ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1365/21
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" квітня 2021 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі головуючого судді Трусової Т.О. з секретарем судового засідання Крмчук Я.Р., розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк»про визнання неправомірним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі по тексту ОСОБА_2 , відповідач), треті особи: ОСОБА_3 , Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк»(далі то тексту - ОСОБА_3 , АКБСР «Укрсоцбанк», треті особи) про визнання неправомірним та скасування рішення.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 28.03.2019 року справу було закрито. Постановою Київського апеляційного суду від 11.06.2019 року було скасовано вищевказану Ухвалу та повернуто справу для продовження розгляду.

Ухвалою суду від 01.07.2019 року справа було прийнята до розгляду та призначена у підготовче судове засідання на 22.10.2019 року.

У судовому засідання 22.10.2019 року судом було відмовлено у клопотанні позивача ОСОБА_1 про витребування доказів та про зупинення розгляду справи. ОСОБА_1 заявила клопотання про відкладення розгляду справи, яке було задоволено. Суд відклав розгляд справи на 18.02.2020 року.

18.02.2020 року в судовому засіданні було залучено третю особу ОСОБА_3 у якості співвідповідача, судом було відмовлено представнику позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 (далі по тексту - представник позивача) у прийнятті заяви про зміну підстав позову, суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті на 27.07.2020 року. Також Ухвалою суду від 18.02.2020 року було замінено відповідача АКБ «Укрсоцбанк» його правонаступником Акціонерним товариством «Альфа Банк» (далі по тексту - АТ «Альфа банк», відповідач).

У судовому засідання 27.07.2020 року судом було долучено відзиви відповідачів на позовну заяву. Розгляд справи було відкладено на 03.09.2020 року в зв`язку з клопотанням представника позивача про надання матеріалів справи для ознайомлення.

03.09.2020 року сторони по справі в судове засідання не з`явились, в зв`язку з чим суд відклав розгляд справи на 10.12.2020 року.

10.12.2020 року представник позивача подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, позивач до суду не з`явилася, розгляд справи було відкладено на 05.04.2021 року в зв`язку з перебуванням судді на лікарняному.

28.12.2020 року відповідач ОСОБА_2 подав до суду заяву, в які просив відмовити у задоволенні позову до нього в зв`язку з тим, що він не є належним відповідачем. 05.04.2021 року представник позивача подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, позивач, будучи належним чином повідомленою про дату та час розгляду справи, до суду не з`явилася. Відповідач ОСОБА_3 заявила клопотання про залишення позову без розгляду та підтримала своє клопотання від 18.03.2020 року про стягнення з позивача на її користь витрат на правову допомогу.

Заслухавши учасників справи та дослідивши матеріали справи, суд визнав дане клопотання обґрунтованим з таких підстав.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є: верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; обов`язковість судового рішення; забезпечення права на апеляційний перегляд справи; забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом; розумність строків розгляду справи судом; неприпустимість зловживання процесуальними правами; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до положень статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно частині 1 статті 5 цього Кодексу здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За положеннями статті 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваними судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (стаття 13 ЦПК України).

За правилами цивільного судочинства учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (статті 43, 44 ЦПК України).

Стаття 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантує кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

За прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 (Judgement of ECHR of 16 December 1992 De Geouffre de la Pradelle v. France // Series A N 253- В).

Вказане узгоджується з позицією ЄСПЛ, що викладена у рішеннях по справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001, у яких зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до вимог пункту 3 частини 1 статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Аналогічна норма міститься і у частині 5 статті 223 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що представник позивача тричі не з`явився в судове засідання з розгляду справи по суті, заяв від представника позивача про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило.

Отже ураховуючи встановлені обставини, вищенаведені положення цивільного процесуального закону та практику Європейського суду з прав людини, суд вбачає підстави для залишення позову ОСОБА_1 без розгляду з підстав повторної неявки її представника в судове засідання.

Вирішуючи питання про стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат, суд виходить з наступного.

Витрати відповідача на професійну правничу допомогу у цій справі склали 6000,00 грн., що підтверджується наданими відповідачем доказами, а саме: договором про надання правничої допомоги від 12.03.2019, додатковою угодою до цього договору № 2 від 16.03.2020, актом приймання-передачі правничої допомоги № 2 та квитанцією про оплату послуг від 18.03.2020 року.

Відповідачем доведено, що усі вищевказані витрати пов`язані з розглядом саме цієї справи, їх розмір є співмірним із сумою, заявленою в акті приймання-передачі правничої допомоги, а також зі складністю справи, часом, витраченим на надання послуг, обсягом цих послуг та значенням справи для ОСОБА_3 .

За загальним правилом, встановленим ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 142 цього Кодексу у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

За приписом ч. 9 ст. 141 ЦПК України незалежно від результатів вирішення спору суд має право повністю або частково покласти судові витрати на сторону, яка зловживала своїми процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони.

За результатами вивчення матеріалів справи суд дійшов висновку, що представник позивача, який тричі не з`явився у судові засідання та не надав документів, які підтверджують поважність причин його неявок, зловживав своїми процесуальними правами,

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з позивача понесених відповідачем судових витрат.

Керуючись статтями 141, 142, частиною 5 статті 223, пунктом 3 частини 1 статті 257, статтями 260, 353, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Акціонерне товариство «Альфа Банк» про визнання неправомірним та скасування рішення залишити без розгляду.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000 грн.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ;

Відповідач: ОСОБА_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_2 .

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга на ухвалу суду подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Згідно з підпунктом 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Розділу XIII ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя: