Справа № 318/34/21 Номер провадження №2/318/291/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" липня 2021 р. м. Кам`янка-Дніпровська

Кам`янсько-Дніпровський районний суд Запорізької області у складі: судді Васильченка В.В., за участю секретаря Александрова М.І.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом Акціонерного товариства "Банк Форвард" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Банк Форвард» звернулось до Кам`янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, банк зазначив, що між Публічним акціонерним товариством «Банк Русский Стандарт», правонаступником якого стало АТ «Банк Форвард» і ОСОБА_1 був укладений Договір про надання та використання платіжної картки № НОМЕР_1 .

Позовну заяву обґрунтовує тим, що 18.10.2013 року відповідач підписав Заяву №158134765, яка в п. 1 містить пропозицію (оферту) про укладення договору про надання та використання платіжної картки. 18.10.2013 року ПАТ «Банк Руский Стандарт», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард» акцептував (прийняв) пропозицію (оферту), викладену в заяві Клієнта , і уклав з ним Договір про надання та використання платіжної картки № НОМЕР_1 (далі - Договір), шляхом відкриття поточного рахунку № НОМЕР_2 та випустив на ім`я відповідача платіжну картку.

17.02.2018 року та 06.02.2020 року АТ «Банк Форвард» направило відповідачу Заключний Рахунок-виписку із вимогою погасити заборгованість за Договором про картку в сумі 24030,97 гривень, що підтверджується копіями поштових документів.

Проте, в порушення цих умов Договору про картку заборгованість в сумі 24030,97гривень відповідачем погашена не була.

Враховуючи положення Договору про картку станом на 21.12.2020 року відповідач має заборгованість перед Банком в сумі 25844,15 грн., з них: 24030,97 грн. згідно Розрахунку заборгованості за Договором про картку, три проценти річних 1813,18 грн. (період розрахунку з 18.03.2018р. (перший день після закінчення 30-денного строку оплати Заключного рахунку-виписки) по 21.12.2020р., які і просить стягнути з відповідача.

Ухвалою судді від 15.03.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін.

Позивач надав до суду заяву про заочний розгляд справи.

Відповідач позов не визнав, надав відзив на позовну заяву. Згідно відзиву, ОСОБА_1 звертає увагу на те, що банк відкрив на його ім`я поточний рахунок та випустив платіжну картку зі строком дії до 2015 року. В 2015 року закінчився строк дії виданої платіжної картки, після чого він її втратив. Після 2015 року банк нової картки на його ім`я не випускав, грошові кошти не видавав. Банк звернувся до суду більш ніж через три роки після кінцевого строку дії платіжної картки. Відзив містить заяву про застосування строків позовної давності. Зазначає, що оскільки закінчився строк позовної давності по основному боргу, то закінчився він також і щодо 3% річних, які нараховуються на основну заборгованість. З врахуванням того, що жодний документ, який надано стороною позивача, окрім Заяви №158134765, ним не підписано; позивачем не повідомлено будь-якої інформації щодо номеру кредитної картки, яка видавалася/лонгувалася йому, як наслідок не доведено обставин можливості користування кредитними коштами; відсутності документального підтвердження надання кредитних коштів після 2015 року, зокрема у сумі 24030,97 грн. (зняття грошових коштів з карткового рахунку в банкоматах або касі Банку), відсутні будь-які підстави для нарахування йому заборгованості. Свою позицію обґрунтовує висновком Великої Палати Верховного Суду, яка у своїй постанові від 03 липня 2019 року, прийнятій у справі №342/180/17-ц (провадження №14-131цс19), вказала, що Банк має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Таким чином, надані позивачем Умови надання та обслуговування платіжних карток ПАТ «Банк Руский Стандарт», Додаткові умови до Умов надання та обслуговування карток ПАТ «Банк Руский Стандарт», з якими його не ознайомлено під час укладення договору, та не містять його підпису, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані ним як позичальником, а також якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві №158134765 підписаної 18.10.2013 року. Просить у задоволенні позову відмовити.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку ти, що відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи.

Вивченням матеріалів встановлено, що дану справу можливо вирішити в спрощеному позовному провадження, враховуючи положення ст. ст.19,274 ЦПК України, оскільки з урахуванням предмету та підстав позову, обраного позивачем способу захисту вона відноситься до справ незначної складності.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що 18.10.2013 року відповідач ОСОБА_1 підписав Заяву № НОМЕР_3 , яка в п. 1 містить пропозицію (оферту) про укладення договору про надання та використання платіжної картки. 18.10.2013 року ПАТ «Банк Руский Стандарт», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард» акцептував (прийняв) пропозицію (оферту), викладену в заяві ОСОБА_1 , і уклав з ним Договір про надання та використання платіжної картки № НОМЕР_4 (далі - Договір), шляхом відкриття поточного рахунку № НОМЕР_2 та випустив на ім`я відповідачки платіжну картку.

17.02.2018 року та 06.02.2020 року АТ «Банк Форвард» направило відповідачу Заключний Рахунок-виписку із вимогою погасити заборгованість за Договором про картку в сумі 24030,97 гривень, що підтверджується копіями поштових документів.

Проте, в порушення цих умов Договору про картку заборгованість в сумі 24030,97гривень відповідачем погашена не була.

Враховуючи положення Договору про картку станом на 21.12.2020 року відповідач має заборгованість перед Банком в сумі 25844,15 грн., з них: 24030,97 грн. згідно Розрахунку заборгованості за Договором про картку, три проценти річних 1813,18 грн. (період розрахунку з 18.03.2018р. (перший день після закінчення 30-денного строку оплати Заключного рахунку-виписки) по 21.12.2020р.

Банк відкрив на ім`я ОСОБА_2 поточний рахунок № НОМЕР_2 та випустив платіжну картку зі строком дії до 2015 року. В 2015 року закінчився строк дії виданої платіжної картки, позивач не надав суду доказів на підтвердження іншого строку дії картки.

Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Загальний строк позовної давності 3 роки (ст. 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК).

Порядок відліку позовної давності наведено у ст. 261 ЦК, зокрема відповідно до ч. 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

В даному випадку, у 2015 році закінчився строк дії картки і розпочав свій відлік строк позовної давності, який закінчився у 2018 році.

Протягом вказаного строку, Позивач не реалізував свого права на звернення до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором.

За таких умов, банк пропустив строк позовної давності щодо стягнення основної заборгованості за кредитним договором, а Відповідач заявив про застосування строків позовної давності.

У ч. 2 ст. 625 ЦК України, встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18.

За таких умов, оскільки банк пропустив строк позовної давності щодо заборгованості, то він також втратив і право стягнути 3% річних на ці суми, адже 3% річних входять до складу грошового зобов`язання.

Відповідно до роз`яснень, що наведені у Постанові Об`єднаної палати КЦС ВС від 06.03.2019 № 757/44680/15-ц, натуральним є зобов`язання вимога в якому, не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набути майном. Конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку.

Банк не надав належних доказів щодо поновлення строку дії банківської карти. При цьому суду не було надано доказів про бажання та будь-які дії відповідача щодо перевипуску та отримання ним нової картки. Докази отримання відповідачем перевипущенних карток та доказів звернення відповідача до банку із заявою про перевипуск кредитних карток представник позивача також суду не надав.

З огляду на те, що Відповідач заявив про застосування строків позовної давності, що позбавляє банк стягнути основну заборгованість, суд приходить до висновку, що у позові про стягнення 3% річних на вказану заборгованість, слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

На підставі ст. 257, 261, 267, 625 ЦК України, керуючись ст. 2, 4, 12, 13, 76-81, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Акціонерного товариства "Банк Форвард" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: В. В. Васильченко