Номер провадження: 22-ц/813/2094/21
Головуючий у першій інстанції Гранін В. Л.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2021 року м.Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

при секретарі судового засідання Феленко В.В.,

розглянувши у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 липня 2019 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Демідов Сергій Сергійович, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, поновлення права власності та виселення, -

ВСТАНОВИВ:

03.12.2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Демідов С.С. та просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 укладений від імені ОСОБА_2 з ОСОБА_1 21.08.2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Демидовим Сергієм Сергійовичем і зареєстрований в реєстрі за №593; поновити йому право власності на вказану квартиру та виселити з неї ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Обґрунтовуючи свої вимоги позивач посилався на те, що він є власником спірної квартири на підставі договору дарування від 28.09.2007 року. У період з 2015 року та по теперішній час він у вказаній квартирі не проживав, однак, у вересні 2018 року йому стало відомо, що власником квартири значиться інша особа - ОСОБА_1 , яка набула право власності на підставі договору купівлі-продажу від 21.08.2018 року. Позивач вказував на те, що жодного договору щодо спірної квартири не укладав і не мав такого наміру, ніяких обтяжень на неї не було, повноважень на розпорядження своїм майном нікому не надавав, оригінали всіх правовстановлюючих документів знаходяться у нього, він ніколи їх не втрачав та не передавав (т. 1, а.с. 4-9).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 16 липня 2019 року (суддя Гранін В.Л.) позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Демідов С.С. вирішено задовольнити. А саме, визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 укладений від імені ОСОБА_2 з ОСОБА_1 21.08.2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Демидовим С.С. і зареєстрований в реєстрі за №593; поновити право власності та повернути квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_2 , визнавши за ним право приватної власності на вказану квартиру; виселити ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 . Також суд вирішив стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 понесені ним судові витрати у розмірі 3 520.80 гривень з кожного (т. 2, а.с. 163-164).

Не погоджуючись з вказаним рішенням 13.08.2019 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку направила до суду апеляційну скаргу. В обґрунтування своєї скарги апелянт посилається на те, що в кримінальному провадженні, на яке посилався суд першої інстанції в своєму рішенні, вирок відсутній, а тому, як зазначає апелянт, в повному обсязі вину причетних осіб не доведено. Як вказує апелянт, беручи до уваги дані відомості під час ухвалення рішення суд не врахував, що в рамках зазначеного кримінального провадження факт можливої підробки документів на придбання спірної квартири не встановлений. Апелянт звернув увагу на те, що 12.06.2019 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 до СУ ГУНП в Одеській області подав заяву про вчинення кримінального правопорушення. Як вказав апелянт, в зазначеній заяві висвітлюється питання про те, що ОСОБА_2 можливо причетний до скоєння злочину із підробленням документів по своїй квартирі та є учасником злочинного угруповання та як наслідок дані факти потребують ретельної перевірки. Також апелянт вважає, що позивачем було обрано неправильний спосіб захисту порушеного права. Зокрема, ОСОБА_1 є добросовісним набувачем, про що свідчить той факт, що остання перевірила всі наявні документи на квартиру та виконала всі необхідні умови для того, щоб стати власником квартири. На думку апелянта предметом позову має бути вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, шляхом пред`явлення віндикаційного позову. Так апелянт зазначив, що суд першої інстанції не врахував всіх обставин справи для прийняття вмотивованого рішення, не прийняв до уваги той факт, що ОСОБА_1 є добросовісним набувачем, чим порушив норми матеріального права, а також права та інтереси апелянта. Тому апелянт просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог (т. 2, а.с. 165-169).

17.10.2019 року від ОСОБА_2 надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких позивач зазначив, що суд першої інстанції розглянув цивільну справу повно і всебічно, надав об`єктивну оцінку доказам і ухвалив законне рішення. Тому позивач просив суд залишити без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржувані рішення суду першої інстанції без змін.

Судові засідання в справі неодноразово відкладались за клопотаннями сторін в справі.

В судовому засіданні 17.06.2021 року позивач та його представник - ОСОБА_5 просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги. Апелянт в судове засідання не з`явився. Про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Враховуючи те, що судові засідання в справі неодноразово відкладались, в тому числі за клопотанням апелянта, зважаючи, що апелянт є ініціатором процесу на даній стадії та повинен цікавитися рухом своєї апеляційної скарги та сумлінно ставитися до своїх процесуальних прав та обов`язків, апеляційним судом було відхилено клопотання апелянта про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників провадження, які з`явились, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що оспорюваний договір купівлі-продажу квартири не відповідає вимогам законодавства, суперечить інтересам держави і суспільства, так як був укладений шляхом використання підроблених документів і не відповідає волевиявленню дійсного власника нерухомого майна, а тому підлягає визнанню судом недійсним. У зв`язку з визнанням оспорюваного договору купівлі-продажу недійсним та враховуючи наслідки недійсності правочину, встановлені законом, суд вирішив поновити право власності та повернути квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_2 , визнавши за ним право приватної власності на вказану квартиру. Також суд виходив з того, що підставою для користування спірною квартирою є виключно право власності, а з витребуванням майна з володіння його право припиняється, що приводить й до припинення усіх правомочностей, що витікають з такого суб`єктивного права особи на майно, а тому вирішив задовольнити позовні вимоги про виселення відповідачів без надання іншого житлового приміщення.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції та залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, вважає за потрібне зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно було встановлено судом першої інстанції ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі договору дарування належала квартира за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана квартира була приватизована позивачем та його матір`ю в рівних частках на підставі розпорядження органу приватизації №15197 від 27.07.1993 року, свідоцтво про право власності на житло від 27.07.1993 року, реєстровий №3-1721. В подальшому матір подарувала ОСОБА_2 належну їй Ѕ частину квартири, що підтверджується договором дарування серії ВКА №059840, зареєстрований в реєстрі за №6089 (т. 1, а.с. 23, 49). У вказаній квартирі позивач не проживав.

25.09.2018 року ОСОБА_2 було отримано інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №139082937, відповідно до якої власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 вказано ОСОБА_1 , підставою набуття права власності є договір купівлі - продажу серія та номер: 593 від 21.08.2018 року, зареєстрований приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Демидовим С.С. (т. 1, а.с. 76-78).

У зв`язку з наведеними обставинами ОСОБА_2 27.09.2018 року звернувся з заявою до правоохоронних органів про скоєння відносно нього кримінального правопорушення (т. 1, а.с. 67,68).

03.10.2018 року до ЄРДР було внесено заяву ОСОБА_2 про вчинення кримінального правопорушення, присвоєно номер кримінального провадження НОМЕР_1 (т. 1, а.с. 72).

В ході розгляду цивільної справи позивачем було надано копію обвинувального акту по кримінальному провадженню №00001892 відносно осіб, причетних до незаконного заволодіння квартирою, з якого вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебувають у якості потерпілих.

В процесі розгляду справи була витребувана інвентаризаційна справа квартири АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 137).

З інвентаризаційної справи вбачається, що спірна квартира була відчужена за договором купівлі продажу ОСОБА_2 , особа якого була ідентифікована нотаріусом на підставі паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого Малиновським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області 21.12.2012 року (т. 1, а.с. 155, 173).

Позивач ОСОБА_2 , звертаючись до суду з позовом, надав ідентифікуючий документ - паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , виданий Малиновським РВ УМВС України в Одеській області 14.06.1995 року (т. 1, а.с. 14). При цьому позивач посилався на те, що купівля-продаж спірної квартири відбулася за підробленими документами.

З метою перевірки та встановлення обставин, на існування яких посилався позивач, судом першої інстанції були витребувані відомості стосовно місце видачі та особи, які видавався паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 (т. 1, а.с. 106).

У відповідь на вказаний лист ГУ ДМС України в Одеській області повідомили, що бланк паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 відноситься до Черкаської області та до ГУ ДМС України в Одеській області не надходив (т. 1, а.с. 190).

З відповіді УДМС України в Черкаській області встановлено, що паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 видано 17.04.1996 року Соснівським РВ УМВС України в Черкаській області на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний час вказаний паспорт визнано недіючим та втраченим (т. 1, а.с. 248).

Отже, відчуження спірної квартири від імені її власника відбулося іншою особою на підставі недійсного документу.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним . Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

За обставинами даної справи, як було вище зазначено, відчуження спірної квартири від імені її власника відбулося іншою особою на підставі недійсного документу. Відповідно, волевиявлення власника на укладення правочину було відсутнє, що виходячи х положень ч. 1 ст. 215 та ч. 3 ст. 203 ЦК України є підставою для визнання правочину недійсним.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що вироком Київського районного суду м. Одеси від 18.12.2020 року в справі № 520/8664/19 вирішено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених: - ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 358 КК України і призначити покарання у вигляді обмеження волі строком 2 (два) роки; - ч.4 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі. Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 (три) роки. Контроль за поведінкою засудженого здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого.

Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_7 про стягнення матеріальної шкоди вирішено задовольнити та стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 1 409 ;964 (один мільйон чотириста дев`ять тисяч дев`ятсот шістдесят чотири) гривень 61 копійка.

Цивільний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_7 про стягнення моральної шкоди - задовольнити частково та вирішено стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 30 000 (тридцять тисяч) гривень 00 копійок.

Вказаним вироком від 18.12.2020 року встановлено, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 перебуваючи в невстановленому місці в межах м. Одеси ОСОБА_7 отримав від ОСОБА 3 підроблені правовстановлюючі документи на квартиру: договір дарування на бланку серії ВКА №059840, від 21.08.2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Федорченко Т.М., свідоцтво про право власності на житло від 27.07.1993 року № НОМЕР_4 , видане на ім`я ОСОБА_8 та ОСОБА_2 , технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1 та підроблений паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий Малиновським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області з анкетними даними ОСОБА_2 та вклеєною фотокарткою ОСОБА_7 , та картку фізичної-особи платника податків, видану на ім`я ОСОБА_2 .

У той же день, близько 11:00 годин, діючи умисно, з корисливих мотивів, на виконання вказівок ОСОБИ 3, ОСОБА_7 прийняв участь в укладенні договору купівлі - продажу вищезазначеної квартири, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Демидовим С.С., згідно якого ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_1 придбала квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , отримавши при цьому від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 25 000,00 доларів США, що станом на 21.08.2018, відповідно до курсу НБУ, становить 675 000,00 гривень.

На теперішній час вказаний вирок набрав законної сили та не оскаржується.

Враховуючи вище наведене в сукупності, оскільки в рамках кримінальної справи було встановлено, що спірна квартира була відчужена шахрайським шляхом від імені власника за підробленими документами відповідні доводи апеляційної скарги відхиляються апеляційним судом.

За положеннями ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Отже, оскільки спірна квартира вибула з володіння власника поза його волею, а тому право власності на вказане майно добросовісним набувачем не було набуто, в зв`язку з чим вказане майно може бути витребувано власником. Згідно з висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 11 лютого 2015 року у справі № 6-1цс15, відповідно до вимог статей 330 і 388 ЦК України право власності презюмується і не припиняється із втратою законним власником цього майна. Вказаний висновок підтриманий ВП ВС в постанові від 16.06.2020 року в справі № 372/266/15-ц.

Тому, оскільки суд першої інстанції дійшов правильних висновків, апеляційний суд відхиляє відповідні доводи апеляційної скарги. При цьому, апеляційний суд звертає увагу апелянта на те, що позивач також просив суд повернути спірну квартиру, посилаючись також на положення ст. 388 ЦК України. Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Таким чином, враховуючи вище наведене, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували правильних по суті висновків суду першої інстанції, апеляційний суд відмовляє в задоволенні апеляційної скарги та на підставі ст. 375 ЦПК України залишає без змін оскаржуване рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 липня 2019 року - залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

Дата складення повного тексту рішення 05 липня 2021 року.

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

17.06.2021 року м. Одеса