Справа № 161/6114/21
Провадження № 2/161/2268/21
З А О Ч НЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 липня 2021 року м. Луцьк
Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:
головуючого судді Черняка В.В.,
за участю секретаря судового засідання Жаловаги І.П.,
розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про солідарне стягнення процентів за позикою,
02 квітня 2021 року позивач звернувся до суду з цим позовом.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 17 листопада 2019 року позивач надав відповідачу позику у розмірі 18 000,00 грн. зі строком повернення до 20 листопада 2019 року.
Станом на день звернення до суду, відповідач взяті на себе зобов`язання за договором не виконав, позику не повернув.
Посилаючись на вищевикладене позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за позикою у розмірі 18 000,00 грн., 4 765,94 грн. інфляційних втрат та 735,29 грн. 3% річних.
Позивач у судове засідання не прибув, але у письмовій заяві просить суд слухати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує.
Відповідач в судове засідання не з`явилась з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином поштою.
Як визначено у частині першій статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:
1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;
2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;
3) відповідач не подав відзив;
4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Оскільки відповідач була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, однак не з`явилися в судове засідання, враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити повністю, з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідачем 17 листопада 2019 року була надана позивачу розписка наступного змісту: «Я, ОСОБА_2 , позичили у ОСОБА_3 суму 18 тисяч гривень. Зобов`язуюсь розрахуватися до 20 листопада 2019 року. (підпис) ОСОБА_2 » (а.с.6).
З матеріалів справи слідує, що позивач 29 лютого 2021 року змінив своє прізвище з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 » (а.с.9).
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.
В першу чергу суд вважає за необхідним визначитися з правом, яке підлягає застосуванню до спірних правовідносин.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.
Така правова позиція відображена у постанові Верховного Суду України №6-1967цс15 від 11 листопада 2015 року.
Досліджуючи зміст наданої позивачем розписки відповідача суд зазначає, що у ній чітко підтверджується отримання відповідачем коштів у розмірі 18 000,00 грн. саме від позивача у позику.
Частиною першою статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
У розглядуваному випадку, у наданій позивачем розписці встановлений строк повернення позики, а саме до 20 листопада 2019 року.
В такому випадку останнім днем виконання основного зобов`язання, тобто повернення всієї суми позики, було саме 20 листопада 2019 року.
Доказів виконання основного зобов`язання у повному обсязі, відповідач суду не надав, а тому основну суму позики слід стягнути з відповідача.
Крім того, частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У зв`язку з простроченням відповідачем свого зобов`язання, з неї на користь позивача слід також стягнути 3% річних та інфляційні втрати, які обчислені позивачем за період з 21 листопада 2019 року по 31 березня 2021 року (а.с.4-5).
З наведених вище мотивів суд задовольняє позов повністю.
На підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід також стягнути судовий збір у розмірі 908,00 грн., який був сплачений при зверненні до суду.
Керуючись ст.ст.141, 265, 280 ЦПК України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Позовні вимоги задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за позикою у розмірі 18 000,00 грн. (вісімнадцять тисяч гривень), 4 765,94 грн. (чотири тисячі сімсот шістдесят п`ять гривень дев`яносто чотири копійки) інфляційних втрат та 735,29 грн. (сімсот тридцять п`ять гривень двадцять дев`ять копійок) 3% річних.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивачем у справі є ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідачем у справі є ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП невідомий, ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Повне судове рішення складено та підписано 07 липня 2021 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.В. Черняк