ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6307/21 Справа № 212/8116/20 Суддя у 1-й інстанції - Чайкін І. Б. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони:

позивач за первісним позовом: ОСОБА_1

відповідач за первісним позовом: ОСОБА_2

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 березня 2021року, яке постановлено суддею Чайкіним І.Б. у місті Кривому Розі, повний текст рішення суду складено 08 квітня 2021 року та додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 квітня 2021 року, яке постановлено суддею Чайкіним І.Б. у місті Кривому Розі, повний текст додаткового рішення суду складено 21 квітня 2021 року , -

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2020 року позивач за первісним позовом ОСОБА_1 звернулася позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину.

В обґрунтування позову зазначила, з 11 вересня 2009 року позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 , який рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 жовтня 2018 року розірвано. Сторони мають доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Судовим наказом Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 жовтня 2018 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 .

Однак, відповідач добровільно не бере участі у додаткових витратах на дитину, які полягають у додаткових заняттях англійської мови, плата якої за один місяць занять в 2018 року становить 380 грн., в 2019 році та 2020 році 440 грн. за один місяць занять, тобто загальна сума за період з вересня 2018 року по жовтень 2020 року - 8 260 грн., також за навчання у Криворізькій міській школі мистецтв № 1, плата якої за один місяць занять становить 150 грн. за місяць, тобто загальна сума за період з вересня 2018 року по травень 2020 року - 2700 грн. Загалом вартість додаткових витрат на розвиток дитини складає 10 960 грн. за період з вересня 2018 року по жовтень 2020 року.

Тому позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь понесені додаткові витрати на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 5 480 грн.

В грудні 2020 року відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину.

В обґрунтування позову зазначив, що в вересні 2018 року між відповідачем та позивачем ОСОБА_1 було досягнуто усної згоди, що на утримання неповнолітньої доньки він буде сплачувати грошові кошти в розмірі 1500 грн. Однак, позивач звернулася до Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів та судом 19 жовтня 2018 року було видано судовий наказ, яким стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 .

На підставі вищевказаного наказу було відкрито виконавче провадження, та станом на час подання первісного позову, заборгованість зі сплати аліментів відсутня. Тобто, аліменти стягнуті в повному обсязі в період з вересня 2018 року по листопад 2020 року. Але при цьому, окрім сплати основних аліментів на підставі рішення суду, відповідачем ОСОБА_2 в період з серпня 2018 року було надано добровільно позивачу кошти в якості додаткових витрат на дитину на загальну суму 61 930 грн. 15 коп. У зв`язку з тим, що згідно законодавства України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, то суму витрат необхідно поділити навпіл тобто по 30 965 грн. з кожного.

При цьому, ОСОБА_2 з урахуванням понесених позивачем за первісним позовом додаткових витрат на вивчення неповнолітньої донькою ОСОБА_4 англійської мови та відвідування художньої шкоди на загальну суму 5 480 грн., просив суд стягнути з позивача за первісним позовом ОСОБА_1 25 485 грн. (30 965 грн. 5480 грн.).

Крім того, відповідач за первісним позовом зазначає, що він офіційно працює в Польщі та отримує офіційну зарплату, яка значно менша, аніж та, з якої з нього в Україні державна виконавча служба стягує аліменти в розмірі 3 380 грн. щомісяця.

Також відповідач ОСОБА_2 зазначив, що його батьки є особами похилого віку та перебувають на його матеріальному утриманні.

Тому відповідач просив суд стягнути з позивача на його користь понесені додаткові витрати на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 25 485 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 березня 2021 року позовні вимоги позивача ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 половину вартості додаткових витрат на дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у сумі 5 480 грн.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину залишено без задоволення.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 840 гривень 80 копійок.

Додатковим рішенням Жовтневогорайонного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 квітня 2021 року клопотання представника позивача ОСОБА_5 про ухвалення додаткового рішення задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 5 850 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача за первісним позовом просить скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 березня 2021 року, та додаткове рішення Жовтневогорайонного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 квітня 2021 року та ухвалити нове рішення про задоволення зустрічних позовних вимог, відмову у задоволенні первісного позову та відмову у задоволенні заяви представника позивача за первісним позовом про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також на неповне з`ясування обставин справи.

На думку апелянта, суд першої інстанції не взяв до уваги, що відповідач за первісним позовом з метою купівлі дочці всіх необхідних речей для початку дитиною шкільного року в 2018 році добровільно перерахував сестрі позивача за первісним позовом на банківську картку 6030,15 грн., що підтверджується банківською квитанцією; в першу декаду 2018 року відповідачем за первісним позовом було особисто надано позивачу за первісним позовом грошові кошти у розмірі 15 000 грн.; в другу декаду 2018 року відповідачем за первісним позовом добровільно було придбано для доньки сезонний одяг вартістю 3500 грн.; в третю декаду 2018 року відповідач за первісним позовом до дня народження доньки придбав смарт годинник вартістю 1 100 грн.; в травні 2019 року відповідач за первісним позовом перерахував на банківську карту позивача для оздоровлення дочки в дитячому таборі грошові кошти у розмірі 2 000 грн., що підтверджується банківською квитанцією; в серпні 2018 року з метою купівлі дочці необхідних речей для початку дитиною шкільного року в 2019 році відповідач за первісним позовом добровільно перерахував на банківську карту позивача за первісним позовом грошові кошти у розмірі 3000 грн. що підтверджується банківською квитанцією; в жовтні 2019 року до дня народження доньки відповідач за первісним позовом перерахував на банківську карту позивача грошові кошти у розмірі 500 грн. та додатково замовив доставку квітів вартістю 300 грн.; в листопаді 2019 року відповідач за первісним позовом в присутності позивача за первісним позовом в меблевому магазині заплатив за диван для доньки грошові кошти у розмірі 4 000 грн.; у грудні 2019 року відповідач за первісним позовом у вільний від навчання час доньки водив її до кінотеатрів, дитячих кафе, дитячих розважальних центрів на що було витрачено грошові кошти у розмірі 4000 грн.

Окрім того, представник відповідача за первісним позовом зазначає про те, що в період з серпня 2018 року по жовтень 2019 року, включно, відповідач за первісним позовом добровільно сплачував позивачу за первісним позовом аліменти у розмірі 1 500 грн., щомісяця, що за 15 місяців склало 22 500 грн., однак враховуючи, що за вказаний період державною виконавчою службою з відповідача за первісним позовом стягнуто на користь позивача за первісним позовом основну суму аліментів у розмірі 24 352,93 грн,, тому раніше сплачена сума у розмірі 22 500 грн. є додатковими коштами на утримання доньки, таким чином загальна сума добровільних виплат відповідачем за первісним позовом позивачу за первісним позовом на утримання доньки, в якості додаткових витрат складає 61 930,15 грн. При цьому, ОСОБА_2 не заперечує понесені додаткові витрати ОСОБА_1 на вивчення англійської мови та відвідування художньої шкоди на загальну суму 5 480 грн., тому просить стягнути з ОСОБА_1 25 485 грн., тобто половину від додаткових витрат (30 965 грн. 5480 грн.).

Апелянт зазначає про те, що суд першої інстанції неповно зазначив у рішенні суду пояснення свідків, які були допитані в судовому засіданні.

Представник відповідача за первісним позовом звертає увагу суду на те, що судом першої інстанції надано перевагу лише доказам позивача за первісним позовом, натомість докази та аргументи відповідача за первісним позовом були визнанні безпідставними.

Також апелянт зазначає про те, що суд першої інстанції не з`ясував матеріальне становище сторін, не взяв до уваги, що відповідач за первісним позовом офіційно працює в Польщі та отримує офіційну зарплату, яка значно менша, ніж та, з якої з нього в Україні державна виконавча служба, копії медичних документів про хворобу батька відповідача за первісним позовом, оскільки батьки відповідача є особами похилого віку та перебувають на його матеріальному утриманні.

На думку апелянта надані представником позивача за первісним позовом документи є неналежними доказами на підтвердження понесених судових витрат на правничу допомогу, оскільки не підтверджені належними фінансовими документами, не надано оформленого документу про передачу коштів два кату та не встановлено й не зазначено, якими доказами підтверджується фактичне понесення позивачем витрат на правничу допомогу та представником позивача за первісним позовом до закінчення судових дебатів не було надано доказів щодо витрат на правничу допомогу.

У відзиві на апеляційну скаргу представника відповідача за первісним позовом представник позивача за первісним позовом зазначає про те, що апеляційна скарга є необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 11 квітня 2009 року по 09 листопада 2018 року, який рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 жовтня 2018 року розірвано (а.с. 9-10).

Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8).

17 червня 2020 року після укладення шлюбу позивач за первісним позовом змінила прізвище з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 » (а.с.7).

Судовим наказом Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 жовтня 2018 року з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_8 на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 25 вересня 2018 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с.11).

Згідно квитанцій до прибуткового касового ордера позивачем за первісним позовом сплачено за оплату за заняття з англійської мови неповнолітньої доньки за період з вересня 2018 року по грудень 2018 року грошові кошти у розмірі 1 520 грн., за період з січня 2019 року по травень 2019 року 1 900 грн., за період з вересня 2019 року по грудень 2019 року 1 760 грн., з січня 2020 року по травень 2020 року 2 120 грн., за період з вересня 2020 року по жовтень 2020 року 960 грн. (а.с. 12-16).

Згідно квитанцій АТ КБ «ПриватБанк», позивачем за первісним позовом сплачено за оплату за заняття неповнолітньої доньки в Криворізькій міській школі мистецтв №1 за період з вересня 2018 року по грудень 2018 року грошові кошти у розмірі 600 грн., за період з січня 2019 року по травень 2019 року 750 грн., за період з вересня 2019 року по грудень 2019 року 600 грн., з січня 2020 року по травень 2020 року 750 грн. (а.с. 17-21).

Задовольняючи позовні вимоги позивача за первісним позовом про стягнення з відповідача за первісним позовом на її користь понесені додаткові витрати на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 5 480 грн., суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач за первісним позовом особисто понесла додаткові витрати з вересня 2018 року по жовтень 2020 року на розвиток дитини в розмірі 10 960 грн., та враховуючи, що відповідач за первісним позовом не брав участі у вказаних додаткових витратах на доньку, хоча обов`язок батьків в рівних частинах утримувати дитину, а відтак з нього слід стягнути частину коштів в розмірі 5 480 грн.

Відмовляючи в задоволенні зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що витрати, які поніс відповідач за первісним позовом на утримання доньки не є додатковими витратами, оскільки ним не надано доказів на підтвердження наявності особливих обставин, що спричинили чи могли спричинити додаткові витрати на дитину.

Ухвалюючи додаткове рішення по справі про стягнення з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що вимога позивача за первісним позовом про стягнення з відповідача за первісним позовом на її користь витрат на професійну правничу допомогу була заявлена в судових дебатах та пред`явлена протягом п`яти днів з наданням доказів відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

За змістом ст.18 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 р. №2402-III, визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно з ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

До особливих обставин, викладених у ст. 185 СК України, закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, навчання дитини відповідно до навиків та здібностей дитини, або дитина потребуєоздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат (на лікування, на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Аналогічна правова позиція викладена в Постановах Верховного Суду від 30 липня 2018 року у справі за №61/37659/цс18 та від 25 вересня 2019 року у справі за №757/16914/17.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач за первісним позовом понесла додаткові витрати на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 у сумі 10 960 грн., які відповідач за первісним позовом не заперечував в зустрічному позові та про що зазначив в апеляційній скарзі

Відповідно до частини третьої, четвертої статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

У силу принципу змагальності сторони та інші особи, які беруть участь у справі, з метою досягнення рішення на свою користь, зобов`язані повідомити суду істотні для справи обставини, надати суду докази, які підтверджують або спростовують ці факти, а також вчиняти процесуальні дії, спрямовані на те, щоб переконати суд у необхідності постановлення бажаного для них рішення.

Колегія суддів вважає, що відповідачемза первісним позовом, яким заявлено вимоги про стягнення з позивача за первісним позовом додаткових витрат на утримання дитини, повинно бути доведено наявність таких додаткових витрат, з урахуванням положень ст. 81 ЦПК України.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, відповідачем за первісним позовом по справі не надано належних та допустимих доказів на підтвердження понесених додаткових витрат на утримання дитини, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що витрати, які поніс відповідач за первісним позовом на утримання доньки не є додатковими витратами, оскільки відносяться до витрат для забезпечення нормальних матеріальних умов життя дитини, що передбачені стягненням аліментів з батька дитини.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги представника відповідачаза первісним позовом про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що відповідач за первісним позовом з метою купівлі дочці всіх необхідних речей для початку дитиною шкільного року в 2018 році добровільно перерахував сестрі позивача за первісним позовом на банківську картку 6030,15 грн., що підтверджується банківською квитанцією; в першу декаду 2018 року відповідачем за первісним позовом було особисто надано позивачу за первісним позовом грошові кошти у розмірі 15 000 грн.; в другу декаду 2018 року відповідачем за первісним позовом добровільно було придбано для доньки сезонного одягу вартістю 3500 грн.; в третю декаду 2018 року відповідач за первісним позовом до дня народження доньки придбано смарт годинник вартістю 1 100 грн.; в травні 2019 року відповідач за первісним позовом перерахував на банківську карту позивача за первісним позовом для оздоровлення дочки в дитячому таборі грошові кошти у розмірі 2 000 грн., що підтверджується банківською квитанцією; в серпні 2018 року з метою купівлі дочці необхідних речей для початку дитиною шкільного року в 2019 році відповідач за первісним позовом добровільно перерахував на банківську карту позивача за первісним позовом грошові кошти у розмірі 3000 грн. що підтверджується банківською квитанцією; в жовтні 2019 року до дня народження доньки відповідач за первісним позовом перерахував на банківську карту позивача за первісним позовом грошові кошти у розмірі 500 грн. та додатково замовлено доставку квітів вартістю 300 грн.; в листопаді 2019 року відповідач за первісним позовом в присутності позивача за первісним позовом в меблевому магазині заплатив за диван для доньки грошові кошти у розмірі 4 000 грн.; у грудні 2019 року відповідач за первісним позовом у вільний від навчання час доньки водив її до кінотеатрів, дитячих кафе, дитячих розважальних центрів на що було витрачено грошові кошти у розмірі 4000 грн., так як зазначені витрати відноситься до загального розвитку дитини і є не обов`язковим, а є добровільним волевиявленням одного із батьків, у даному випадку батька,відповідача за первісним позовом. При цьому посилання відповідача за первісним позовом на те, що ним в травні 2019 року було перераховано на банківську карту позивача за первісним позовом для оздоровлення неповнолітньої доньки в дитячому таборі грошові кошти у розмірі 2 000 грн., колегія суддів не бере до уваги, оскільки відповідачем за первісним позовом, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів того, що таке оздоровлення необхідно було проводити у зв`язку з хронічною хворобою, перебування на обліку у лікаря або направлення на оздоровлення до дитячого табору.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що в період з серпня 2018 року по жовтень 2019 року, включно, відповідач за первісним позовом добровільно сплачував позивачу за первісним позовом аліменти у розмірі 1 500 грн., щомісяця, що за 15 місяців склало 22 500 грн., однак враховуючи, що за вказаний період державною виконавчою службою з відповідача за первісним позовом стягнуто на користь позивача за первісним позовом основну суму аліментів у розмірі 24 352,93 грн., тому раніше сплачена сума у розмірі 22 500 грн. є додатковими коштами на утримання доньки, таким чином загальна сума добровільних виплат відповідачем за первісним позовом позивачу за первісним позовом на утримання доньки, в якості додаткових витрат складає 61 930,15 грн., оскільки зазначені витрати є добровільним волевиявленням батька на забезпечення основних життєвих потреб неповнолітньої доньки.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача за первісним позовом про те, що суд першої інстанції неповно зазначив у рішенні суду пояснення свідків, які були допитані в судовому засіданні колегія суддів не бере до уваги, оскільки суд навів у рішенні узагальнені покази кожного свідка і дав їм оцінку, та колегія суддів погоджується із такою оцінкою суду першої інстанції і вважає її правильною, так як, вони узгоджуються з матеріалами справи та не підтверджують, що відповідачем ОСОБА_2 були понесені додаткові витрати на утримання неповнолітньої доньки.

Колегія суддів вважає, що не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги представника відповідача за первісним позовом про те, що судом першої інстанції надано перевагу лише доказам позивача за первісним позовом, натомість докази та аргументи відповідача за первісним позовом були визнанні безпідставними, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції взяв до уваги пояснення представника відповідача за первісним позовом та надані ним письмові докази.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги про те, суд першої інстанції не з`ясував матеріальне становище сторін, не взяв до уваги, що відповідач за первісним позовом офіційно працює в Польщі та отримує офіційну зарплату, яка значно менша, ніж та, з якої з нього в Україні державна виконавча служба, копії медичних документів про хворобу батька відповідача за первісним позовом, так як батьки відповідача за первісним позовом є особами похилого віку та перебувають на його матеріальному утриманні, оскільки погіршення матеріального становища платника аліментів або зміна його сімейного стану, погіршення стану його здоров`я, відповідно до вимог ч. 1 ст. 192 СК України може бути підставою для зменшення розміру аліментів, однак не є обставинами, що мають істотне значення для стягнення додаткових витрат на дитину.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що надані представником позивача за первісним позовом документи є неналежними доказами на підтвердження понесених судових витрат на правничу допомогу, оскільки не підтверджені належними фінансовими документами, не надано оформленого документу про передачу коштів адвокату та не встановлено й не зазначено, якими доказами підтверджується фактичне понесення позивачем витрат на правничу допомогу та представником позивача до закінчення судових дебатів не було надано доказів, щодо витрат на правничу допомогу, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати (пункт 3).

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України).

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Розмір витрат на оплату правничої допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правничу допомогу.

Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правничої допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Такої правової позиції щодо застосування норм права дотримується Верховний Суд у Постанові від 23 січня 2019 року по справі № 552/2145/16-ц.

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції справу розглянуто 30 березня 2021 року, повний текст рішення складено 08 квітня 2021 року та представник позивача 02 квітня 2021 звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення із доказами понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу, тобто в межах встановленого ч. 8 ст. 141 ЦПК України п`ятиденного строку після ухвалення рішення суду.

В обґрунтування витрат на правничу допомогу представником позивача за первісним позовом було надано додаткову угоду до договору про надання правової допомоги від 27 жовтня 2020 року укладеного між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Коваленко Р.А., акт-квитанцію від 08 листопада 2020 року про оплату послуг адвоката за договором на суму 1650 гривень, акт-квитанцію від 30 березня 2021 року про оплату послуг адвоката за договором на суму 4 200 гривень, акт прийому-здачі наданих послуг від 08 листопада 2020 року та 30 березня 2021 року вартість наданих послуг склала 5 850 грн. (а.с.161-165).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про стягнення з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом витрат на правничу допомогу, оскільки визначений судом розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; значенням справи для сторони, також представником позивача за первісним позовом було надано до суду належні та допустимі докази понесених нею витрат у справі.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну правову оцінку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду та додаткове рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 березня 2021рокута додаткове рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 квітня 2021 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 05 липня 2021 року.

Головуючий:

Судді: