1Справа № 335/1964/21 2/335/1388/2021
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2021 року м.Запоріжжя

Суддя Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя Апаллонова Ю.В., вирішуючи питання про відкриття провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ферротрейдинг», треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Головний сервісний центр МВС в особі Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Запорізькій області, приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Шавлукова Заіра Арсенівна про визнання права власності та зняття арешту з транспортного засобу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю» Ферротрейдинг», треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Головний сервісний центр МВС в особі Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Запорізькій області, приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Шавлукова Заіра Арсенівна про визнання права власності та зняття арешту з транспортного засобу.

Ознайомившись з матеріалами позовної заяви, суддя дійшов висновку, що остання підлягає залишенню без руху, оскільки подана з порушенням вимог статті 175 Цивільного процесуального кодексу України, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 175 Цивільного процесуального кодексу України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Позовна заява повинна містити: 4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;

У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Для справ за позовами про звільнення майна з-під арешту характерно те, що сторони в матеріальному плані перебувають у стані спору про право. Спору про право в матеріально-правових відносинах притаманна наявність двох елементів: обставин, які створили спірну ситуацію та неможливості для відповідної особи здійснити своє суб`єктивне право.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що в кожному конкретному випадку в залежності від змісту правовідносин суд повинен оцінити форму вираження відповідної незгоди учасника провадження на предмет існування спору. Така незгода має втілюватись у вчиненні учасником процесу об`єктивно необхідних дій для відновлення порушеного права.

Особи, які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, звертаються до суду з позовом про визнання права на майно і звільнення його з-під арешту.

Для таких справ характерні: наявність арештованого майна; неможливість для позивача здійснити своє суб`єктивне право, оскільки його право на розпорядження чи користування цим майном обмежене; розгляд справи судом з урахуванням вимог до суб`єктів правовідносин, підвідомчості та підсудності справ судам. Метою позову про звільнення майна з-під арешту є встановлення належності арештованого майна.

У позові позивач посилається на положення ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», яким передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду із позовом про визнання права власності на майно і зняття з нього арешту.

Згідно доданої до позову постанови від 18.11.2020 року та листа РСЦ ГСЦ МВС в Запорізькій області (філія ГСЦ МВС) від 04.12.2020 року, приватним виконавцем на підставі ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» знято арешт зі спірного автомобіля в межах виконавчого провадження і на виконання вказаної постанови арешти, накладені на підставі постанов ДВС, зняті.

Варто уваги позивача, що у позові підставою визнання права власності є ст. 392 ЦК України, згідно до якої власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Отже, у позовній заяві слід навести обставини щодо оспорювання або невизнання, чи порушення права власності відповідачем ТОВ «Ферротрейдинг».

Разом із тим, у відповідності до вимог ст. 175 ЦПК України позивачем у позовній заяві не викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги про визнання права власності, а саме не зазначено про наявність спору між позивачем і відповідачем з приводу цього майна, не зазначено доказів, які підтверджують вказані обставини та не вказано чи оспорюються, порушуються або невизнаються відповідачем права, свободи чи законні інтереси позивача і чим саме.

Як вбачається з матеріалів позову та змісту позовної заяви зі спірного автомобіля приватним виконавцем в порядку ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» знято арешт, що належить боржнику у виконавчому провадженні, про що винесено відповідну постанову від 18.11.2020 року.

Позовна заява містить вимоги щодо звільнення автомобіля з- під арешту накладеного:

- вих № 4/4278 від 10.05.2011 СУ ГУМВС в Одеській області;

-Приморський районний суд м. Одеса, ухвала від 03.07.2019 року(кримінальне провадження);

- ухвала Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 28.04.2017 року.

Отже, предметом спору позивач визначив визнання права власності і звільнення майна з-під арештів, накладених в межах кримінальних проваджень, не наводячи при цьому обґрунтування наявності спору про право власності.

Окрім того, позивачем не обґрунтовано, чому вимогу про звільнення майна з-під арешту накладеного у кримінальному провадженні на вказаний автомобіль він заявив в порядку цивільного судочинства.

При викладі оновленої позовної заяви звертається увага позивача на таке.

Згідно з роз`ясненнями Постанови ПВСУ № 5 від 30.06.2016 року « Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» п.1 відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. За наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок. При цьому згідно з пунктом 9 розділу XI "Перехідні положення" КПК питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Також, звертається увага позивача, що спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за Кримінально-процесуальним кодексом України (далі - КПК України 1960 року) та завершеного (вирок, постанова про закриття провадження) у порядку, передбаченому КПК України 1960 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі N 372/2904/17-ц) або КПК України 2012 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі N 2-3392/11). Залежно від суб`єктного складу учасників цього спору його слід розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства.

Якщо арешт накладений на майно особи, щодо якої за КПК України 1960 року була порушена кримінальна справа, але надалі постанову про порушення кримінальної справи за тим же процесуальним законом суд скасував, не вирішивши питання про зняття зазначеного арешту, спір про звільнення цього майна з-під арешту слід розглядати за правилами цивільного судочинства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі N 766/21865/17).

Якщо арешт накладений на майно особи під час досудового розслідування за правилами КПК України 1960 року, ця особа була засуджена, і вирок не виконаний, однак до її засудження інша особа на підставі судового рішення стала власником відповідного майна, то вирішення питання щодо зняття такого арешту здійснюється за правилами кримінального судочинства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі N 569/4374/16-ц).

Якщо арешт накладений на майно особи, яка не є учасником кримінального провадження, розпочатого в період дії КПК України 1960 року і такого, що триває, а кримінальне провадження не передане до суду на час набрання чинності КПК України 2012 року, то вирішення питання щодо зняття такого арешту й оскарження відповідних дій або бездіяльності слідчого в кримінальному провадженні здійснюються за правилами КПК України 2012 року (постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі N 335/12096/15-ц з урахуванням ухвали про виправлення описки від 3 липня 2018 року, від 17 жовтня 2018 року у справі N 461/233/17 та від 7 листопада 2018 року у справі N 296/8586/16-ц).

Якщо арешт накладений за КПК України 2012 року на майно особи, яка не є учасником кримінального провадження, то вирішення питання щодо зняття такого арешту й оскарження відповідних дій або бездіяльності слідчого в кримінальному провадженні здійснюються за правилами КПК України 2012 року (постанови Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі N 202/5044/17, від 28 листопада 2018 року у справі N 636/959/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі N 640/17552/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі N 202/1452/18, від 11 вересня 2019 року у справі N 504/1306/15-ц).

30 червня 2020 р. Велика Палата Верховного Суду у справі № 727/2878/19 відступила від власного правового висновку щодо юрисдикції спору про звільнення майна з-під арешту, накладеного в кримінальному провадженні, визначивши, що питання про скасування арешту майна, накладеного за правилами КПК України 2012 р. та нескасованого після закриття слідчим кримінального провадження, має вирішувати слідчий суддя за правилами кримінального судочинства. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що спори про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами КПК України 1960 р. та незнятого за цим Кодексом після закриття кримінальної справи слід розглядати за правилами цивільного судочинства. Натомість питання про скасування арешту майна, накладеного за правилами КПК України 2012 р. та нескасованого після закриття слідчим кримінального провадження, має вирішувати слідчий суддя за правилами кримінального судочинства.

Таким чином у позові не вказано та з викладених у позові обставин неможливо встановити, за захистом якого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права позивач у даному випадку звернувся до суду, обравши вказані у позові способи захисту цього права.

Також звертається увага позивача на те, що належними відповідачами у справах за позовом про звільнення майна з-під арешту є боржник, особа в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках особа, котрій передано майно, якщо воно було реалізоване. У тих випадках, коли опис та арешт майна проводився для забезпечення конфіскації, притягується відповідна державна податкова інспекція. А у випадках, коли майно не збереглося в натурі і відповідні податкові інспекції вже розпорядилися цим майном, то притягуються також відповідні органи Державного казначейства.

Співучасть з боку відповідача завжди має обов`язковий характер і визначається тими підставами, у зв`язку з яким проведено арешт майна. Коли майно було описане для забезпечення виконання рішення, відповідачами можуть бути боржник і особа, в інтересах якої ухвалено рішення. Якщо ж опис, проведений на забезпечення виконання вироку у частині відшкодування збитків, відповідачами можуть бути притягнуті до участі в процесі засуджений і та організація або особа, якій злочином заподіяно матеріальну шкоду. При накладанні арешту з метою конфіскації майна або стягнення грошових сум в дохід держави відповідачами є засуджений і відповідна державна податкова інспекція чи відповідні територіальні органи Державного казначейства.

Крім того, згідно ч. 2 ст. 30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.

Оскільки у позові міститься вимога про звільнення автомобіля з-під арешту, позов має розглядатись за правилами виключної підсудності.

Згідно п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

У позові зазначається, що спірний автомобіль знаходиться за місцем реєстрації відповідача, що відноситься до підсудності Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя, разом із тим, з долученого до позову Акту приймання-передавання від 20.11.2020 року зазначений автомобіль, який був переданий на відповідальне зберігання ОСОБА_2 передано ОСОБА_1 , тобто позивачу. Отже, у позовній заяві не зазначено доказів, які б підтверджували місцезнаходження автомобіля на території Вознесенівського району м.Запоріжжя, що унеможливлює вирішення питання щодо дотримання позивачем вимог підсудності, яка за даним позовом є виключною в силу ст. 30ЦПК України. Правова позиція щодо визначення підсудності за місцем знаходження автомобіля, у справі про звільнення майна з під арешту, висловлена у Постанові Верховного Суду від 14.11.2018, справа № 553/2086/17.

Суд зазначає, що вирішення питання про зняття арешту з майна з порушенням правил виключної підсудності відповідно до ст.378 ЦПК України є безумовною підставою для скасування судового рішення та направлення справи на розгляд за встановленою законом підсудністю.

Також, до участі у справі залучені треті особи, однак не зазначено чому вони, в розумінні ст.ст. 52 та 53 ЦПК України, залучені до участі у справі.

Також, згідно ч.1 ст.177 ЦПК України, позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

На виконання вказаної норми позивачу необхідно надати оновлену позовну заяву та її копію всіх документів (завірених належним чином), що додаються до позовної заяви, для учасників справи.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи вищенаведене, суддя вважає за необхідне залишити дану позовну заяву без руху та надати позивачу строк для виправлення недоліків шляхом надання суду оновленої позовної заяви, яка відповідає вимогам ст. 175-177 ЦПК України та викладення в позовній заяві обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини, із наданням копій оновленої позовної заяви та копії всіх документів (завірених належним чином), що додаються до позовної заяви, для учасників справи.

Керуючись ст.ст. 185, 260, 261 ЦПК України, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю» Ферротрейдинг», треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Головний сервісний центр МВС в особі Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Запорізькій області, приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Шавлукова Заіра Арсенівна про визнання права власності та зняття арешту з транспортного засобу, залишити без руху, надавши позивачу строк тривалістю десять днів з дня отримання ухвали для усунення недоліків шляхом надання суду оновленої позовної заяви, яка відповідає вимогам ст.ст.175,177 ЦПК України із наданням копій оновленої позовної заяви та доказів для відповідача.

Роз`яснити, що у випадку невиконання зазначених вимог у встановлений строк заява буде визнана неподаною та повернута відповідно до вимог ч. 3 ст. 185 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Ю.В. Апаллонова