Справа № 301/172/20
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"19" лютого 2021 р. м. Іршава
Іршавський районний суд Закарпатської області в особі головуючої Пітерських М.О., при секретарі Халак Л.Ю., з участю представників сторін Азарової І.В. та ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Іршава в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Іршавської міської ради, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на спадкове майно та за зустрічним позовом ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та виконавчого комітету Іршавської міської ради про визнання права власності на спадкове майно,
в с т а н о в и в :
ОСОБА_2 звернувся в Іршавський районний суд з позовом до ОСОБА_3 та Іршавської міської ради про визнання за ним права власності на спадкове майно, що складається з житлового будинку з надвірними спорудами, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , в цілому.
Позовні вимоги мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його тітка - ОСОБА_8 . Після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, яке складається з житлового будинку та надвірних споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Спадкодавець ОСОБА_8 залишила заповіт від 21.03.2017 року, посвідчений секретарем Лозянської сільської ради Іршавського району, згідно якого все своє майно заповіла позивачу.
Позивач ОСОБА_2 спадщину за померлою ОСОБА_8 прийняв, подавши 03 січня 2020 року відповідну заяву про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Іршавського районного нотаріального округу Гецко А.І. Однак, нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, так як відсутній оригінал правовстановлюючого документу на спадковий будинок.
Єдиним спадкоємцем за законом, яка могла б претендувати на спадкове майно, є відповідачка ОСОБА_3 (мати спадкодавця ОСОБА_8 ), однак вона спадщину не приймала і спадкувати не бажає.
Згідно свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок № НОМЕР_1 від 20.06.1989 року, житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_1 належав ОСОБА_9 . Свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Іршавської міської ради № 133 від 14.06.1989 року. На даний час збереглася копія зазначеного правовстановлюючого документу.
Вказане домоволодіння було спільно збудоване подружжям ОСОБА_9 і ОСОБА_8 , тому є об`єктом права спільної власності в рівних частках.
ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спадщину за померлим ОСОБА_9 прийняла його жінка - ОСОБА_8 , яка на день його смерті проживала разом з ним у спадковому будинку. Інші спадкоємці, які б прийняли спадщину за померлим ОСОБА_9 - відсутні.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку може застосовуватись, як спосіб захисту, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, відповідно до Постанови Пленуму ВСУ Про судову практику у справах про спадкування.
Відповідно до "Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно", рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.
Просив визнати за собою в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_8 право власності на спадкове майно, яке складається з житлового будинку та надвірних споруд, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , в цілому.
Ухвалою Іршавського райсуду від 03.02.2020 року відкрито провадження по справі і така призначена на підготовче судове засідання.
25.02.2020 року позивачем ОСОБА_2 подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив визнати житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (том 1 а.с.44-47).
Заяву мотивовано тим, що спадкодавець ОСОБА_8 зареєструвала шлюб з ОСОБА_9 25.02.1984 року. Під час шлюбу, у 1988 році подружжя ОСОБА_9 та ОСОБА_8 побудували за спільні кошти будинок, що розташований в АДРЕСА_1 , на який виконавчим комітетом Іршавської міської ради було видане свідоцтво про право особистої власності № НОМЕР_2 від 14.06.1989 року на ім`я чоловіка спадкодавиці - ОСОБА_9 .
Відповідно до ст. 22 КпШС України від 20.06.1969 року (який діяв на час виникнення та існування правовідносин подружжя щодо будівництва спірного будинку) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.
Таким чином, житловий будинок, що розташований з адресою : АДРЕСА_1 , який збудований подружжям ОСОБА_9 та ОСОБА_8 під час шлюбу та за спільні гроші, є їх спільною сумісною власністю та їх частки є рівними, у відповідності до вимог ст. 28 КпШС УРСР.
Згідно із ст. 357 Цивільного кодексу України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або за законом.
Чоловік спадкодавці - ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після його смерті відкрилася спадщина на спадковий житловий будинок.
Спадкодавець ОСОБА_8 прийняла спадщину за померлим чоловіком, так як на день його смерті була зареєстрована та проживала разом із чоловіком за адресою : АДРЕСА_1 . Інших спадкоємців майна померлого, які б прийняли спадщину, не має.
Спадкодавець ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на день смерті свого чоловіка ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , була непрацездатною, тому відповідно до ст. 1241 ЦК України мала право на обов`язкову частку.
Згідно ч. з ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Ухвалою Іршавського райсуду від 28.02.2020 року задоволено клопотання представника позивача: до участі у справі в якості співвідповідачів залучено ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , а також зобов`язано приватного нотаріуса Іршавського районного нотаріального округу Гецко А.І. надати суду копії матеріалів спадкової справи №1/2020 від 03.01.2020 року, заведеної після смерті ОСОБА_8 та відомості про заведення спадкової справи після смерті ОСОБА_9 (том 1 а.с.59-61).
02.04.2020 року відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 звернулися до Іршавського райсуду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та виконавчого комітету Іршавської міської ради про визнання права власності на спадкове майно, а саме: житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (том 1 а.с. 127-128, 155-156).
Ухвалою Іршавського райсуду від 07.04.2020 року зустрічний позов ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_2 та об`єднано їх в одне провадження (том 1 а.с.174-175).
Зустрічний позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_5 помер спадкодавець - ОСОБА_9 , який залишив заповіт, згідно якого все належне йому майно заповідав в рівних частинах, тобто по 1/4 частині, ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 позивачам за зустрічним позовом.
До складу спадщини за померлим ОСОБА_9 входить житловий будинок з надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_1 , який належав спадкодавцю на праві особистої власності.
На час відкриття спадщини спадкоємці ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 проживали разом із ОСОБА_9 у спадковому будинку, а тому прийняли спадщину у відповідності до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України та у встановленому ст. 1270 ЦПК України порядку із заявами про відмову від спадщини не зверталися.
З часу смерті, спадкоємцями (співвідповідачами) за заповітом вчиняються дії щодо управління та володіння спадковим будинком, прилежною земельною ділянкою, оскільки безперервно здійснюють догляд та облаштування домоволодіння.
Просили визнати за кожним із позивачів за зустрічним позовом право власності на спадкове майно, яке складається з житлового будинку з належними до нього надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , у розмірі по 1/4 частині.
14.04.2020 року позивачем за основним позовом ОСОБА_2 подано відзив на зустрічний позов (том 1 а.с.197-200). Згідно відзиву, обставини, викладені в зустрічній позовній заяві, не відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства, тому зустрічні позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Позивачі за зустрічним позовом посилаються на те, що на час відкриття спадщини за померлим ОСОБА_9 спадкоємці за заповітом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 проживали разом із ОСОБА_9 у спадковому будинку, а тому прийняли спадщину.
При цьому, жодних доказів прийняття спадщини позивачами за зустрічним позовом до матеріалів справи не додано. Згідно матеріалів цивільної справи на день смерті із ОСОБА_9 у спадковому будинку проживала тільки його жінка - ОСОБА_8 .
Спадкоємці ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не подавали заяви до нотаріуса щодо прийняття спадщини, взагалі спадкова справа після смерті ОСОБА_9 не відкривалася.
Враховуючи вимоги ч. 3 ст. 1268 ЦК України та ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємці ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не прийняли спадщину за покійним ОСОБА_9 .
Посилання в зустрічному позові на те, що спадкоємці ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з часу смерті ОСОБА_9 вчинили дії щодо управління та володіння спадковим будинком та прилежною земельною ділянкою, оскільки безперервно здійснюють догляд та облаштування домоволодіння є неправдивими: позивачі жодних дій щодо догляду та облаштування спадкового будинку ніколи не вчиняли та такі дії, згідно цивільного кодексу України не мають правового значення. Після смерті спадкодавця ОСОБА_9 у житловому будинку, що знаходиться адресою: АДРЕСА_1 проживала одна його жінка ОСОБА_8 , яка прийняла спадщину за померлим чоловіком.
Просив відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог.
Ухвалою Іршавського райсуду від 22.04.2020 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів по справі: зобов`язано КП «Іршавське бюро технічної інвентаризації» надати суду інвентарну справу на будинок АДРЕСА_1 (том 1 а.с. 209-210).
Ухвалою Іршавського райсуду від 15.05.2020 року підготовче провадження по цивільній справі закрито та справу призначено до судового розгляду (том 2 а.с.3-4).
Ухвалою Іршавського райсуду від 03.06.2020 року провадження у цивільній справі зупинено до розгляду Закарпатським апеляційним судом цивільної справи №301/71/20 за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 до виконавчого комітету Іршавської міської ради про визнання права власності на спадкове майно за заповітом (том 2 а.с.32-33).
Ухвалою Іршавського райсуду від 16.12.2020 року провадження по справі поновлено (том 2 а.с.44-45).
Ухвалою Іршавського райсуду від 19.02.2021 року зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та виконавчого комітету Іршавської міської ради про визнання права власності на спадкове майно залишено без розгляду.
У судове засідання позивач ОСОБА_2 не з`явився, про день та час розгляду справи був належним чином повідомлений.
Представник позивача ОСОБА_2 адвокат Азарова І.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог, просила задовольнити їх у повному обсязі. Зустрічний позов не визнала і просила відмови в його задоволенні. Пояснила, що житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , був збудований подружжям ОСОБА_9 та ОСОБА_8 за час шлюбу, тому є їх спільною власністю в рівних частинах. ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . До складу спадкового майна за ОСОБА_9 входила Ѕ частина житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 . Згідно заповіту ОСОБА_9 все належне йому майно заповідав позивачам за зустрічним позовом. Дружина ОСОБА_9 ОСОБА_8 прийняла спадщину, оскільки на день смерті проживала з ним в одному будинку і заяви про відмову від спадщини не подавала. Оскільки на день смерті чоловіка вона була пенсіонером, тому мала право на обов`язкову частку у спадщині за покійним чоловіком, яка складає Ѕ частину спадкового майна. Оскільки спадкоємці ОСОБА_9 за заповітом не подали заяви про прийняття спадщини, тобто спадщину не прийняли, ОСОБА_8 була єдиним спадкоємцем майна свого чоловіка. ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , залишивши заповіт, згідно якого все своє майно заповідала позивачу ОСОБА_2 . Позивач у визначений законом строк подав заяву про прийняття спадщини, тобто спадщину за покійною ОСОБА_8 прийняв, однак, не може її оформити, оскільки у нього відсутні оригінали правовстановлюючих документів на будинок. Інших спадкоємців за ОСОБА_8 не має. Просила визнати житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя в рівних частинах та визнати за позивачем ОСОБА_11 право власності на вказаний будинок в цілому в порядку спадкування за заповітом.
Відповідачка ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи була належним чином повідомлена, подала заяву, в якій основний позов визнала у повному обсязі і не заперечувала проти його задоволення, а зустрічний позов не визнала і просила відмовити в його задоволенні, розглянути справу по суті без її участі (том 2 а.с.81,86).
Представник Іршавської міськради у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був належним чином повідомлений, подав заяву, в якій просив розглянути справу по суті без його участі (том 2 а.с.63,79,101).
Відповідачка ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи була належним чином повідомлена, причини неявки до суду не повідомила, яких-небудь заяв по справі та відзиву на позов не подала (том 2 а.с. 85, 102).
Відповідачі за основним позовом (позивачі за зустрічним позовом) ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи були належним чином повідомлені, причини неявки до суду не повідомили (том 2 а.с. 83,87,88,103-105).
Представник відповідачів адвокат Ференц Р.Я. основний позов в частині визнання будинку за адресою АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , а також в частині права ОСОБА_8 на обов`язкову частку за померлим чоловіком визнав. Не заперечував проти задоволення позовних вимог в цій частині. Зустрічний позов підтримав у повному обсязі і просив визнати за ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 право власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом у розмірі по ј частині. Вважав, що спадкоємці ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 прийняли спадщину за померлим ОСОБА_9 , оскільки на день смерті фактично проживали разом із спадкодавцем. Вважав безпідставним твердження представника позивача про не прийняття ними спадщини, оскільки вони і надалі мають право звернутися за оформленням спадщини до нотаріуса та на поновлення строку на прийняття спадщини.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає основний позов задовольнити, а в задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити, виходячи з наступного.
Позивач за основним позовом ОСОБА_2 просив визнати житловий будинок з надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_1 , спільною власністю подружжя ОСОБА_9 та ОСОБА_8 в рівних частинах, посилаючись на те, що будинок був збудований подружжям за час їх шлюбу.
Також просив визнати за ним право власності на вказаний будинок в цілому в порядку спадкування за заповітом за ОСОБА_8 , посилаючись на те, що ОСОБА_8 була єдиним спадкоємцем за своїм чоловіком ОСОБА_9 , яка прийняла спадщину. ОСОБА_8 була власником житлового будинку в АДРЕСА_1 , в цілому. Позивач ОСОБА_2 є єдиним спадкоємцем ОСОБА_8 за заповітом.
Відповідно до ст. 22 КпШС УРСР (який діяв на час укладення шлюбу ОСОБА_9 та ОСОБА_8 та будівництва спірного будинку) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.
25 лютого 1984 року укладено шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_12 . Вказана обставина підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 від 25.02.1980 року (том 1 а.с.10).
Згідно Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 20 червня 1989 року, власником житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_9 (том 1 а.с.20). З технічного паспорта, що знаходиться в матеріалах Інвентаризаційної справи наданої суду, вбачається, що житловий будинок (А) №4 в с. Лоза збудований у 1988 році, а ганок, котельня, хлів, навіс, ворота та колодязь збудовані у 1990 році.
Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.
Отже, житловий будинок АДРЕСА_1 , збудований подружжям ОСОБА_9 та ОСОБА_8 під час шлюбу, тому відповідно до положень ст. 22 та ст. 28 КпШС УРСР, є спільною сумісною власністю подружжя в рівних частках.
Не заперечував вказану обставину і представник відповідачів ОСОБА_1 .
Враховуючи наведене, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача ОСОБА_2 про визнання житлового будинку з надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_9 та ОСОБА_8 в рівних частинах.
ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (том 1 а.с.8).
Згідно заповіту від 13.06.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Балаж М.В., ОСОБА_9 все належне йому майно заповів ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 по ј частині у рівних долях кожному (том 1 а.с.159).
Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 17.01.2020 року, заповіт ОСОБА_9 від 13.06.2012 року є чинним (том 1 а.с.90).
Оскільки на день смерті ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) його вдова - ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_7 - досягла пенсійного віку, тобто була непрацездатною, відповідно до положень ст. 1241 ч. 1 ЦК України, непрацездатна вдова спадкує, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б їй у разі спадкування за законом.
Враховуючи, що у подружжя ОСОБА_9 та ОСОБА_8 дітей не було, інших спадкоємців першої черги за померлим ОСОБА_9 не було, тому його вдова мала право на обов`язкову частку у спадковому майні покійного у розмірі Ѕ частини спадщини.
Оскільки будинок АДРЕСА_1 , який належав подружжю ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на справі спільної сумісної власності в рівних частинах, то до складу спадщини за померлим ОСОБА_9 входила тільки Ѕ частина вказаного житлового будинку з надвірними спорудами.
Враховуючи положення ч. 1 ст. 1241 ЦК України, вдова ОСОБА_9 ОСОБА_8 - мала право на половину спадкового майна, тобто на ј частину житлового будинку в порядку спадкування за законом (обов`язкова частка).
Таким чином, до спадкової маси за заповітом (після виділення обов`язкової частки) входила ј частина житлового будинку з надвірними спорудами в с. Лоза №4.
Тобто, кожний із чотирьох спадкоємців за заповітом, за умови прийняття спадщини, мав би право на спадщину, яка становила по 1/16 частині житлового будинку з надвірними спорудами в с. Лоза №4.
Відповідно до вимог ст. ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Згідно довідки Іршавської міської ради №02-30/41 від 10.01.2020 року, на день смерті ОСОБА_9 за адресою АДРЕСА_1 , разом з ним проживала та була зареєстрована тільки його дружина ОСОБА_8 (том 1 а.с.89).
Отже, вдова ОСОБА_8 відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України, є такою, що прийняла спадщину за спадкодавцем ОСОБА_9 , оскільки на день відкриття спадщини проживала разом із спадкодавцем і не відмовилася від спадщини протягом шести місяців.
Спадкоємці за заповітом - ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , які на день відкриття спадщини не проживали разом із спадкодавцем, відповідно до вимог ст. ст. 1269 та 1270 ЦК України, мали протягом шести місяців звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.
Однак, до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини спадкоємці за заповітом ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не зверталися. Дана обставина підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 17.01.2020 року, згідно якої за померлим ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9 спадкова справа не заводилася.
Спадкоємці за заповітом ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не є особами, які відповідно до вимог ч. 4 ст. 1268 ЦК України, вважаються такими, що прийняли спадщину.
Посилання представника відповідачів ОСОБА_1 на те, що спадкоємці за заповітом ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на день відкриття спадщини проживали разом із спадкодавцем, не підтверджуються належними доказами. Такі спростовуються матеріалами справи, зокрема, довідкою Іршавської міської ради №02-30/41 від 10.01.2020 року.
Суд також вважає безпідставним посилання представника відповідачів ОСОБА_1 на те, що спадкоємці за заповітом мають право і в майбутньому звернутися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини та відкриття спадкової справи, а також на поновлення строку для прийняття спадщини, оскільки відповідно до вимог ст. 1270 ч.1 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Спадкоємці за заповітом ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 з позовом про визначення їм додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини до суду не зверталися і такі вимоги судом не вирішувалися. В той же час, вони зверталися до суду з позовом про визнання за ними права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, але постановою Закарпатського апеляційного суду від 10.12.2020 року у задоволенні вказаних позовних вимог було відмовлено (том 2 а.с.75-77).
Враховуючи наведене, суд вважає, що відповідно до вимог ст. 1272 ч. 1 ЦК України, спадкоємці за заповітом ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 спадщину за покійним ОСОБА_9 не прийняли.
Згідно ст. 1233 ч. 2 ЦК України, у разі неприйняття спадщини спадкоємцями за заповітом, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.
Як встановлено в судовому засіданні, єдиним спадкоємцем першої черги за спадкодавцем ОСОБА_9 була його вдова ОСОБА_8 , яка відповідно до ст. 1268 ч.3 ЦК України прийняла спадщину; до складу спадкового майна за спадкодавцем ОСОБА_9 входить Ѕ частина житлового будинку з надвірними спорудами, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 ; друга половина вказаного будинку належала ОСОБА_8 на праві власності як майно, набуте подружжям під час шлюбу.
Спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.
Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).
Дана позиція суду відповідає висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 лютого 2021 року по справі №609/1231/19.
Таким чином, враховуючи положення ст. ст. 22, 28 КпШС УРСР, а також положення ст. 1268 ч. 5 ЦК України щодо належності спадкоємцеві спадщини з часу її відкриття, суд вважає, що ОСОБА_8 була власником житлового будинку з надвірними спорудами за адресою с. Лоза, №4, в цілому.
ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (том 1 а.с.7).
Згідно заповіту, посвідченого секретарем Лозянської сільради 21.03.2017 року, ОСОБА_8 все належне їй на день смерті майно заповідала племіннику ОСОБА_2 позивачу по справі (том 1 а.с.82). Вказаний заповіт не змінений і не скасований (том 1 а.с.83).
Єдиним спадкоємцем, яка мала право на обов`язкову частку у спадковому майні, є мати спадкодавця - відповідачка ОСОБА_3 (а.с.9), яка на день відкриття спадщини із спадкодавцем не проживала (том 1 а.с. 17, 19) та у шестимісячний строк з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звернулася. Дана обставина підтверджується матеріалами спадкової справи, які надані на запит суду (том 1 а.с.77-94).
Тобто, спадкоємець за законом ОСОБА_3 спадщину за спадкодавцем ОСОБА_8 не прийняла.
Відповідачка ОСОБА_3 подала до суду заяву, в якій позов ОСОБА_2 про визнання за ним права власності на спадкове майно в цілому визнала у повному обсязі та зазначила, що не бажає спадкувати за ОСОБА_8 (том 2 а.с.81).
Інших спадкоємців за законом після ОСОБА_8 не має.
Спадкоємець за заповітом позивач ОСОБА_2 03.01.2020 року, тобто у визначений законом шестимісячний строк, подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини, після чого була зареєстрована Спадкова справа (том 1 а.с. 78,85).
Позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом за спадкодавцем ОСОБА_8 , оскільки нотаріусу не надано документи про визначення частки кожного з подружжя у майні, набутому під час шлюбу (том 1 а.с. 201). Крім того, з пояснень представника позивача вбачається, що оригінал правовстановлюючого документу на житловий будинок Свідоцтво про право власності на будинок, у позивача відсутній. Не проведена і державна реєстрація права власності на вказане нерухоме майно в реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Згідно п. 4.15 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу I цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.
Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.
Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, або у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає цивільну справу в межах заявлених позивачем вимог, особа на власний розсуд розпоряджається своїми цивільними і процесуальними правами; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст.ст. 12, 13, 77-80 ЦПК України); про задоволення позову рішення може бути прийняте за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог (ст. 263 ЦПК України).
Отже, у судовому засіданні встановлено, що:
- житловий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1 , належав подружжю ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на праві спільної сумісної власності у рівних частинах;
- до складу спадщини за спадкодавцем ОСОБА_9 входила тільки Ѕ частина житлового будинку АДРЕСА_1 ;
- спадкоємці ОСОБА_9 за заповітом - ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 спадщину не прийняли;
- за спадкодавцем ОСОБА_9 спадщину прийняла тільки його вдова ОСОБА_8 , яка мала також право на обов`язкову частку у спадковому майні;
-на день відкриття спадщини за спадкодавцем ОСОБА_8 вона була власником спірного житлового будинку з надвірними спорудами в цілому;
-позивач ОСОБА_2 , будучи спадкоємцем ОСОБА_8 за заповітом і єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину, має право на спадщину та визнання за ним права власності на спірний будинок в цілому.
Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 є обгрунтованими, доведеними належними і допустими доказами, тому підлягають задоволенню у повному обсязі.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 суд вважає відмовити у повному обсязі, оскільки позивачами не надано суду належних і допустимих доказів про прийняття ними спадщини за спадкодавцем ОСОБА_9 .
Крім того, у разі прийняття спадкоємцями за заповітом спадщини за спадкодавцем ОСОБА_9 , частка кожного з них у спірному будинку дорівнювала би по 1/16 частині, а не по ј частині будинку.
Заяви про стягнення судових витрат сторони до суду не подавали.
Керуючись ст. ст. 22, 28 Кодексу про шлюб та сім`ю України, ст. ст. 392, 1218, 1233, 1241, 1268, 1269 ЦК України, ст. ст. 12, 76-81, 89, 263-265 ЦПК України,
р і ш и в :
Позов ОСОБА_2 задовольнити.
Визнати нерухоме майно - житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , в рівних частинах.
Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в цілому.
У зустрічному позові ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та виконавчого комітету Іршавської міської ради про визнання права власності на спадкове майно житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 , у розмірі по ј частині за кожним, відмовити.
Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду через Іршавський районний суд.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення виготовлено 26 лютого 2021 року.

Головуюча : М. О. Пітерських