22 лютого 2021 року с.м.т.Шевченкове
Шевченківський районний суд Харківської області
у складі: головуючого судді - Тордія Е.Н. секретар судових засідань - Сергієнко В.С.
номер справи №637/1219/20 (2/637/56/21)
Ім`я (найменування) сторін та інших учасників справи:
Участь у справі приймала: представник позивачів - Леонова Ю.О.
розглянувши в відкритому судовому засіданні в с.м.т.Шевченкове Харківської області цивільну справу №637/1219/20 (2/637/56/21) за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-
Стислий виклад позиції позивача та відповідача.
09 грудня 2020 року позивачі, звернулися до Шевченківського районного суду Харківської області з позовною заявою до ОСОБА_3 та її неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , 2006 року народження про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
У судовому засіданні представник позивачів, яка діє на підставі довіреності, просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що позивачі згідно свідоцтва про право власності на житло та свідоцтва про право на спадщину за законом є власниками квартири АДРЕСА_1 . Відповідачі зі згоди позивачів у 2009 році були зареєстровані в даній квартирі лише формально, за місцем реєстрації не проживали жодного дня. ОСОБА_3 та її донька ОСОБА_4 , позивачам не є рідною та членами їх сім`ї. Відповідачі проживають за іншою адресою, яка позивачам не відома. Після їх реєстрації, вони з позивачами ніколи більш не спілкувалися, не проживали в даній квартирі, не мають спільного побуту, не сплачують комунальні послуги за квартиру, в утриманні житла ніякої участі не брали, та не беруть. Особистих речей відповідачів в квартирі не має , оскільки вони в неї не всилялись. Перешкод в користуванні житлом позивачі та інші їх члени сім`ї відповідачам не чинили. Факт реєстрації відповідачів порушує право позивачів на вільне володіння, розпорядження і користування майном. На теперішній час позивачі мають намір продати належну їм квартиру, проте реєстрація відповідачів позбавляє їх можливості у повній мірі користуватися правами власників належного їм майна, що також стало підставою у відмові у наданні субсидії через те, що відповідачі повинні надати довідки про доходи.
У зв`язку з тим, що факт реєстрації відповідачів у квартирі створює позивачам перешкоди, як власникам житла у здійсненні їх прав власності, вони просять суд, визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням (квартирою) за вказаною адресою.
Відповідач та її донька у судові засідання не з`являлися, про місце, час та день розгляду справи повідомлялися належним чином за місцем реєстрації (а.с.24, 25). Відзиви (заперечення) проти позову не надала. Судові виклики повернено до суду у зв`язку з тим, що відповідач відсутній за вказаною адресою та за зазначеною адресою не проживає.
З довідок №1688, 1689 виконавчого комітету Шевченківської селищної ради Харківської області від 18 грудня 2020 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 .
Відповідно до п.11 ч.9 ст. 128 Цивільно-процесуального кодексу України відповідач місце якого невідомо викликається до суду через оголошення на офіційному веб сайті судової влади України. (повідомлення про розгляд справи виданий на веб сайті http:court.gov.ua від 28 січня 2021 року).
За таких обставин відповідач вважається повідомленою про розгляд справи належним чином.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 Цивільно-процесуального кодексу України.
Заяви, клопотання та інші процесуальні дії по справі.
21 грудня 2020 року після отримання інформації про місце проживання (перебування) відповідача по справі постановлена ухвала про відкриття провадження та розгляд справи за правилами загального провадження, призначено підготовче судове засідання на 14 січня 2021 року. Також відповідачу наданий строк для подання відзиву (заперечення) на позовні вимоги.
Окрім того за клопотанням представника позивачів були направлені запити до Шевченківського відділку поліції Харківської області та медичного закладу - Шевченківської ЦРЛ Харківської області з метою отримання інформації про звернення гр. ОСОБА_3 та її дитини ОСОБА_4 в період часу з 2009-2021 роки. Також за ініціативою суду з метою перевірки надходження поштової кореспонденції за місцем реєстрації відповідачів був направлений запит до поштового відділення.
Відповідач, а також її неповнолітня донька у судові засідання не з`являлися, про місце, час та день розгляду справи повідомлялися належним чином за місцем реєстрації (а.с.24, 25). Відзиви (заперчення) проти позову не надала. Судові виклики повернено до суду у зв`язку з тим, що відповідачі відсутні за даною адресою та за зазначеною адресою не проживають.
З довідок №1688, 1689 виконавчого комітету Шевченківської селищної ради Харківської області від 18 грудня 2020 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 .
Суд, заслухавши представника позивачів, свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного.
Фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин.
Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 12 грудня 2002 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 30 березня 2006 року, позивачі є власниками квартири АДРЕСА_1 , що також підтверджено відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (10-15).
Згідно довідки №450 Петрівської сільської ради Шевченківського району Харківської області від 19 жовтня 2020 року в квартирі АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та її донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Актом щодо встановлення факту проживання за адресою реєстрації місця проживання (про не проживання) від 21 жовтня 2020 року, засвідченого депутатом Шевченківської селищної ради Харківської області та сусідами ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 підтверджується, що відповідачі ОСОБА_3 та її неповнолітня донька ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 не проживають з 2009 року, особистих речей квартира не містить.
В судовому засіданні допитані свідки: ОСОБА_9 , ОСОБА_5 ..
Свідок ОСОБА_10 засвідчила, що родину ОСОБА_1 знає тривалий час .
ОСОБА_3 та її неповнолітню доньку ОСОБА_4 вона не бачила , так як останні за місцем реєстрації ніколи не жили , останні роки в квартирі взагалі ніхто не мешкає, позивачі переїхали. Відомостей ,що останні робили спроби поновити своє право на проживання в квартирі їй не відомі. Місце їх проживання свідку не відомо.
ОСОБА_13 засвідчила ,що родину ОСОБА_1 знає тривалий час. Донька позивачів попросила прописати у квартиру свою подругу ОСОБА_3 та її неповнолітню доньку ОСОБА_4 , але вони ні дня в квартирі не мешкали, та не всилялися до неї. Відомостей, що останні робили спроби поновити своє право на проживання в квартирі їй не відомі. Місце їх проживання свідку не відомо.
Мотивувальна частина та застосовані судом правові норми.
Відповідно до ч.1 ст.13 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Стаття 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно із частини 1 статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Положеннями частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Приписами статті 379 Цивільного кодексу України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них.
Статтею 64 Житлового кодексу УРСР визначено, що до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Пунктом 4 статті 263 Цивільно-процесуального кодексу України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно частини 1 статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 Цивільного кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб.
Статтею 391 Цивільного кодексу України передбачено,що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно статті 150 Житлового кодекс України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.
Відповідно статті 405 Цивільного кодексу України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно до частини 2 статті 3 Сімейного кодексу України дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.
Частиною 2 статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Право користування житловим приміщенням дитини є похідним від права користування житловим приміщенням батьків. З втратою права користуванням житловим приміщенням батьками припиняється і право користування житловим приміщенням їх дітьми.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 була лише знайомою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , між якими ніяких родинних зв`язків не має.
З 2009 року тобто після реєстрації ,відповідач ОСОБА_3 разом з малолітньою на той час дитиною ОСОБА_4 ,у спірній квартирі не проживає, витрати на утримання житла не несе та її речі і дитини в будинку відсутні, що підтверджується актом обстеження житла та показами свідків наданих у судовому засіданні.
Також, відповідно до довідок ВПД №1 (Шевченкове) Куп`янського РВП ГУНП в Харківській області №152 від 18 січня 2021 року, підтверджено, що відповідач по справі з заявою про поновлення свого права на проживання у спірній квартирі у період часу з 2009 на початок 2021 рік не зверталась. Як і не зверталась з заявою про надання її медичної допомоги , згідно довідки № 01-17/108 Шевченківської ЦРЛ від 26 січня 2021 року.
Доказів, які б свідчили про те, що відсутність відповідача ОСОБА_3 , разом з її малолітньою донькою у спірному приміщенні понад один рік викликана поважними причинами суду не надані.
Окрім цього, встановлено, що дитина проживає разом з матір`ю, а тому вимоги до відповідача ОСОБА_3 , яка одночасно діє в інтересах дитини, підлягають задоволенню.
Таким чином суд дійшов до висновку вимоги позивача, щодо визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 є доведеними та такими що підлягає задоволенню, шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право на користування квартирою, власником якої є позивачі.
Судові витрати.
Сплачені судові витрати суд залишає за рахунок позивачів.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 81, 89, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 274, 280-282 Цивільно-процесуального кодексу України, ст.ст. 15, 16, 391, 405 Цивільного кодексу України, ст.ст.72, 64, 150 156,405 Житлового кодексу Української РСР, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратили право на користування житлом: квартирою АДРЕСА_1 .
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
СУДДЯ