Дата документу 23.06.2021
Справа № 937/2030/21
Провадження № 2/937/1941/21
23 червня 2021 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:
головуючого - судді Редько О.В.,
за участю секретаря судового засідання - Колеснікової Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі цивільну справу за позовною заявою Фізичної особи підприємця « ОСОБА_1 » до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування збитків в порядку регресу,
І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ.
Позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду з позовною заявою, в якій просить:
- стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь позивача завдані збитки в порядку регресу в розмірі 30 761 грн. 37 коп.;
- витрати по сплаченому судовому збору в розмірі 908 грн. 00 коп. покласти на відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ;
- витрати на правову (правничу) допомогу в розмірі 11 863 грн. 80 коп. покласти на відповідачів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .
ІІ. ЗАЯВИ (КЛОПОТАННЯ) УЧАСНИКІВ СПРАВИ.
Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явились, однак в позовній заяві просять розглянути справу без їх участі, на задоволенні позовних вимог наполягають в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, місце та час розгляду справи повідомлявся судом належним чином. Про поважність причин неявки суд не повідомив. Заяв чи клопотань на адресу суду не надходило. Відзив на позовну заяву поданий не був.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, про дату, місце та час розгляду справи повідомлялась судом належним чином. Про поважність причин неявки суд не повідомила. Заяв чи клопотань на адресу суду не надходило. Відзив на позовну заяву поданий не був.
За таких обставин суд на підставі ст. 280 ЦПК України розглядає справу на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН.
ОСОБА_4 є власником транспортного засобу «Fiat Doblo», д.н.з. НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 /а.с.20/.
08 листопада 2018 року між АТ «СГ «ТАС» (приватна) та ОСОБА_5 укладено договір обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/9084445 /а.с.22/.
01 січня 2019 року ОСОБА_4 звернулась до ПрАТ «СК «ВУСО» з повідомленням про дорожньо транспорту пригоду, яка сталась 24.12.2018 року о 22 год. 20 хв. на а/д Херсон Генічеськ 47 км+800м /а.с.14/.
15 січня 2019 року ОСОБА_4 звернулась до ПрАТ «СК «ВУСО» з заявою про відшкодування оціненої шкоди заподіяної в результаті ДТП, що сталась 24.12.2018 року /а.с.26 зв./.
Укравтоекспертизою 22.01.2019 року та 28.01.2019 року було складено акти огляду колісного транспортного засобу «Fiat Doblo», д.н.з. НОМЕР_2 /а.с.15-19/.
Згідно ремонтної калькуляції № 978074 від 13.03.2019 року вартість ремонту транспортного засобу «Fiat Doblo», д.н.з. НОМЕР_2 з ПДВ складає 84 563 грн. 34 коп. /а.с.25/.
Сума страхового відшкодування складає 30 761 грн. 37 коп. /а.с.23/.
Постановою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 березня 2019 року (справа про адміністративне правопорушення № 320/327/19) ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП. Крім того, відповідно до постанови, судом було встановлено, що 24 грудня 2018 року о 22 год. 35 хв. ОСОБА_2 на а/д Херсон Генічеськ 47 км+800м, керуючи автомобілем Ауді д/н НОМЕР_1 в темну пору доби не вибрав безпечну швидкість руху, не врахував дорожню обстановку та при появі перешкоди не вжив заходів для зменшення швидкості руху та зупинки. Внаслідок чого здійснив наїзд на ТЗ Фіат Добло д/н НОМЕР_4 , який стояв припаркований на проїзній частині. Крім того, 24 грудня 2018 року о 22 годині 30 хвилин, ОСОБА_2 на а/д Херсон-Генічеськ 47км+800м керував автомобілем Ауді д/н НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах з порожнини рота, почервоніння шкіряного покрову обличчя). Від проходження медичного огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння в лікарні та проходження вимірювання пристроєм «Драгер» відмовився в присутності двох свідків /а.с.7-8/.
08 серпня 2019 року ОСОБА_4 звернулась до ПрАТ «СК «ВУСО» з заявою про узгодження розміру страхового відшкодування, а саме суму 30 761 грн. 37 коп. по страховому випадку (ДТП), що трапився 24.12.2018 року в результаті якого з вини ОСОБА_2 було пошкоджено транспортний засіб «Fiat Doblo», д.н.з. НОМЕР_2 /а.с.26/.
20 серпня 2019 року ПрАТ «СК «ВУСО» сплатило ОСОБА_4 страхове відшкодування в розмірі 30 761 грн. 37 коп. /а.с.28/.
16 листопада 2020 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» та ФОП ОСОБА_1 було укладено договір № 16/11/2020 про відступлення права вимоги /а.с.29-32/.
27.11.2020 року ФОП ОСОБА_1 на адресу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було направлено повідомлення про відступлення права вимоги /а.с.34/.
ІV. МОТИВИ СУДУ ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА.
Згідно з ч. 1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Як вбачається з вимог ст.ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Згідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Відповідно до ст.76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків.
За правилами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 5 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Так судом вже було встановлено, що 24 грудня 2018 року на а/д Херсон Генічеськ 47 км+800м мала місце ДТП за участю автомобіля Ауді д/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля Фіат Добло д/н НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_4 .
Постановою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 19 березня 2019 року (справа про адміністративне правопорушення № 320/327/19) ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до ч.ч. 4, 6 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Між ПрАТ «СК «ВУСО» та страхувальником ОСОБА_3 було укладено договір обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/8645892 від 28.04.2018 року, за яким страховик зобов`язується відшкодувати шкоду заподіяну страхувальником життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме автомобіля «Audi A4», д.н.з. НОМЕР_1 .
Завдана шкода потерпілій ОСОБА_4 була визначено в розмірі 30 761 грн. 37 коп., яка особисто винуватцем ДТП ОСОБА_2 відшкодована не була.
У зв`язку з цим потерпіла ОСОБА_4 звернулась з відповідною заявою до ПрАТ «СК «ВУСО».
Згідно ст. 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.
Згідно ст.22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Саме на підставі вказаного Страхового акту було здійснено розрахунок страхового відшкодування та здійснено виплату страхового відшкодування на рахунок потерпілої ОСОБА_4 в сумі 30 761 грн. 37 коп.
Згідно ч.1 та 2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є, зокрема, діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі, володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Згідно ст.1188 ЦК України шкода, яка завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Як вказує ст.993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Відповідно до ст.1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.
Згідно ст. 27 Закону України "Про страхування", страховик має право вимагати компенсацію здійснених виплат від особи, відповідальної за заподіяний збиток в повному обсязі.
16.11.2020 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП ОСОБА_1 укладено договір №16/11/2020 про відступлення права вимоги від 16 листопада 2020 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, внаслідок, зокрема, передання ним свої прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Отже, до позивача перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідачів суми боргу.
Стаття 516 ЦК України визначає, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
З огляду на укладений між позивачем та страховиком правочин про відступлення права вимоги, до позивача перейшло право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором страхування (поліс) №АК/8645892.
З метою досудового врегулювання спору, позивачем на адресу відповідачів 27.11.2020 року було направлено повідомлення про відступлення права вимоги та акт (вимогу) про відшкодування збитків в порядку регресу.
Однак, відповідачами жодних дій щодо сплати заборгованості в добровільному порядку вчинено не було.
Звертаючись з позовними вимогами про солідарне стягнення з відповідачів ОСОБА_2 (водія ТЗ) та ОСОБА_3 (страхувальника) завданих збитків в порядку регресу, свої вимоги позивач мотивував положеннями підпукту «в» ч. 38.1.1 ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспортного засобу".
Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.
Суд зазначає, що згідно підпункту «а» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регрес ний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Отже, положення підпункту «а» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 ст. 38 вказаного спеціального Закону передбачає право страховика на звернення з регресним позовом до визначеного кола суб`єктів - до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, і саме за наявності передбачених цією статтею умов, проте, відповідною нормою закону не передбачено солідарної відповідальності страхувальника та водія щодо відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП майну потерпілого.
Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Уклавши з ОСОБА_3 договір страхування її цивільно правової відповідальності ПрАТ «СК «ВУСО» взяло на себе обов`язок у межах страхової суми відповідати за шкоду, завдану страхувальником третій особі.
Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст.37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст.3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" ).
Отже, враховуючи положення підпункту «а» підпункту 38.1. пункту 38.1 ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а також приймаючи до уваги те, що вина водія ОСОБА_2 в ДТП, яка мала місце 24.12.2018 року, вже встановлена судом, суд дійшов висновку, що у позивача наявне право вимагати відшкодування збитків в порядку регресу саме з відповідача ОСОБА_2 , як з водія забезпеченого транспортного засобу, який зі своєї вини спричинив дорожньо транспортну пригоду, а у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 (страхувальника) про солідарне відшкодування збитків в порядку регресу слід відмовити.
Крім того, позивач також просив стягнути з відповідачів судові витрати.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України).
Вимогами статті 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу, витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України).
Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (ч.2 ст.137 ЦПК України).
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст.137 ЦПК України).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Також, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат».
Так до матеріалів справи долучено:
- договір № 07 про надання правової (правничої) допомоги від 08 вересня 2020 року, укладений між ФОП ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «Адвокатус» в особі Голови адвоката Самойленка Петра Миколайовича /а.с.39-41/;
- додаткову угоду №2 акт приймання передачі правової (правничої) допомоги по Договору про надання правової (правничої) допомоги № 07 від 08.09.2020 року /а.с.42/;
- свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю /а.с.43/;
- ордер серії КС № 840366 /а.с.46/.
За вказаних обставин, суд приходить до переконання, що вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 11 863 грн. 80 коп. є необґрунтованими, оскільки до позову не надано документу, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку, а тому не підлягає задоволенню.
У відповідності до положень ст.141 ЦПК України, з урахуванням часткового задоволення позову, суд вважає за можливе стягнути саме з відповідача ОСОБА_2 (як сторони, з якої проводиться відшкодування збитків в порядку регресу) на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 454 грн. 00коп. (а.с. № 1).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, ч.4.ч.6 ст. 82, ст.ст. 89, 128-131, 133, 137, 141, ч.4 ст.223, ч.2 ст. 247, ч. 1 ст. 274, ч. 5 ст. 279, ст.ст. 259, 263-265, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд,
Позовну заяву Фізичної особи підприємця « ОСОБА_1 » до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування збитків в порядку регресу задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Фізичної особи - підприємця « ОСОБА_1 » в рахунок відшкодування збитків в порядку регресу, завданих внаслідок дорожньо транспортної пригоди 30 761 грн. 37 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Фізичної особи підприємця « ОСОБА_1 » судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 454 грн. 00 коп.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте Мелітопольським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.
На рішення може бути подана апеляційна скарга позивачем до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ст.284 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне найменування сторін справи:
Позивач: Фізична особа підприємець « ОСОБА_1 », РНОКПП НОМЕР_5 , юридична адреса: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП невідомий, зареєстроване місце мешкання: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_6 , останнє відоме місце мешкання: АДРЕСА_2 .
Суддя: