Справа №295/4526/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2021 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира

в складі: головуючого судді Лєдньова Д.М.

при секретарі Вольській К.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Правекс Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтайм капітал», Товариства з обмеженою відповідальністю «Авістар» про визнання правочинів недійсними,-

встановив:

У березні 2014 року позивач ПАТ «Правекс Банк» звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за договором кредиту.

В обґрунтування позову зазначав, що 24.10.2008 між ПАТ «Правекс Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач як позичальник отримала грошові кошти в сумі 350 000,00 доларів США, зі сплатою 17,99 % річних за користування кредитними коштами, зобов`язанням поверненням кредиту частинами в розмірах, передбачених договором.

Відповідно до редакції договору від 03.09.2009 року сторони погодили обов`язок позичальника сплачувати заборгованість по кредиту рівними частинами в сумі 5834 долари США до 10 числа наступного місяця.

В подальшому 26.01.2011 року між вказаними учасниками досягнуто домовленостей про відновлення дії кредитного договору, у зв`язку з чим укладено договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору, згідно п.1.2. якого відповідач зобов`язався погашати реструктуровані відсотки по кредиту у загальній сумі 40 304,00 долари США, починаючи з 01.01.2012 року до 10 грудня 2012 року щомісячно до 10 числа місяця включно, наступного за місяцем нарахування відсотків, згідно орієнтованого графіку щомісячних платежів.

Внаслідок неналежного виконання взятих зобов`язань з повернення грошових коштів виникла заборгованість, яка, з урахуванням виконаних після пред`явлення позову коригувань за датою розрахунку (заява про збільшення позовних вимог), станом на 24.06.2014 року становить 589 193,02 долари США, з них: заборгованість по кредиту 335 332,00 долари США, заборгованість по відсотках 135 935,02 долари США, пеня за несвоєчасне погашення кредиту 54 324,00 долар США, пеня за несвоєчасне погашення відсотків 63 602,00 долари США.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути суму заборгованості, відшкодувати судові витрати.

Ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 05.10.2015 року по справі призначено судово-економічну експертизу.

Згідно ухвали суду від 10.09.2019 року до участі в справі залучено ТОВ «Фінансова компанія «Фінтайм капітал» як правонаступника ПАТ «Правекс Банк».

Відповідачем ОСОБА_1 в лютому 2021 року подано зустрічний позов до Акціонерного товариства «Правекс Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтайм капітал», Товариства з обмеженою відповідальністю «Авістар» про визнання недійсними договору купівлі-продажу прав вимоги від 26.05.2017 року, укладеного між Акціонерним товариством «Правекс Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авістар», договору купівлі-продажу прав вимоги від 13.03.2018 року, що укладений між відповідним товариством та позивачем - Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтайм капітал» як набувачем права вимоги.

В підставу пред`явлених вимог відповідач покладає визначені як необхідні положеннями ст. 203 ЦК України загальні вимоги для чинності правочину та вказує на відсутність у юридичних осіб як набувачів прав вимоги за кредитним договором, укладеним в іноземній валюті, передбачених вимогами Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ризиків фінансових послуг», «Положення про порядок надання небанківським фінансовим установам, національному оператору поштового зв`язку генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 09.08.2002 року № 297, відповідних генеральних ліцензій на право здійснення операцій з іноземною валютою.

Сторона просить звернути увагу на виниклу судову практику та задовольнити зустрічні позовні вимоги.

Ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 01.03.2021 року вирішено питання про об`єднання в одне провадження зустрічного позову із первісним.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила стягнути з ОСОБА_1 виниклу заборгованість, яка з урахуванням висновків експерта, в а також фактичного відчуження предмета іпотеки, яким забезпечувалось належне виконання взятих на себе позичальником зобов`язань, становить 411 267,02 долари США, з них: заборгованість по кредиту 291 738,00 долари США, заборгованість по відсотках 119 529,02 долари США.

З приводу вимог за зустрічним позовом представник просила звернути увагу, що оплата за оспорюваними договорами уступки прав вимоги проводилась учасниками виключно в національній валюті гривні, а тому отримання генеральних ліцензій при вчинені відповідних договорів не потребувалось.

Представник не заперечувала, що договору уступки прав вимоги дійсно можуть бути договорами факторингу, при цьому зауважила, що, за її особистим переконанням, відповідні правочини не порушують права відповідача як позичальника за договором кредиту, який у свою чергу неналежне виконує взяті на себе зобов`язання.

Представник зазначила, що судовому захисту підлягає лише невизнане або порушене право чи інтерес, наявність яких стороною відповідача не доведено.

Посилаючись також на необхідність застосування строків позовної давності відносно вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу прав вимоги від 26.05.2017 року, укладеного між Акціонерним товариством «Правекс Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авістар», сторона просить відмовити у задоволенні зустрічного позову.

Представник відповідача просив відмовити у задоволенні первісного позову, задовольнити вимоги за зустрічним. Зазначив, що вимоги позивача в частині визначення розміру заборгованості не є належно обґрунтованими, оскільки вартість предмета іпотеки, за якою його було набуто в порядку звернення стягнення в позасудовому порядку, не є належним чином підтвердженою, крім того, вимоги стягувача після завершення позасудового врегулювання щодо виконання основного зобов`язання є недійсними.

Порушеним правом, що потребує судовому захисту, за твердженням учасника, є право не виконувати існуюче зобов`язання на користь «неналежного» кредитора.

При обговорені обставин початку перебігу строку позовної давності як об`єктивної можливості особи дізнатись про порушення її прав, представник просив звернути увагу, що попереднє оспорювання договору купівлі-продажу прав вимоги від 26.05.2017 року, укладеного між Акціонерним товариством «Правекс Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авістар», здійснене в порядку господарського судочинства юридичною особою, керівником якої була ОСОБА_1 , та не свідчить про обізнаність фізичної особи відносно порушення її прав.

Судом встановлені наступні обставини.

Між ПАТ «Правекс банк» ста ОСОБА_1 24.10.2008 року укладено договір кредиту, згідно якого позичальник ОСОБА_1 отримала кредит в іноземній валюті на загальну суму 350 000,00 доларів США для споживчих цілей, строком з 24.10.2008 року до 24.10.2013 року зі сплатою 17.99 відсотків річних.

Відповідно до п.4.1 договору позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом рівними частинами в сумі 5834 долари США щомісяця до 10 числа наступного місяця включно.

Згідно з п.4.2 договору відсотки за користування кредитом підлягають сплаті щомісяця у строк до 10 числа місяця включно, наступного за місяцем нарахування відсотків, а також у момент повернення кредиту.

Договором про внесення змін та доповнень до кредитного договору від 03.09.2009 року сторони домовились щодо реструктуризації заборгованості шляхом встановлення нового графіку погашення кредиту по кредитному договору.

Відповідно до договору про внесення змін та доповнень від 26.01.2011 року кредит надається позичальникові строком з 24.10.2008 року по 15.11.2010 року зі сплатою 17.99 відсотків річних, з 15.11.2010 року по 24.10.2013 року 12 відсотків річних. Сторони встановили новий графік погашення заборгованості.

Між ПАТ «Правекс Банк» та ТОВ «Авістар» 26.05.2017 року укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого ТОВ «ФК «Авістар» набуло право вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення.

Розмір заборгованості за переданим правом вимоги до відповідача ОСОБА_1 станом на 26.05.2017 року становив 471 267,02 долари США, що не заперечується учасниками по справі.

В подальшому, 13.03.2018 року між ТОВ «ФК «Авістар» та ТОВ «ФК «Фінтайм Капітал» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги до відповідача за кредитним договором від 24.10.2008 року у розмірі 471 267,02 долари США, з них: по заборгованості по кредиту 335 332,00 долари США, по заборгованості у відсотках 135 935,02 долари США.

05.07.2018 року ТОВ «ФК Фінтайм Капітал» на підставі договору іпотеки від 24.10.2008 року звернуло стягнення на предмет іпотеки нежиле приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом набуття права власності за ціною, визначеною на підставі звіту про оцінку майна від 18.05.2018 року в розмірі 1 500 000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог вказаного Кодексу.

Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов`язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За наслідком оцінки досліджених доказів, зокрема висновку експерта від 20.09.2018 року № 14691, суд приходить до висновку про підтвердження існування заборгованості позичальника з повернення суми кредиту. Так, на поставлене питання суду чи підтверджується документально наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості умовам кредитного договору від 24.10.2008 року та розрахунковим документам щодо видачі і погашення кредиту станом на дату пред`явлення позову експертом надано відповідь про часткове документальне підтвердження заборгованості станом на 24.06.2014 року на суму 480 137,00 доларів США, з них: заборгованість по кредиту 345 145,00 доларів США, 134 992,00 долари США.

Відповідну суму суд приймає як належно обгрунтований належними і достатніми доказами розмір заборгованості відповідача на вищевказану дату.

Як зазначалось вище, позивач ТОВ «ФК «Фінтайм Капітал» просить визначити як дійсний розмір заборгованості суму 411 267,02 долари США (кредит 291 738,00 долари США, відсотки 119 529,02 долари США), що розраховується як різниця між сумою переданих прав за договором купівлі-продажу прав вимоги та вартістю відчуження предмета іпотеки.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 53 рішення від 08 квітня 2010 року у справі "Меньшакова проти України" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що право на суд не є абсолютним і може підлягати легітимним обмеженням. У випадку, коли доступ особи до суду обмежується або законом, або фактично таке обмеження не суперечить п. 1 ст. 6 Конвенції, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використовуваними засобами та метою, яка має бути досягнута (див. рішення ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі "Ашинґдейн проти Сполученого Королівства" (Ashingdane v. the United Kingdom), п. 57, Series A, № 93).

За змістом ч. 3 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Стосовно "порушеного права", за захистом якого особа може звертатися до суду, то за змістом Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 це поняття, яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття "охоронюваний законом інтерес". Стосовно поняття "охоронюваний законом інтерес" у тому ж Рішенні Конституційного Суду України вказано, що воно означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

У виниклому спорі, в частині оспорювання укладених договорів купівлі-продажу прав вимоги, суд визнає право позичальника (боржника) не виконувати взяті на себе зобов`язання перед особою, здатність якої в розрізі проведення господарських операцій з іноземною валютою не впорядкована вимогами чинного законодавства, що, у свою чергу, передбачувано може покликати ускладнення виконання саме тих зобов`язань, які набуті боржником у цивільних правовідносинах.

Так, відповідно до ч.2 ст.517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

З приводу підстав визнання договорів купівлі-продажу прав вимоги недійсними суд зауважує.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Визначення факторингу міститься у статті 49 Закону України від 07 грудня 2000 року №2121-III «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.

У статті 1077 Цивільного кодексу України зазначено, що, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06 лютого 2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року № 231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.

Зі статтей 1077 та 1079 Цивільного кодексу Українита частини п`ятої статті 5 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вбачається, що договір факторингу зачіпає інтереси трьох сторін: клієнта, яким може бути фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактора, яким може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції, та боржника, тобто набувача послуг чи товарів за первинним договором.

Фінансова установа - це юридична особа, яка згідно із законом надає одну або декілька фінансових послуг і внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку (пункт 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 1 того ж Закону фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Факторинг належить до фінансових послуг (пункт 11 частини 1 статті 4 Закону).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 листопада 2020 року по справі № 638/22396/14-ц зазначила: «Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору (стаття 513 Цивільного кодексу України). Оскільки факторинг є фінансовою послугою вимоги до такого договору визначені у статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Вказана норма передбачає правило за яким фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання.

Юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов`язана звернутися до відповідного органу, який здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг, протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ. У разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій (частини 1 та 2 статті 7 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»)».

Судом встановлено, що оспорювані договори купівлі-продажу прав вимоги укладалась з боку набувачів таких вимог як юридичними особами, що зареєстровані та здійснюють свою діяльність у відповідності до законодавства України, є платниками податку на прибуток на загальних умовах та належним чином уповноважені надавати фінансові послуги на підставі свідоцтв, що видані Національної комісією, яка здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.

Наведена у змісті договорів відповідна інформація щодо учасників, на думку суду, виявляє не лише формальну ідентифікацію сторони договору, а й підтверджує намір набувача прав виступити суб`єктом правовідносин у сфері фінансових послуг, надати послугу з фінансування клієнта за плату, при кореспондуючому обов`язку клієнта відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до 3 (а) договору купівлі-продажу прав вимоги від 26.05.2017 року сторони правочину погодили розмір винагороди за продаж покупцеві прав вимоги, що визначається за формулою.

Згідно розділу 4 договору купівлі-продажу прав вимоги від 13.03.2018 року, укладеного позивачем по справі як набувачем прав, встановлено ціну відчуження прав вимоги на рівні 3 370 200,00 грн.

Тобто, відповідні договори за своїм змістом є договорами факторингу, потребують необхідного для укладення таких правочинів обсягу цивільної дієздатності учасників.

Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частиною першою статті 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 1.2 Положення про порядок надання небанківським фінансовим установам, національному оператору поштового зв`язку генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 09 серпня 2002 року № 297, (в редакції, чинній на час укладення оспорюваних договорів) небанківська фінансова установа має право здійснювати операції, передбачені статтею 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", якщо вони є валютними операціями, тільки після отримання генеральної ліцензії згідно з пунктом 2 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю".

Відповідно до підпункту 11 частини першої статті 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", факторинг належить до фінансових послуг.

Таким чином, ведення діяльності з надання послуг факторингу, який передбачає проведення валютних операцій (передача права вимоги за кредитами в іноземній валюті), потребує отримання фінансовою установою ліцензії на вчинення операцій з валютними цінностями.

Наведений висновок зробив Верховний Суд у постанові від 16 грудня 2020 року по справі № 461/2900/11.

Велика Палата Верховного Суду відступила від означеного загального висновку, сформульованого у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 (провадження № 14-222цс18), згідно якого відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини третьої статті 512 та статті 1054 ЦК України, конкретизувавши цей висновок так, що відступлення права вимоги за кредитним і забезпечувальним договорами є можливим не тільки на користь фінансових установ (за обставин, коли попередній кредитор (банк) був позбавлений банківської ліцензії та перебував у процедурі ліквідації (постанова від 16 березня 2021 року по справі № 906/1174/18)).

Відповідні обставини перебування банку у процедурі ліквідації не встановлено.

Приймаючи до уваги, що ТОВ «ФК «Авістар», ТОВ «ФК «Фінтайм капітал» на час укладення договорів не мали ліцензії на вчинення операцій з валютними цінностями, що не заперечується учасниками, відповідні правочини суперечать вимогам ст.ст. 203, 215 ЦК України.

Суд визнає недійсним договір купівлі-продажу прав вимог № 13032018/3 від 13.03.2018 року, що укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авістар» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал» в частині купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором від 24.10.2008 року та за договором про відкриття кредитної лінії від 24.10.2008 року, що укладені між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Правекс-Банк» та ОСОБА_1 .

При цьому, суд відмовляє у задоволенні зустрічних позовних вимог в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу прав вимог, що укладений між АТ «Правекс Банк» та ТОВ «ФК «Авістар».

Відповідно до ст.ст. 256-257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

У відповідності до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом ч.1 ст. 265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

З аналізу вищенаведених норм слід дійти висновку, що для визначення моменту виникнення права на позов важливим є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа дізналася або повинна була дізнатися про це порушення) моменти. При цьому за змістом зазначеної норми (ст. 261 ЦК України) законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Судом встановлено, що 07.12.2017 року ТОВ «Фірма Поліські зорі» звернулось в порядку господарського судочинства із позовом до ПАТ «Правекс банк», ТОВ «Фінансова компанія «Авістар», за участю третьої особи ОСОБА_1 , про визнання недійсним договору купівлі-продажу прав вимоги від 26.05.2017 року.

Відповідний позов подано за підписом ОСОБА_1 як директора ТОВ Фірма Поліські зорі».

Ухвалою суду від 05.12.2017 року позов повернуто без розгляду.

Суд погоджується із доводами представника позивача з приводу того, що саме з даного часу розпочався відлік строку позовної давності у вимогах ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу прав вимоги від 26.05.2017 року.

Приймаючи до уваги, що відповідач звернувся із зустрічним позовом в лютому 2021 року, що виявляє пропущення встановленого трирічного строку позовної давності, суд, за обставин подання заяви про застосування строків позовної давності, відмовляє у задоволенні вимог у відповідній частині.

Внаслідок визнання недійсним договору купівлі-продажу прав вимоги, пов`язаною із цим відсутністю прав кредитора у позивача ТОВ «Фінтайм Капітал», суд відмовляє у задоволенні первісного позову.

За положеннями ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 141, 258-273 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , проживає: АДРЕСА_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал» (, адреса місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Євгена Коновальця, 36, 4 поверх, літ «Д», нежиле приміщення 45-г, 1 група приміщень) заборгованість за договором кредиту від 24.10.2008 року в сумі 411 267,02 долари США, з яких: 291 738,00 долари США заборгованість за тілом кредиту, 119 529,02 долари США заборгованість за відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , проживає: АДРЕСА_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтайм Капітал» судовий збір в розмірі 3654,00 грн.

Рішення суду може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду в повному обсязі буде виготовлено 25.06.2021 року.

Суддя: Д.М.Лєдньов