Провадження №2/932/4435/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«15» лютого 2021 року м.Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Цитульського В.І.,

за участю секретаря: Богачової В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дніпра за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

До Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська 20.11.2020 надійшов вищезазначений позов в якому позивач просив суд: визнати ОСОБА_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме кімнатою АДРЕСА_1 із зняттям його ї реєстраційного обліку за вказаною адресою.

08.12.2020 суддею Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська Цитульським В.І. відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

До судового засідання сторони не з`явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, у зв`язку з чим фіксування звукозаписуючим засобом не здійснювалося.

Стислий виклад позиції позивача зазначеної у позові.

Так, позивачем зазначено, що вона з відповідачем перебувала у шлюбі, який було розірвано 2010 року. З огляду на те, що відповідач виїхав з кімнати АДРЕСА_1 у черні 2019 року, однак не знявся з реєстрації, що покладає на неї обов`язок сплачувати комунальні послуги в більшому розмірі, вважала за необхідне звернутися до суду з даним позовом.

Стислий виклад позиції відповідача зазначеної у заяві про розгляд справи за його відсутності.

В заяві про розгляд справи за відсутності відповідач зазначив, що виїхав на постійне місце проживання до Грузії та є громадянином вказаної Держави, у зв`язку з чим не збирається повертатися до України і не заперечує проти заявлених позовних вимог.

Стислий виклад позиції третьої особи зазначеної у заяві про розгляд справи за відсутності.

Представник третьої особи у заяві про розгляд справи за відсутності просив ухвалити рішення відповідно до матеріалів справи.

Фактичні обставини встановлені судом.

Відповідно до копії свідоцтва про розірвання серії НОМЕР_1 , 21 травня 2010 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірваний.

Згідно з копією свідоцтва про право власності на житло від 12.12.2011 за № НОМЕР_2 , ОСОБА_1 належить на праві приватної власності кімната АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії акту про не проживання від 30.07.2020 підписаного мешканцями кімнат АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 не проживає в кімнаті 22 з червня 2019 року. Підписи в акті та зміст його підтверджено начальником КП «ЖКК» ДОР.

Згідно з копією паспорта ОСОБА_2 , останній зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 з 23.03.2012.

Норми права, що застосував суд.

Відповідно до ч.1 ст.319ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч.1 ст.321ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Тобто, з аналізу вказаних норм можна дійти висновку, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

У відповідності до роз`яснень, що містяться у п.39 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2914 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК.

Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають.

Згідно з висновком до якого дійшла колегія суддів ВС/КЦС у постанові від 16.12.2020 прийнятій за результатами розгляду справи №182/7347/18, до регулювання житлових відносин підлягають застосуванню положення статей 391, та глави 32 «Право користування чужим майном» ЦК України, а не положення ЖК Української РСР, прийнятого 30 червня 1983 року, оскільки останній не відповідає реаліям сьогодення та змісту нинішніх суспільних відносин. Натомість ЦК України є кодифікованим актом законодавства, який прийнято пізніше, а тому темпоральна колізія норм права має вирішуватися саме на користь норм ЦК України. Також у вказані постанові зазначено, що сутність негаторного позову полягає в усуненні порушення, яке триває і має місце на момент звернення з позовом до суду, з огляду на, що з таким позовом особа може звернутися в будь-який час поки існують правовідносини та правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім`ї власника без поважних причини понад один рік, якщо інше не встановлено між ним і власником житла або законом.

Частиною ч.1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Висновки суду.

Виходячи з того, що матеріали справи містять належні докази на підтвердження не проживання відповідача у квартирі позивача без поважних причин понад один рік, що свідчить про втрату зв`язку і зацікавленості ОСОБА_2 до вказаного житла та враховуючи позицію останнього висловлену в заяві про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги в частині визнання останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням є такими, що підлягають задоволенню.

В той же час з приводу вимоги про зняття відповідача з реєстраційного обліку, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Враховуючи те, що рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є самостійною підставою для зняття особи з реєстрації, в задоволенні вимоги про зняття відповідача з реєстрації за судовим рішенням слід відмовити.

Керуючись ст.ст.12, 81, 133, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування кімнатою АДРЕСА_1 .

В іншій частині заявлені позовні вимоги залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Пунктом 15.5 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Повний текст рішення складено та підписано 15.02.2021.

Суддя: В.І.Цитульський