Провадження № 2/522/3762/21
РІШЕННЯ

Іменем України

22 лютого 2021 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Чернявської Л.М.,

за участі секретарі судового засідання Пейкова О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право на користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

23 червня 2020 року до суду надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Позивач просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Мотивує вимоги тим, що Позивач є власником квартири АДРЕСА_1 . В даній квартирі з 08 лютого 2006 року також зареєстрований син ОСОБА_2 . З липня 2018 року відповідач не проживає у даній квартирі, не сплачує комунальні платежі, в утримання житла участі не бере, особистих речей в квартирі немає.

Ухвалою суду від 06 липня 2020 року по справі відкрито провадження, встановлений спрощений порядок розгляду справи.

25 серпня 2020 року від представника позивача до суду надійшли уточнені позовні вимоги.

27 січня 2021 року до суду надійшла заява відповідача ОСОБА_2 про розгляд справи за відсутності, зазначив, що більше року не проживає за адресою АДРЕСА_2 , а відтак визнає позовні вимоги в повному обсязі.

22 лютого 2021 року від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності, позов підтримали в повному обсязі.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про день місце та час розгляду справи повідомлялись належним чином.

Дослідивши матеріали справи, на підставі наявних у матеріалах справи доказів, суд вважає що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 .

Як вбачається з довідки Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, ОСОБА_2 зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 .

Не зважаючи на реєстрацію у квартирі, відповідач не проживає у квартирі з липня 2018 року та по теперішній час, житловою площею не цікавиться, що підтверджується актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 28 травня 2020 року, підписаним особами, які проживають поруч.

Отже, встановлені обставини свідчать, що на даний час, реєстрація відповідача за вказаною адресою перешкоджає позивачу повністю реалізувати своє право власності на свою квартиру.

При цьому, суд приймає до уваги, що відповідач визнав позовні вимоги та зазначила, що не проживає у квартирі більше року.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися розпоряджатися своєю власністю.

Згідно із ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за свою волею, незалежно від волі інших осіб.

Положення статті 317 Цивільного кодексу України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном; на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону.

Частиною другої статті 405 ЦК України встановлено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або квартири, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Суд встановив, що реєстрація відповідача в квартирі, яка є приватною власністю позивача, створює перешкоди у користуванні останньої своїм майном, що є прямим порушенням статті 319 Цивільного кодексу України.

Таким чином, оскільки реєстрація відповідача в квартирі позивача, створює для останньої перешкоди у користуванні своєю власністю, а відповідач не проживає у спірній квартирі та визнає позовні вимоги, суд доходить висновку, що ОСОБА_2 має бути визнаним таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 29, 316, 317, 319, 383, 391 ЦК України, ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 (паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Приморським РВ у м. Одесі ГУДМС України в Одеській області від 03 вересня 2015 року) таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Після набрання законної сили, судове рішення є підставою зняття особи з реєстрації місця проживання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 26 лютого 2021 року.

Суддя Л. М. Чернявська