Номер провадження: 22-ц/813/3238/21
Номер справи місцевого суду: 2-4782/2006
Головуючий у першій інстанції Калашнікова О.І.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.06.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів Гірняк Л.А., Цюри Т.В.,

з участю секретаря Воронової Є.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 червня 2007 року,постановленого під головуванням судді Калашнікової О.І., у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Одеського міськвиконкому, зацікавлені особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання права власності на садовий будинок,-

в с т а н о в и в:

У червні 2007 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Одеського міськвиконкому, зацікавлені особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання права власності на садовий будинок, в якому просила визнати за нею право власності на садовий будинок по АДРЕСА_1 .

В обґрунтування свого позову позивачка зазначила, що на підставі договорів купівлі-продажу від 08 листопада 2006 року ОСОБА_3 набула права власності на дві земельні ділянки: ділянку № НОМЕР_1 площею 0,0409 га по АДРЕСА_1 і ділянку АДРЕСА_2 . Договори належним чином оформлені і нотаріально посвідчені. Цільове призначення земельних ділянок - індивідуальне садівництво. На земельній ділянці АДРЕСА_3 ОСОБА_3 збудувала садовий будинок загальною площею 268,3 кв.м., в тому числі житловою 48,1 кв.м., мансарда площею 93,2 кв.м. 10 квітня 2007 року ОСОБА_3 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку, де розташований садовий будинок. Позивачка з приводу оформлення права власності на садовий будинок звернулась до Одеського міськвиконкому, проте їй було відмовлено у задоволенні заяви з тих підстав, що будівля має статус самочинного будівництва.

ОСОБА_3 вважає, що вона, як власник земельної ділянки має право на її забудову, тому звернулась до суду з вказаним позовом.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20 червня 2007 року позов ОСОБА_3 задоволений.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на садовий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 268,3 кв.м., в тому числі житловою 48,1 кв.м.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 , особи, яка не приймала участі у розгляді справи, однак вважає, що оскаржуваним рішенням суду порушені права ОСОБА_2 , звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 зазначає, що рішення суду порушує права апелянта на володіння та користування земельною ділянкою, оскільки частина будинку, право власності на який встановлено оскаржуваним рішенням, знаходиться на земельній ділянці апелянта.

Відзиву до суду надано не було.

В судове засідання, призначене на 30 червня 2021 року ОСОБА_3 , представник Одеського міськвиконкому, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення адвоката Тищенко В.В., представника ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження слід закрити з наступних підстав.

Частиною 1 статті 352 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Отже, вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

За вказаних обставин, судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Аналогічна за змістом норма містилась і у статті 292 ЦПК України у редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення.

Як роз`яснено Пленумом Верховного Суду України у пункті 8 постанови від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», при поданні апеляційної скарги особою, яка не має передбаченого статтею 292 ЦПК України 2004 року права на апеляційне оскарження, у тому числі особою, яка не брала участі у справі, про права та обов`язки якої суд першої інстанції питання не вирішував, подання скарги на ухвалу суду, що не підлягає апеляційному оскарженню, суддя-доповідач відповідно до цієї норми та частини третьої статті 297 ЦПК України 2004 року постановляє ухвалу про відмову в прийнятті апеляційної скарги. Якщо зазначені обставини будуть встановлені після прийняття апеляційної скарги до розгляду, апеляційний суд постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження у справі за такою скаргою.

Системний аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що особи, які не брали участі у справі, мають право на апеляційне оскарження лише за умови, що суд вирішив питання про їх права та обов`язки.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03 квітня 2008 року).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 , зазначає, що рішенням суду порушені права ОСОБА_2 .

З матеріалів справи вбачається, що на підставі договорів купівлі-продажу від 08 листопада 2006 року ОСОБА_3 набула права власності на дві земельні ділянки: ділянку № НОМЕР_1 площею 0,0409 га по АДРЕСА_1 і ділянку АДРЕСА_2 . Договори належним чином оформлені і нотаріально посвідчені. Цільове призначення земельних ділянок - індивідуальне садівництво. На земельній ділянці АДРЕСА_3 ОСОБА_3 збудувала садовий будинок загальною площею 268,3 кв.м., в тому числі житловою 48,1 кв.м., мансарда площею 93,2 кв.м. 10 квітня 2007 року ОСОБА_3 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку, де розташований садовий будинок. Позивачка з приводу оформлення права власності на садовий будинок звернулась до Одеського міськвиконкому. У задоволенні заяви їй відмовлено з тих підстав, що будівля має статус самочинного будівництва.

Вважаючи, що вона, як власник земельної ділянки має право на її забудову звернулась до суду з зазначеним позовом.

На підтвердження своїх позовних вимог ОСОБА_3 були надані державний акт на земельну ділянку від 10 квітня 2007 року, технічний паспорт на будівлю, технічний висновок, складений спеціалістом Плахотним Г.М. про відповідність діючим будівельним, санітарним, архітектурним нормам і правилам садового будинку по АДРЕСА_1 , письмову згоду власників суміжних земельних ділянок.

ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 звертаючись до суду з апеляційною скаргою посилався на те, що рішення суду порушує права апелянта на володіння та користування земельною ділянкою, оскільки частина будинку, право власності, на який встановлено оскаржуваним рішенням, знаходиться на земельній ділянці апелянта.

Однак, з матеріалів справи вбачається, що 04 червня 2007 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом про визнання права власності на садовий будинок, розташованому за АДРЕСА_1 (а.с. 6-7).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20 червня 2007 року позов ОСОБА_3 задоволений (а.с. 43-44).

Договір купівлі-продажу між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_2 купила земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 площею 0,0125 га був укладений 09 листопада 2010 року, тобто після постановлення оскаржуваного рішення суду (а.с. 49).

При цьому будь-яких належних та допустимих доказів того, що оскаржуваним рішенням порушені права ОСОБА_2 апелянтом не надано.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності.

Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

На підставі вищенаведених обставин, колегія суддів не вбачає підстав для розгляду по суті апеляційної скарги та приходить до висновку, що оскаржуваним рішенням суду від 20.06.2007 року, яким визнано право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 , права ОСОБА_2 , яка є власником земельної ділянки по АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 09.11.2010 року, порушені не були.

Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України, суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

На підставі наведеного вище, апеляційне провадження підлягає закриттю на підставі п.3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 362, 368, 374, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 20 червня 2007 року, по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Одеського міськвиконкому, зацікавлені особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання права власності на садовий будинок закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 02 липня 2021 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.А. Гірняк

______________________________________ Т.В. Цюра