печерський районний суд міста києва
Справа № 757/601/21-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" лютого 2021 р. суддя Печерського районного суду м. Києва Матійчук Г.О., розглянувши заяву представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвоката Федаша Миколи Миколайовича про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа: приватний виконавець Виконавчого округу міста Києва Ляпін Дмитро Валентинович, про визнання права спільної сумісної власності на майно, без виділу частки, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року до суду надійшла вказана позовна заява.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26.02.2021 року відкрито провадження у справі та вирішено розглянути її за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

25.02.2021 року від представника позивачів - адвоката Федаша М.М. надійшла заява про забезпечення позову, шляхом зупинення продажу арештованого майна у виконавчому провадженні №63521138 від 05.11.2020 року.

В обґрунтування заяви зазначено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вважають, що майно, на яке приватним виконавцем Ляпіним Д.В. у ВП 63521138 накладено арешт, належить їм, а не боржникові ОСОБА_3 , в зв`язку з чим ними і було подано позов до суду про визнання права спільної сумісної власності на майно, без виділу частки.

Позов подано на стадії виконання судового рішення Печерського районного м. Києва від 23.08.2016 р. у справі №757/30515/15-ц, що набрало законної сили 31.10.2019 року після перегляду в апеляційному порядку, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості.

Заявник зауважує, що у виконавчому провадженні № 63521138 від 05.11.2020 р. було порушено норми статті 48 Закону «Про виконавче провадження», якою встановлено порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника, а саме: стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. У раз відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Постановою приватного виконавця Ляпіна Д.В. у ВП 63521138 від 02.12.2020 р. про опис та арешт майна боржника і постановою АСВП від 04.12.2020 року про опис та арешт майна боржника ОСОБА_3 було порушено право власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , адже звернуто стягнення на майно, яке не належить боржнику.

У виконавчому провадженні №63521138 від 05.11.2020 р. майно (щодо якого подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту) вже передано на примусову реалізацію, про що оприлюднено інформацію про його продаж на офіційному сайті ДП «СЕТАМ».

Зауважує, що примусова реалізація майна, яке не є майном боржника ОСОБА_3 , може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду щодо відновлення порушених прав власників - подружжя ОСОБА_1 .

Посилаючись на наведені обставини просив задовольнити заяву.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи та заяву про забезпечення позову, суд дійшов висновку, що остання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У відповідності до положень п.5 ч.1 ст.150 ЦПК України одними із видів забезпечення позову є зупинення продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;.

Згідно із ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними з заявленими позивачем вимогами.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року за №9, вбачається, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що є учасниками даного судового процесу. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

При цьому, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих стороною для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема у тому, що між сторонами дійсно виник спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також співмірність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з таким клопотанням, заявленим позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Під час оцінки такої співмірності суду необхідно враховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили (пункт 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

На стадії виконавчого провадження виконавчий документ, виданий на підставі рішення суду, прирівнюється до напису нотаріуса.

Позивачами (представником позивачів), станом на день постановлення даної ухвали, не надано достатніх (належних) доказів на підтвердження позовних вимог, на підставі яких суд мав би змогу пересвідчитися, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Отже, за таких обставин заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 149, 150, 153 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвоката Федаша Миколи Миколайовича про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа: приватний виконавець Виконавчого округу міста Києва Ляпін Дмитро Валентинович, про визнання права спільної сумісної власності на майно, без виділу частки - залишити без задоволення.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

Суддя Матійчук Г.О.