Справа № 752/2729/21
Провадження № 2/752/5007/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2021 року суддя Голосіївського районного суду міста Києва Кахно І. А., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договорами позики,

в с т а н о в и в:

До Голосіївського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договорами позики.

Розглянувши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку, що вказана позовна заява підлягає передачі на розгляд іншому суду.

За правилами загальної підсудності, передбаченими частиною першою статті 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Звертаючись до Голосіївського районного суду міста Києва з указаним позовом, позивач посилався на правила альтернативної підсудності, передбачені частиною восьмою статті 28 ЦПК України.

Так, відповідно до частини восьмої статті 28 ЦПК України позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Отже, правила цієї статті застосовуються до зобов`язань, виконання яких з урахуванням їх особливостей можливе лише у певному місці. У разі якщо така особливість не визначена і не вбачається зі специфіки спірних відносин, то підсудність справи визначається за загальними правилами підсудності.

При цьому, за загальним правилом, місце виконання зобов`язання є договірною умовою та узгоджується сторонами у договорі, та у даному випадку сторони можуть передбачити будь-яке місце виконання, яке буде зручне для сторін. Місце виконання договору, у випадку його визначення сторонами у договорі, є однією з умов договору, що зумовлює обов`язок виконання договору саме у погодженому сторонами місці.

Місцем виконання договорів позик за домовленістю сторін, як вважав позивач, встановлено у Голосіївському районі міста Києва, що знайшло своє підтвердження у розписці відповідача ОСОБА_2 від 05 квітня 2021 року.

У той же час, предметом даного позову є стягнення боргу з відповідачів за договорами позик від 15 квітня та 01 червня 2008 року, умовами яких не було передбачено місце виконання зобов`язань.

Посилання позивача на обґрунтування правил альтернативної підсудності на розписку відповідача ОСОБА_2 від 05 квітня 2019 року, у якій останній погодився на визначення місця повернення грошових коштів - у Голосіївському районі міста Києва, судом відхиляються, оскільки вказана розписка за своєю правовою природою не є цивільно-правовим договором, а предметом позову у даному спорі є вимога про стягнення грошових коштів саме за розписками від 15 квітня та від 01 червня 2018 року. При цьому, умовами розписок від 15 квітня та від 01 червня 2018 року не врегульовано питання щодо місця виконання грошового зобов`язання. Зобов`язання з повернення коштів за борговими розписками не є такими, які належить, через їх особливість, виконувати тільки в певному місці.

Враховуючи викладене та те, що особливість виконання зобов`язань за розписками від 15 квітня та від 01 червня 2018 року не визначена і не вбачається зі специфіки спірних правовідносин, відсутні відомості щодо узгодження сторонами місця виконання боргових зобов`язань за розписками від 15 квітня та від 01 червня 2018 року, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для застосування положення частини восьмої статті 28 ЦПК України та необхідність визначення підсудності за загальними правилами, передбаченими частиною першої статті 27 ЦПК України.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. Фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття «суду, встановленого законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Виходячи із вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 , скориставшись своїм правом на пред`явлення позову, не дотримався правил визначення підсудності, передбачених частиною першої статті 27 ЦПК України.

У статті 3 Закону України від 11 грудня 2003 року

№ 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що реєстрація - це внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Згідно даних відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС у Чернівецькій області, які надійшли на запит суду, ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ), зареєстровані за адресою: 60233, Чернівецька область, Сокирянський район, село Білоусівка.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

На виконання вимог пункту 1 частини першої статті 31 ЦПК України, вважаю за необхідне передати матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договорами позики на розгляд до Сокирнянського районного суду Чернівецької області за правилами загальної підсудності, передбаченими частиною першою статті 27 ЦПК України.

Керуючись статями 27, 31, 353-356 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договорами позики передати на розгляд за підсудністю до Сокирнянського районного суду Чернівецької області (60200, Чернівецька область, місто Сокиряни, вулиця Шевченка, 7).

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду або через Голосіївський районний суд міста Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала складена суддею 23 лютого 2021 року.

Суддя І. А. Кахно