознак нікчемності правочинів, у тому числі договору поруки №15/05-2013-18 від 03.09.2014, укладеного між ПАТ «БАНК КАМБІО», ТОВ «Фавор-КР» та громадянкою України ОСОБА_6 , та правочину щодо відступлення/розірвання/припинення договору іпотеки №15/05/2013-9 від 11.05.2013 р., посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Чорною О.С., зареєстрованого за № 897, іпотекодавець ОСОБА_1 , до яких застосовано наслідки нікчемності правочинів, в т.ч. здійснено зворотні транзакції по рахунку за нікчемним правочином (т.1, а.с.31-35).

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, 14.02.2019 р. право власності ОСОБА_1 на нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , припинене та зареєстроване право власності на вказаний об`єкт нерухомості за ПАТ «БАНК КАМБІО».

Дані реєстраційні дії вчинені державним реєстратором Ковальовим С.В. КП «Центр реєстрації та надання послуг» Нивотрудівської сільської ради Дніпропетровської області на підставі повідомлення про нікчемність правочину та застосування наслідків нікчемності №22/2070 від 04.10.2018 р., виданого Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «БАНК КАМБІО» Севериним Ю.П.; рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень ДП УкрПошта; опису вкладення до цінного листа; договору іпотеки №15/05-2013-9 від 11.05.2013 р., посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Чорною О.С. (т.1, а.с.36-40).

Крім того, 12 вересня 2014 року ОСОБА_6 як поручителем було здійснено погашення заборгованості за Кредитним договором № 15/05-2013 від 07 травня 2013 року. В призначені платежу зазначено: «Погашення заборгованості за Кредитним договором №15/05-2013 від 07.05.2013 року на підставі договору поруки №15/05-2013-18 від 03.09.2014 року» (т.1, а.с.144).

24 вересня 2014 р. у зв`язку з повним погашенням кредитних зобов`язань за кредитним договором вказаний договір іпотеки було припинено та/або розірвано, про що було внесено відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у зв`язку з чим права ПАТ «БАНК КАМБІО» як іпотекодержателя на спірний об`єкт нерухомості було припинено.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про повне задоволення, заявлених ОСОБА_1 позовних вимог, на підставі досліджених доказів, наданих сторонами по справі, виходив з того, що право вимоги ПАТ «БАНК КАМБІО» як кредитора за Кредитним договором було припинено у зв`язку з повним виконанням зобов`язання поручителем та боржником, так і за іпотечним договором у зв`язку з виконанням зобов`язання, забезпеченого іпотекою відповідно до приписів Цивільного Кодексу України, судом не встановлено передбачених чинним законодавством підстав для припинення права власності у ОСОБА_1 на нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та підстав для набуття права власності на вказаний об`єкт нерухомості за ПАТ «БАНК КАМБІО».

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції і не може погодитись із доводами відповідача, викладеними в апеляційній скарзі, з огляду на наступне.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобовязаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, дослідивши доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі вважає, що суд першої інстанції у повній мірі з`ясував всі обставини, які мають значення для справи, та виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв`язку із чим рішення в даній справі є законним і належним чином обґрунтованим.

Згідно зі ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Окрім того, відповідно до ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі ст.ст.317,319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач 20.09.2007 року відповідно до договору купівлі-продажу будинку, пивного бару « ІНФОРМАЦІЯ_1 » набула право власності на вказаний об`єкт нерухомості, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на вказаний об`єкт нерухомості було зареєстроване за позивачем у встановленому законом порядку (т.1, а.с.17-18).

Стаття 321 ЦК України встановлює, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

При цьому, відповідно до вимог ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі: 1) відчуження власником свого майна; 2) відмови власника від права власності; 3) припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; 4) знищення майна; 5) викупу пам`яток історії та культури; 6) викупу земельної ділянки у зв`язку із суспільною необхідністю; 7) викупу нерухомого майна у зв`язку з викупом з метою суспільної необхідності земельної ділянки, на якій воно розміщене; 8) звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; 9) реквізиції; 10) конфіскації; 11) припинення юридичної особи чи смерті власника.

Відповідно до ч.2. ст.346 ЦК України право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом.

Водночас, як вбачається із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, право власності позивача на спірний об`єкт нерухомого майна припинено та право власності відповідача на вказаний об`єкт набуто на підставі рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень ДП «УкрПошта»; опису вкладення до цінного листа; договору іпотеки № 15/05-2013-9 від 11.05.2013 р., посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Чорною О.С., повідомлення про нікчемність правочину та застосування наслідків нікчемності, № 22/2070 від 04.10.2018 року, виданого Уповноваженою особою фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «БАНК КАМБІО» Севериним Ю.П.

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він визнаний судом недійсним.

Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Згідно ст.216 даного кодексу недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.

Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

У відповідності до ст.37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право: 1) вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку; 2) укладати від імені банку будь-які договори (вчиняти правочини), необхідні для забезпечення операційної діяльності банку, здійснення ним банківських та інших господарських операцій, з урахуванням вимог, встановлених цим Законом; 3) продовжувати, обмежувати або припиняти здійснення банком будь-яких операцій; 4) повідомляти сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; 5) заявляти від імені банку позови майнового та немайнового характеру до суду, у тому числі позови про винесення рішення, відповідно до якого боржник банку має надати інформацію про свої активи; 6) звертатися до правоохоронних органів із заявою про вчинення кримінального правопорушення в разі виявлення фактів шахрайства та інших протиправних дій працівників банку або інших осіб стосовно банку; 7) залучати до роботи у процесі здійснення тимчасової адміністрації за рахунок банку на підставі цивільно-правових договорів інших осіб (радників, аудиторів, юристів, оцінювачів та інших) у межах кошторису витрат, затвердженого виконавчою дирекцією Фонду. Такі договори можуть бути розірвані в односторонньому порядку у день повідомлення Фондом другої сторони про таке розірвання з наслідками, встановленими цивільним законодавством; 8) призначати проведення аудиторських перевірок та юридичних експертиз з питань діяльності банку за рахунок банку в межах кошторису витрат, затвердженого виконавчою дирекцією Фонду; 9) приймати на роботу, звільняти з роботи чи переводити на іншу посаду будь-кого з керівників чи працівників банку, переглядати їх службові обов`язки, змінювати розмір оплати їх праці з додержанням вимог законодавства України про працю; 10) зупиняти розподіл капіталу банку чи виплату дивідендів у будь-якій формі; 11) вчиняти дії, спрямовані на виконання плану врегулювання, відповідно до цього Закону та нормативно-правових актів Фонду.

У свою чергу приписами ст.38 даного Закону унормовано, що протягом дії тимчасової адміністрації Фонд зобов`язаний забезпечити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Фонд, зокрема, протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

У разі отримання повідомлення Фонду про нікчемність правочину на підставах, передбачених частиною третьою цієї статті, кредитор зобов`язаний повернути банку майно (кошти), яке він отримав від такого банку, а у разі неможливості повернути майно в натурі - відшкодувати його вартість у грошових одиницях за ринковими цінами, що існували на момент вчинення правочину. Такий нікчемний договір не може бути використаний для визначення ринкової ціни.

Фонд вживає передбачені законодавством заходи щодо стягнення простроченої заборгованості позичальників та інших боржників банку.

Отже, з аналізу чинного законодавства, яке регламентує спірні правовідносини, слідує, що Фонд або його уповноважена особа наділені повноваженнями щодо виявлення факту нікчемності правочинів, тобто мають право здійснити перевірку таких правочинів стосовно їх нікчемності, прийняти відповідне рішення про виявлення факту нікчемності правочину і повідомити про це сторони правочину, а також вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності правочинів.

У свою чергу, можливість Фонду чи його уповноваженої особи вчиняти дії щодо застосування наслідків нікчемності правочинів жодним чином не тотожне самостійному застосуванню таких наслідків, оскільки в силу вимог чинного законодавства, отримавши повідомлення Фонду про нікчемність правочину, контрагент зобов`язаний повернути належне банку майно самостійно, а у разі невиконання останнім такого обов`язку банк може звернутись до суду із вимогою про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, під час розгляду якої судом буде здійснено оцінку щодо наявності чи відсутності підстав для нікчемності правочину та прийнято відповідне рішення щодо застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, що повністю узгоджується із правовою позицією ВП Верховного Суду по справі № 910/12294/16.

При цьому при виявленні нікчемних правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати правочини нікчемними. Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не наказу банку, підписаного уповноваженою особою Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону (частини другої статті 215 ЦК України та частини третьої статті 38 Закону № 4452-VI) незалежно від того, чи була проведена передбачена частиною другою статті 38 цього ж Закону перевірка правочинів банку і виданий згаданий наказ. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Наказ банку не є підставою для застосування таких наслідків. Такий наказ є внутрішнім розпорядчим документом банку, який підписано уповноваженою особою Фонду особою, що здійснює повноваження органу управління банку. Тому факт того, що наказ уповноваженої особи Фонду не був оскаржений позивачем і є чинним, жодним чином не впливає на нікчемність правочину».

Отже, для застосування наслідків нікчемності правочинів, які Банк вважав недійсними в силу вимог ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Банк мав звертатися до суду з вимогою про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину на підставі статті 228 ЦК України і лише за наявності рішення суду можна було б застосовувати будь-які наслідки недійсності нікчемного правочину за цією статтею.

Станом на час розгляду справи у суді відповідачем не надано доказів наявності судового рішення, яке набрало законної сили, про застосування наслідків недійсності по договору поруки №15/05-2013-18 від 03.09.2014 р., укладеного між ПАТ «БАНК КАМБІО», ТОВ «Фавор-КР» та громадянкою України ОСОБА_6 ; правочину щодо відступлення/розірвання/припинення договору іпотеки від 11.05.2013 р., посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Чорною О.С., зареєстрований за № 897, іпотекодавець ОСОБА_1 .

Водночас наведений вище висновок суду щодо неможливості Фондом чи його уповноваженою особою самостійно за відсутності судового рішення застосовувати наслідки недійсності нікчемного правочину, узгоджується з правовими позиціями ВС, які викладені у постанові від 14.08.2018 р. по справі № 911/924/16, постанові від 27.11.2018 р. по справі № 910/4123/16, постанові від 25.04.2018 р. по справі № 910/10371/16, постанові від 05.04.2017 р. по справі № 910/10369/16 та постанові від 14.03.2017 р. по справі №910/10365/16, на які посилається відповідач, оскільки висновки Суду у вказаних справах стосуються наявності чи відсутності підстав, які свідчать про нікчемність правочину, а не застосування наслідків нікчемного правочину.

Крім того, суд зауважує, що всупереч вимогам ч.2 ст.19 Конституції України та положенням ч.2 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відповідачем в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб протягом дії тимчасової адміністрації з 05.12.2014 року не здійснювалася перевірка на предмет виявлення правочинів, що є нікчемними. Як встановлено судом, вказана перевірка була здійснена лише під час ліквідації ПАТ «БАНК КАМБІО», що є істотним порушенням визначеної законом процедури.

Статтею 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначені повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб під час здійснення тимчасової адміністрації. Зокрема, пунктом 1 частини четвертої цієї статті встановлено, що Фонд протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Пунктом 1 розділу ІІ Порядку №826 визначено, що протягом трьох робочих днів з дати запровадження Фондом тимчасової адміністрації Уповноважена особа Фонду розпочинає перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації у банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними.

Відповідно до пунктів 2 та 3 розділу ІІ Порядку №826 Уповноважена особа Фонду забезпечує ефективний та ґрунтовний аналіз всіх документів, пов`язаних із вчиненням правочинів (укладенням договорів), а також проведення неупередженого дослідження наявних доказів, які мають підтвердити правомірність або неправомірність їх вчинення (укладення).

Уповноважена особа Фонду своїм розпорядчим документом створює комісію для здійснення перевірки документів, пов`язаних із вчиненням правочинів (укладенням договорів), метою якої є виявлення фактів нікчемності таких правочинів (укладених договорів), виявлення фактів шахрайства та інших протиправних дій зі сторони працівників банку або інших осіб стосовно банку (далі - Комісія).

Зі змісту наведених правових норм вбачається, що процедура забезпечення перевірки правочинів на предмет їх нікчемності включає, зокрема, такі дії, як утворення комісії для здійснення перевірки, проведення аналізу всіх документів, пов`язаних із вчиненням правочинів (укладенням договорів), які у сукупності складають власне перевірку правочинів. При цьому, як слідує зі змісту статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», такі дії мають бути здійсненні саме у період дії тимчасової адміністрації банку.

Крім того, повноваження Фонду (Уповноваженої особи Фонду) під час здійснення ліквідації банку визначені статтею 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», в якій відсутні такі повноваження, як здійснення перевірки правочинів банку на предмет їх нікчемності. У цей період Уповноважена особа має право лише повідомляти осіб про нікчемність правочинів, однак проведення їх перевірки може здійснюватися у період дії тимчасової адміністрації (правова позиція Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 26.05.2020 року, постанова у справі №826/17586/16).

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 12 вересня 2014 року поручителем ОСОБА_6 було здійснено погашення заборгованості за Кредитним договором. В призначені платежу вказано: «Погашення заборгованості за Кредитним договором №15/05-2013 від 07.05.2013 на підставі договору поруки №15/05-2013-18 від 03.09.2014.

24 вересня 2014 року у зв`язку з повним погашенням кредитних зобов`язань, договори іпотеки було припинено, про що було внесено відповідні відомості до Державного рестру речових прав на нерухоме майно, права ПАТ «Банк Камбіо», як іпотеко держателя на належний ОСОБА_1 об`єкт нерухомого майна було припинено (ст.17 Закону України «Про іпотеку).

Так матеріалами справи встановлено, що комісія, якій доручено забезпечити підготовку, аналіз та узагальнення аналітичної інформації щодо правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку за період з 05.12.2013 по 05.12.2014 була створена наказом №108 від 18.07.2018, Акт комісії з перевірки правочинів (договорів) на предмет нікчемності затверджений наказом №109 від 18.07.2018, тобто в період здійснення ліквідації ПАТ «Банк Камбіо», а не в період дії тимчасової адміністрації, що є порушенням наведених вище правових норм.

Отже висновок суду першої інстанції про недотримання Уповноваженою особою Фонду процедури віднесення спірних правочинів до нікчемних та порядку застосування наслідків нікчемності, встановленої Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», колегія суддів вважає правильним і повністю з ним погоджується.

Матеріалами справи встановлено, що спірні правочини і погашення кредиту (12.09.2014 року) були вчинені до віднесення ПАТ «Банк Камбіо» до неплатоспроможних банків та введення тимчасової адміністрації (з 05.12.2014), а дії щодо перерахування грошових коштів з рахунку на рахунок не є правочинами, а є банківськими операціями, доводи відповідача про їх нікчемність в силу п.7 ч.3 ст.38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», колегія суддів вважає безпідставними. Зазначене узгоджується із правовою позицією Верховного суду, викладеній у постанові від 05.12.2018 у справі №911/3880/15, та правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 20.06.2018 у справі №755/7957/16-ц.

Постанова Правління НБУ №510/БТ від 19.08.2014 «Про встановлення особливого режиму контролю за діяльністю ПАТ «Банк Камбіо» шляхом призначення куратора не є загальнодоступною інформацією про, що свідчить гриф «Банківська таємниця», проставлений в правому верхньому куті першого аркуша документа, відповідачем не надано суду доказів повідомлення чи обізнаності позичальника та поручителів щодо наявності вказаної постанови та застережень, встановлених цією Постановою, зокрема, щодо здійснення розрахунків в національній валюті виключно через кореспондентський рахунок, відкритий в Національному банку України.

З моменту погашення заборгованості за Кредитним договором № 15/05-2013 від 07.05.2013 року до 04.10.2018 року (направлення Повідомлення про нікчемність правочину із застосуванням наслідків нікчемності), ані ПАТ «БАНК КАМБІО», ані куратором, призначеним на період з 19.08.2014 року до 14.02.2015 року Постановою Правління НБУ №510/БТ від 19.08.2014 року, ані його ліквідаторами не було заявлено позичальнику та поручителям претензію стосовно неналежного виконання зобов`язання за кредитним договором.

Як зазначалось вище, погашення заборгованості відбулося 12.09.2014 року, після прийняття Правлінням НБУ №510/БТ від 19.08.2014, але до прийняттям Правлінням НБУ Постанови №782 «Про віднесення ПАТ «Банк Камбіо» до категорії неплатоспроможних, тому твердження відповідача про те, що операція з погашення кредитної заборгованості є штучною та відбулася корегуванням структури банківського балансу, оскільки кошти не відображалися ні у касі банку, ні на кореспондентському рахунку банку, відкритому в НБУ, не можуть свідчити про нікчемність правочину, оскільки невиконання вимог постанов НБУ свідчить про незаконність дій самого Банку, а покладення відповідальності за дії посадових осіб Банку на поручителя та боржника не відповідає вимогам чинного законодавства України.

Щодо можливості виникнення у Банку права власності на спірний об`єкт нерухомості як у іпотекодержателя, то слід зазначити наступне.

Згідно зі ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписом ч.1 статті 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ч.1 ст.553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до ст.554 Цивільного кодексу України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно ч.ч.1,2 статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), переданням відступного (стаття 600 ЦК України), зарахуванням (стаття 601 ЦК України), за домовленістю сторін (стаття 604 ЦК України), прощенням боргу (стаття 605 ЦК України), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606 ЦК України), неможливістю виконання (стаття 607 ЦК України), смертю фізичної особи (ст.608 ЦК України), ліквідацією юридичної особи (ст.609 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 575 Цивільного кодексу України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина 4 статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено підстави припинення іпотеки, а саме: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Разом з тим, відповідно до п.7.4 Іпотечного договору, укладеного між сторонами, передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватись у позасудовому порядку шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в порядку, встановленому ст.37 Закону України «Про іпотеку». Іпотекодержатель зобов`язаний не менш ніж за 30 календарних днів до прийняття Предмету іпотеку у власність письмово повідомити Іпотекодавця про своє рішення. Правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, в Бюро технічної інвентаризації є цей Договір іпотеки з відповідним застереженням.

Іпотечне застереження, яке викладено в п.7.4. цього Договору, є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є Предметом іпотеки, у разі повного або часткового невиконання Іпотекодавцем умов Іпотечного та/або Позичальником умов Кредитного договору.

Згідно з ч.1 статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Законодавець фактично визначає іпотечне застереження окремим правочином, за яким у сторін виникають певні права та обов`язки та який є підставою для вчинення дій щодо реєстрації права власності на заставне майно.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №554/14813/15-ц від 11.04.2018 р.

Отже, умови застосування іпотечного застереження, передбачені Іпотечним договором, Банком не були виконанні.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, вирішуючи спір між сторонами в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, надав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду належним чином обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга відповідача підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з питань безпосереднього виведення Публічного акціонерного товариства «БАНК КАМБІО» з ринку, адвоката Кибець Романа Романовича залишити без задоволення.

Рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 05 липня 2021 року.

Головуючий:

Судді: