ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/1429/17Головуючий у 1-й інстанції Білосевич Г.С.
Провадження № 22-ц/817/13/21 Доповідач - Бершадська Г.В.
Категорія - 304090200
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2021 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Бершадська Г.В.

суддів - Гірський Б. О., Шевчук Г. М.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

представника апелянтів Медвідь І.М. та

представника ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК"

Панькова О.П.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 11 березня 2020 року (ухвалене суддею Білосевич Г.С., повний текст якого складено 16 березня 2020 року) у цивільній справі № 601/1429/17 за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК" про визнання неправомірними дій публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПРИВАТБАНК", визнання недійсною додаткової кредитної угоди, розірвання кредитного договору, договору іпотеки та договору поруки,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року ПАТ КБ ПриватБанк (далі банк) звернулось з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в якому просило стягнути солідарно з відповідачів 34706,34 долари США заборгованості за кредитним договором, що за курсом 26,67 грн. складає 918676,82 грн.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 30.05.2007 року ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_1 уклали кредитний договір №ТЕК0GК00000040 згідно якого банк зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 36 000 доларів США грн. на термін до 29.05.2027 року, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в строк та в порядку встановленим кредитним договором. В забезпечення виконання зобов`язань за даним кредитним договором між ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_2 укладено договір поруки.

В порушення умов кредитного договору ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання не виконував, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 16.05.2017 року становить 67 160, 93 долари США, і складається із: 34706,34 долари США заборгованості за тілом кредиту; 12535,66 доларів США заборгованості по відсотках за користування кредитом; 2229,37 доларів США заборгованості по комісії за користування кредитом; 17688,66 доларів США пені за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором.

На підставі наведеного банк просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 лише заборгованість по тілу кредиту в розмірі 34706,34 долари США, що за курсом 26,47 відповідно до службового розпорядження НБУ від 16.05.2017 року становить 918676 грн. 82 коп. та судові витрати.

У квітні 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ "ПриватБанк" про визнання неправомірними дій ПАТ КБ "ПриватБанк", визнання недійсною додаткової кредитної угоди, розірвання кредитного договору, договору іпотеки та договору поруки.

Позивачі зазначили, що пунктом 2.3.1 кредитного договору передбачено право банку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом, при цьому банк надсилає позичальнику письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки. Відповідно до частини 4 статті 11 Закону України Про захист прав споживачів (в редакції чинній на на час укладення кредитного договору) без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною. Банк з 06.10.2008 року в односторонньому порядку збільшив розмір процентної ставки проте не направив позичальнику письмового повідомлення про зміну процентної ставки, що свідчить про неправомірні дії банку щодо одностороннього підвищення процентної ставки з 10,8% до 13,2%.

06 грудня 2011 року між ним, ОСОБА_1 , та банком було укладено додаткову угоду, якою внесено значні зміни в кредитний договір: зменшено суму заборгованості по пені на 6130,24 дол.США, при цьому передбачено що у разі порушення графіку погашення кредиту понад 31 день позичальник сплачує штраф у такому ж розмірі (має місце не зменшення заборгованості, а включення її до іншого виду відповідальності); зафіксовано розмір відсоткової ставки 13,2%; збільшено суму страхових платежів з 6000 до 16683,89 дол. США, щомісячний платіж до 550,16 дол. США; викладено графік погашення кредиту в новій редакції; збільшено строк позовної давності до 50 років; обумовлено строк повернення кредиту у разі невиконання умов договору та введено додаткові штрафні санкції.

Вважає, що зміна усіх істотних умов кредитного договору робить додаткову угоду новим переукладеним кредитним договором, а тому банк повинен був дотриматись вимог Закону України №3795 Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг, який забороняє надавати споживачам кредитні кошти в іноземній валюті. Крім цього, за вказаною додатковою угодою ОСОБА_1 не отримував жодних коштів. Наведене дає підстави для визнання додаткової угоди недійсною.

Також додатковою угодою в порушення вимог чинного законодавства було збільшено суму кредиту з 36000 дол. США до 46683,89 дол. США, однак таких коштів він не отримував.

Зазначають, що в діях банку наявний факт обману та недобросовісна конкуренція. Обман полягає у замовчуванні інформації щодо відсутності заборгованості по пені в розмірі 6130,24 дол. США (згідно висновку експертизи наявність пені не підтверджується), а тому формування волі щодо укладення додаткової угоди відбувалось під впливом інформації що не відповідала дійсності. Умови додаткової угоди про встановлення додаткової відповідальності за невиконання, несвоєчасне виконання зобов`язань, які передбачені пунктом 6 витікають з положень пунктів 1, 2, 3, які не відповідають вимогам чинного законодавства, тому вони також підлягають визнанню недійсними. Положення про збільшення строку позовної давності суперечить закону та не спрямоване на настання правових наслідків - реструктуризацію боргу.

Одностороннє підвищення відсоткової ставки призвело до завищення суми нарахованих відсотків на 5245,88 дол. США, нарахування заборгованості по кредитному договору, а також пені у значному розмірі. Крім цього, додатковою угодою безпідставно збільшено тіло кредиту до 37232,32 дол.США, що призвело до нарахування відсотків на збільшену суму кредиту та спричинило істотну шкоду.

Вважають, що банк такими діями допустив істотні порушення при виконанні ним умов кредитного договору, а тому даний договір просять розірвати. Оскільки договір іпотеки та договір поруки є похідними від кредитного договору, тому їх також просять розірвати.

Рішенням Кременецького районного суду від 11 березня 2020 року позов ПАТ КБ ПриватБанк задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором № ТЕК0GК00000040 від 30.05.2007 року у розмірі 34 706,34 долари США, що еквівалентно 918 676,82 грн. та судові витрати по справі у розмірі 13 780,15 грн. судового збору.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ПАТ "ПриватБанк" про визнання неправомірними дій АТ КБ ПриватБанк, визнання недійсною додаткової кредитної угоди, розірвання кредитного договору, договору іпотеки та договору поруки відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись з апеляційною скаргою, в якій просили рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову банку про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити, а їх зустрічний позов задовольнити в повному обсязі посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апелянти зазначили, що банк в односторонньому порядку згідно пункту 2.3.1 кредитного договору з 06.10.2008 року збільшив відсоткову ставку з 10,8% до 13,2% річних, однак в порушення вимог вказаного пункту не надіслав позичальнику протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки відповідного письмового повідомлення. Наведене призвело до нарахування відсотків у завищеному розмірі, яких він не сплачував, оскільки не знав про таке підвищення. Суд першої інстанції не взяв цього до уваги та безпідставно відмовив у визнанні неправомірними дій банку щодо одностороннього підвищення відсоткової ставки.

Не знаючи про зміну відсоткової ставки він продовжував сплачувати щомісячний платіж у визначеному договором розмірі, а тому зобов`язань не порушував.

Внаслідок одностороннього підвищення відсоткової ставки утворилася значна заборгованість за кредитним договором, яку банк внаслідок підписання 26.12.2011 року додаткової угоди реструктуризував.

Вказали, що 07.07.2015 року банк звертався з аналогічним позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, який ухвалою Кременецького районного суду від 26.10.2016 року залишено без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача. У вказаній справі проводилась судово-економічна експертиза, висновок якої долучався ними до матеріалів справи, однак суд не дав йому жодної правової оцінки. З даної експертизи вони дізнались про те, що 06.10.2008 року банк в односторонньому порядку підвищив відсоткову ставку, що призвело до завищення нарахування відсотків на 5245,88 дол. США, нарахування пені у розмірі 6130,24 дол. США та були нараховані штрафи. Вважаючи, що банк правомірно нарахував йому пеню, відсотки та вірно визначив заборгованість по тілу кредиту він 26.12.2011 року підписав додаткову угоду з метою списання пені, якої фактично не було.

На його думку, в діях банку наявний умисел, який полягає у замовчуванні банком інформації щодо відсутності заборгованості по пені та відсотках, а тому формування волі щодо укладення додаткової угоди відбувалось під впливом інформації, яка не відповідала дійсності. Суд першої інстанції не звернув уваги на ці обставини, зокрема наявності обману зі сторони банку та виніс передчасне рішення про відмову у задоволенні позовної вимоги про визнання додаткової угоди недійсною.

Також суд не звернув уваги на висновок судово-економічної експертизи від 22.05.2019 року про те, що розмір ануїтетних платежів за умови, що процентна ставка становитиме 10,8% складатиме 349,32 а не 353, 89 дол. США, що на 4,57 дол. США більше.

Суд першої інстанції не надав жодної оцінки доводам щодо позовної вимоги про розірвання кредитного договору, обґрунтування якої було чітко наведено у зустрічній позовній заяві. Відповідно до частини 2 статті 651 ЦК України договір може бути розірвано на вимогу однієї із сторін договору у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках встановлених договором або законом. Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору суд повинен встановити наявність шкоди. Внаслідок одностороннього підняття відсоткової ставки йому було спричинено шкоду у вигляді нарахованої заборгованості за кредитним договором та пені. Крім того додатковою угодою безпідставно збільшено тіло кредиту до 37232,32 дол. США на яке надалі нараховувались відсотки, що спричинило йому істотної шкоди.

Згідно висновку експерта від 29.07.2016 року загальна заборгованість за кредитним договором станом на 20.05.2015 року становить 26089 дол.США, а за даними банку становить 46442,24 дол. США, що майже у двічі більше.

Банк не виконав своїх зобов`язань за кредитним договором щодо надання кредитних коштів у сумі 6000 до. США згідно пунктів 2.1.3, 2.1.7 на оплату чергових страхових платежів що свідчить про невиконання банком умов кредитного договору і таке невиконання зобов`язань відповідно до вимог статті 651 ЦК України є підставою для розірвання договору.

Суд при вирішенні позовних вимог банку керувався розрахунком заборгованості, який є інформаційним документом, а повинен був керуватись випискою по рахунку яка є первинним документом та містить інформацію про рух коштів та всі проведені операції.

Порушення норм процесуального права полягає у порушенні судом вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України щодо невстановлення порядку з`ясування обставин справи, порядку дослідження доказів та не було з`ясовано розмір заявлених сторонами судових витрат. При поданні клопотання про призначення додаткової судово-економічної експертизи ними в клопотанні випадково була зазначена сума договору 36000 дол. США і експертом надсилалось клопотання про уточнення розбіжностей. Суд першої інстанції не викликав сторін для вирішення вказаного клопотання, а самостійно його вирішив, зазначивши, що експертизу слід проводити відповідно до ухвали суду.

В судовому засіданні представник апелянтів апеляційну скаргу підтримала та пояснила, що банк допустив істотні порушення при виконанні ним умов кредитного договору, а тому даний договір слід розірвати. Вважає, що строк позовної давності відповідачами - позивачами не пропущено, оскільки про порушення їхніх прав їм стало відомо у 2015 року, коли вони отримали позов банку та після ознайомлення з висновком експерта від 29 липня 2016 року.

Представник ПАТ КБ "ПриватБанк" апеляційної скарги не визнав та пояснив, що позичальник значний час (з вересня 2010 року) порушував виконання зобов`язань за кредитним договором внаслідок чого виникала заборгованість за кредитом, відсотками та відповідно нараховувалась пеня, що підтверджується розрахунком заборгованості у зв`язку з чим у вересні 2011 року банк звернувся до нього з позовом про звернення стягнення заборгованості в розмірі 45198,79 дол. США шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки квартиру, що в АДРЕСА_1 . До позовної заяви надавався розрахунок заборгованості у якому було відображено розмір відсоткової ставки, її збільшення з 06.10.2008 року до 13,2%. Рішенням Кременецького районного суду від 28 листопада 2011 року позов банку задоволено та в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 30.05.2007 року у розмірі 45198,79 дол. США звернуто стягнення на предмет іпотеки. Надалі сторони вирішили уникнути звернення стягнення на квартиру і продовжити кредитні відносини у зв`язку з чим 26 грудня 2011 року уклали додаткову угоду, в якій погодили збільшення тіла кредиту за рахунок списання прострочених відсотків за рахунок кредитних коштів передбачених на оплату страхових платежів, списання нарахованої пені у разі належного виконання умов договору та відповідно встановили новий графік погашення кредиту. По спливу кількох років позичальник почав знову порушувати виконання взятих на себе зобов`язань і банк у 2015 році пред`явив позов про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, який судом було залишено без розгляду. У зв`язку з тим, що позичальник не повернув кредит банк звернувся з вказаним позовом про повернення лише тіла кредиту. В наявній у нього електронній копії кредитної справи повідомлення про підвищення відсоткової ставки не має, однак згідно виписки по особовому рахунку позичальник з жовтня 2008 року сплачував кредит у розмірі 420 дол. США, тому вважає, що йому було відомо про підвищення відсоткової ставки. Договори страхування та платіжні доручення підтверджують виконання банком умови щодо надання кредиту на сплату страхових платежів, що відображено у розрахунку заборгованості у вказані періоди оплати (у вигляді збільшення тіла кредиту на зазначені суми).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, заслухавши пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що 30 травня 2007 року між ПриватБанком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за умовами якого банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти шляхом надання готівки через касу банку на строк з 30.05.2007 року по 29.05.2027 року включно у вигляді невідновлювальної кредитної лінії у розмірі 30000 дол. США на купівлю квартири, а також 6000 дол. США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених пунктами 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,84% в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту щомісяця у період сплати у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту. Період сплати кредиту визначено з 30 по 05 число кожного місяця. Погашення заборгованості здійснювати щомісячними платежами у сумі 353,89 дол. США , що складається із заборгованості по кредиту, відсотках, винагород та комісії.

Пунктом 2.3.1 кредитного договору сторони передбачили право Банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом при зміні кон`юктури ринку грошових ресурсів в Україні. При цьому банк надсилає позичальнику письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки.

З 06 жовтня 2008 року банком збільшено відсоткову ставку до 13.2%.

26 грудня 2011 року сторони кредитного договору уклали додаткову угоду до кредитного договору від 30 травня 2007 року, в якій : -суму заборгованості по пені з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цієї угоди зменшити на 6130,24 дол. США; згідно ст. ст. 212, 651 ЦПК України у разі порушення позичальником будь-яких зобов`язань передбачених у графіку погашення кредиту на 31 день позичальник сплачує штраф у розмірі 6130,24 дол. США (пункти 1,2); - пункт 7.1 договору викладено у новій редакції, а саме надання кредиту у розмірі 30000 дол. США на купівлю квартири та 16683,89 дол. США на сплату страхових платежів зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,10 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом (пункт 3); -графік погашення кредиту викладено в новій редакції, в якому залишок по кредиту зазначено 37232,32 дол. США та визначено щомісячний платіж по 550,16 дол. США (пункт 4); - погашення кредиту здійснювати відповідно до графіка погашення кредиту (пункт 5); - в разі порушення позичальником строків по сплаті відсотків за користування кредитом та винагород, плата за кредитом нараховується у розмірі сплачених відсотків, при цьому позичальник сплачує банку неустойку у розмірі неналежного виконання зобов`язання по сплаті відсотків та винагород (пункт 6). В додатковій угоді сторони погодили, що у разі порушення строків погашення заборгованості зазначеної в графіку понад 1460 днів заборгованість за кредитом починаючи з 1461 дня вважається простроченою. Сторони також погодили строк позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагород та неустойки тривалістю 50 років.

Згідно розрахунку виданого ПАТ КБ ПриватБанк, сума заборгованості ОСОБА_1 по кредитному договору № ТЕК0GК00000040 від 30.05.2007 року станом на 16.05.2017 року становить 67 160, 93 долари США, що еквівалентно 1777725 грн. 99 коп., а саме: 34706,34 долари США, що еквівалентно 918676 грн. 82 коп. заборгованість за тілом кредиту; 12535,66 доларів США, що еквівалентно 331818 грн. 92 коп. заборгованість по відсотках за користування кредитом; 2229,37 доларів США, що еквівалентно 59011 грн. 42 коп. заборгованість по комісії за користування кредитом; 17688,66 доларів США, що еквівалентно 468218 грн. 83 коп. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором.

Задовольняючи позов банку суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог та розміру заборгованості за кредитним договором. Відмовляючи у задоволені зустрічного позову суд виходив з безпідставності позовних вимог про неправомірне підвищення відсоткової ставки, визнання недійсними кредитного договору та додаткової угоди до кредитного договору недійсними.

Колегія суддів апеляційного суду частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Щодо вимог про неправомірність одностороннього підвищення банком відсоткової ставки колегія суддів зазначає наступне.

Пред`являючи зустрічний позов про визнання неправомірними дій банку з одностороннього підвищення відсоткової ставки Непомящі зазначали про порушення процедури та порядку її підвищення, яка обумовлена в пункті 2.3.1 кредитного договору.

Відмовляючи у задоволенні цих вимог суд вказував на правомірність дій банку посилаючись на те, що одностороннє підвищення відсоткової ставки мало місце до набрання чинності Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку.

З таким висновком колегія суддів не погоджується, оскільки суд першої інстанції зробив його не враховуючи умови договору про порядок підвищення відсоткової ставки та необхідність надіслання позичальнику письмового повідомлення про підвищення відсоткової ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки (п. 2.3.1 договору).

Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

В силу частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 4 статті 11 Закону України Про захист прав споживачів (в редакції чинній на на час укладення кредитного договору) без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.

Банк не надав суду доказів про надіслання та отримання позичальником відповідного повідомлення, а тому вимоги позичальника про неправомірність підвищення відсоткової ставки є обґрунтованими.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У відзиві на зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 , банк просив застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову.

Представник Непомящих стверджувала, що вони не пропустили строку позовної давності, оскільки про одностороннє підвищення відсоткової ставки їм стало відомо після пред`явлення до них позову у 2015 році та за наслідками проведеної у 2016 році судово-економічної експертизи. та що вони з жовтня 2008 року до укладення додатково угоди в грудні 2011 року продовжували сплачувати відсотки за користування кредитом та погашати кредит у раніше визначеному договором розмірі.

Колегія не погоджується з такими доводами, тому що в суді апеляційної інстанції встановлено, що у вересні 2011 року банк звертався з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (справа №2-1041/11) та до позовної заяви надавав розрахунок заборгованості за кредитним договором, в якому чітко відображено що з 06.10.2008 року плата за користування кредитом нараховувалась по відсотковій ставці 13,2%.

Рішенням Кременецького районного суду від 28 листопада 2011 року у цій справі в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ТЕК0GК00000040 від 30.05.2007 року у розмірі 45198,79 дол. США звернуто стягнення на предмет іпотеки (договір іпотеки від 01.06.2007 року) квартиру загальною площею 36,1 кв.м., що розташована в АДРЕСА_2 і належить ОСОБА_1 шляхом продажу предмета іпотеки на підставі статті 38 ЗУ Про іпотеку ПАТ КБ ПриватБанк з укладенням від імені власника договору купівлі-продажу будь-яким способом з покупцем.

Зі змісту рішення вбачається, що вказана заборгованість станом на 19.08.2011 року становила 45198,79 дол. США, з якої: 29532,83 дол. США- заборгованість по кредиту, 8200,00 дол. США - заборгованість по відсотках, 4251,99 дол. США- заборгованість по пені,1031,78 дол.США- заборгованість по комісії, 31,36 дол. США- штраф (фіксована частина), 2150,83 дол.США- штраф (процентна складова). Вказане рішення набрало законної сили.

З виписки по особовому рахунку вбачається погашення кредиту з жовтня 2008 року у збільшеному розмірі, це спростовує твердження апелянта ОСОБА_1 про погашення кредиту у раніше визначеному кредитним договором та графіком розмірі, однак не доводить факту надіслання та отримання позичальником повідомлення про підвищення відсоткової ставки. Відповідно до частини 6 статті 82 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до частини 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи те, що банк в суді першої інстанції заявив про застосування наслідків спливу позовної давності у задоволенні позовних вимог про визнання неправомірними дій банку про одностороннє підвищення процентної ставки слід відмовити.

Щодо вимог про недійсність додаткової угоди колегія суддів зазначає наступне.

Колегія погоджується з висновком суду про відсутність підстав для визнання додаткової угоди недійсною.

Позивачі за зустрічним позовом просили визнати додаткову угоду недійсною внаслідок обману, який полягав у замовчуванні інформації щодо відсутності заборгованості по пені що вплинуло на формування волі на укладення спірного правочину. На підтвердження вимог посилались на висновок експерта від 29.07.2016 року №28/537/538//16-22, який підтверджує відсутність нарахування пені .

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у липні 2015 року ПАТ КБ ПриватБанк зверталося з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в якому просило стягнути солідарно з відповідачів 46442,24 дол. США заборгованості за кредитним договором №ТЕК0GК00000040 від 30.05.2007 року станом на 20.05.2015 рік. Вказану суму складала заборгованість за кредитом 34717,83 дол. США, 259338,23 дол. США - заборгованість по процентах за користування кредитом та решту суму - заборгованість по комісії, пеня та штрафи. Вказаний позов свідчить про дострокове припинення зобов`язань. У вказаній справі судом призначалась судово-економічна експертиза.

У висновку експерта за результатами проведеної судово-економічної експертизи експерт зауважила, що дані про те, що була нарахована пеня у розмірі 6130,24 дол.США або штраф у розмірі 6130,24 дол. США відсутні, а також відсутні роздруківки особового рахунку про нарахування пені та штрафу, тому зменшення заборгованості у розмірі 6130,24 дол. США не підтверджується (стор. 12 висновку експерта). Наведене свідчить проте, що до такого висновку експерт дійшов за відсутності належних документів- роздруківки особового рахунку про нарахування пені, однак це не доводить відсутність нарахування пені у зв`язку з порушенням виконання зобов`язань за кредитним договором.

Неналежне виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором підтверджується виписками по особовому рахунку (а.с.139-154), вищевказаним висновком експерта, що стало підставою для звернення ПАТ КБ ПриватБанк з позовом у 2011 році про звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Кременецького районного суду від 28.11.2011 року у справі № 2-1041/2011встановлено, що станом на 19.08.2011 року заборгованість по пені становила 4251,99 дол. США, по штрафу-31,36 (фіксована частина)+2150,83 дол. США (процентна складова).

Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже доводи апелянтів про те, що в діях ПАТ КБ ПриватБанк мав місце обман, який полягав у замовчуванні інформації щодо відсутності заборгованості по пені, що вплинуло на формування волі при укладенні додаткової угоди не заслуговують уваги суду.

Укладення додаткової угоди свідчить про продовження сторонами кредитних правовідносин, а не про укладення нового кредитного договору.

У вказаній угоді сторони погодили надання 16683,89 дол. США на сплату страхових платежів у випадку та в порядку, передбачених пунктами 2.1.3, 2.2.7 даного договору у разі ненадання позичальником банку підтверджуваних документів про сплату чергових страхових платежів, та графік погашення кредиту. Графік погашення кредиту передбачав залишок по кредиту в розмірі 37232,32 дол. США до якого за погодженням сторін були включені прострочені зобов`язання по відсотках шляхом оплати їх за рахунок використання обумовленої сторонами кредитної лінії, визначеної у розділі страхових платежів (відзив на зустрічну позовну заяву а.с.132-138).

Доводи апелянтів проте, що укладення додаткової угоди є укладенням нового кредитного договору, тому угоду слід визнати недійсною, оскільки будь-яких коштів по ній вони не отримували і чинне законодавство забороняло надавати споживчі кредити в іноземній валюті колегія оцінює критично.

Стаття 627 ЦК України передбачає свободу договору. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Щодо вимог про розірвання кредитного договору, договору іпотеки та поруки колегія суддів зазначає наступне.

Зі змісту мотивувальної частини рішення вбачається, що суд обґрунтовував рішення мотивами недійсності кредитного договору та договорів іпотеки та поруки, як похідних, однак вимогами позивачів за зустрічним позовом було розірвання вказаних договорів на підставі статті 651 ЦК України внаслідок істотного порушення банком кредитного договору.

У відповідності до частини 2 статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, суд повинен встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору, а також установити, чи є справді істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона могла отримати.

Істотне порушення умов договору позичальник вбачав в неправомірному односторонньому піднятті відсоткової ставки, безпідставному збільшенні тіла кредиту до 37232,32 дол.США на яке в подальшому відбувалось нарахування відсотків.

Враховуючи те, що предметом кредитного договору є отримання кредитних коштів для купівлі квартири, які позичальник отримав в повному обсязі, колегія не вбачає підстав для розірвання кредитного договору. Погашення (фінансування) простроченої заборгованості за рахунок коштів, які надавались за умовами кредитного договору як кредит на сплату страхових платежів за згодою сторін шляхом підписання додаткової угоди не дає підстав для висновку про істотне порушення умов договору.

Судом також встановлено, що для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між сторонами кредитного договору 01.06.2007 року було укладено договір іпотеки, згідно якого в іпотеку була передана квартира АДРЕСА_3 .

Після укладення сторонами кредитного договору додаткової угоди до кредитного договору між ПАТ КБ ПриватБанк та ОСОБА_2 26.12.2011 року було укладено договір поруки №ТЕКОGК00000040/1 згідно якого поручитель надала поруку за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором та додатковою угодою. Згідно пункту 14 договору поруки порука за цим договором припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором.

Враховуючи те, що позивачі просили розірвати іпотечний договір та договір поруки, як похідні від кредитного договору, тому підстав для задоволення таких вимог також не має.

Щодо стягнення заборгованості за кредитним договором колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, та не заперечувалось представником позивачів, що позичальник отримав кредит у розмірі 30000 дол. США для купівлі квартири.

Позичальник належним чином не виконував взятих на себе зобов`язань з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом у зв`язку з чим рішенням Кременецького районного суду від 28.11.2011 року в рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки. Розмір заборгованості був визначений станом на 19.08.2011 року і включав 45198,79 дол. США, з якої 29532,83 дол. США - заборгованість по кредиту, 8200,00 дол. США - заборгованість по відсотках, 4251,99 дол. США - заборгованісь по пені,1031,78 дол.США - заборгованість по комісії, 31,36 дол. США - штраф (фіксована частина), 2150,83 дол.США- штраф (процентна складова). Вказане рішення набрало законної сили. Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України вказані обставини не підлягають доказуванню. Позичальник не надав доказів про погашення визначених рішенням суду відсотків за користування кредитом.

Умовами додаткової угоди сторони передбачили збільшення розміру кредитних коштів на оплату страхових платежів з 6000 дол. США до 16683,89 дол. США та оплату за рахунок частини цих коштів існуючої простроченої заборгованості, що відобразилось у розмірі залишку по кредиту

Висновок судово-економічної експертизи від 29.07.2016 року не має правового значення для вирішення справи, оскільки в ньому розрахована сума заборгованості без врахування одностороннього підняття відсоткової ставки, сплати страхових платежів протягом 2012-2015 років та умов укладеної додаткової угоди до основного кредитного договору.

Доводи апелянтів проте, що суд при вирішені позовних вимог керувався розрахунком заборгованості, який є інформативним документом, не заслуговують уваги суду, оскільки в матеріалах справи наявна виписка по особовому рахунку № НОМЕР_1 (який був відкритий позичальнику ОСОБА_1 згідно пункту 7.1 кредитного договору), яка підтверджує відображені в розрахунку заборгованості операції.

Посилання апелянтів на те, що банк не виконав своїх зобов`язань щодо надання кредитних коштів у сумі 6000 дол. США згідно пунктів 2.1.3, 2.2.7 кредитного договору є голослівними, оскільки згідно умов договору надання таких коштів передбачалось у разі ненадання позичальником банку підтверджуючих документів про сплату чергових страхових платежів, а за умовами додаткової угоди сторони погодили часткове їх використання на погашення прострочених платежів.

З розрахунку заборгованості за кредитом та наданих на підтвердження договорів страхування і платіжних доручень вбачається, що банк перераховував кредитні кошти у встановлені строки на оплату страхових платежів: 29.05.2012 року-757,00+757,00 грн. (що еквівалентно 188,20дол.США) 29.05.2013 року- еквівалент 186,46 дол. США, 12.06.2014 року - еквівалент 66,45 дол. США, 29.05.2015 року- еквівалент 38,85 дол. США.

Представник позивачів не спростував вказаних доводів та не надав доказів на підтвердження того, що його довірителі самостійного сплачували страхові платежі.

Визначений розмір ануїтетних платежів не впливає на визначення розміру заборгованості за кредитом, оскільки у 2015 році мало місце дострокове припинення зобов`язань і стягненню згідно позовних вимог підлягають лише кредитні кошти.

Посилання апелянта на порушення норм процесуального права колегією суддів оцінюються критично, оскільки порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, оскаржене рішення змінити, виклавши його мотивувальну частину у редакції цієї постанови.

Оскільки апеляційний суд змінює судове рішення, але виключно у частині мотивів його прийняття, то новий розподіл судових витрат не здійснюється, а судові витрати покладаються на сторони в межах ними понесених.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 390, 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Резолютивну частину рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 11 березня 2020 року залишити без змін, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції даної постанови.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 лютого 2021 року.

Головуючий Бершадська Г.В.

Судді: Гірський Б.О.

Шевчук Г.М.