Справа № 752/7879/20
Провадження № 2/752/2181/21
У Х В А Л А

іменем України

22 квітня 2021 року року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Хоменко В.С.

при секретарі Павлюх П.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін в приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом Головного управління Національної поліції у м. Києві до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Універсальна», про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

у квітні 2020 року Головне управління Національної поліції у м. Києві звернулося в суду із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Вимоги мотивувало тим, що 01.05.2019 року в Голосіївському районі м. Києва на перехресті вулиць Велика Васильківська та Євгенія Коновальця з вини поліцейського-водія ППОП № 1 старшого сержанта поліції Мотрушенка Б.Ю., який керував службовим автомобілем марки «Mitsubishi» (СКС MOU-04МП) номерний знак НОМЕР_1 , сталася дорожньо-транспортна пригода з автомобілем марки «Тoyota RAV4» номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок чого належний Головному управлінню Національної поліції у м. Києві автомобіль отримав механічні пошкодження лівої частини кузова та салону (передній бампер, переднє ліве крило, ліві передні та задні двері),в результаті чого Головному управлінню Національної поліції у м. Києві завдано майнової шкоди у розмірі 180 052,88 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, Головне управління Національної поліції у м. Києві просило суд стягнути з ОСОБА_1 майнову шкоду, завдану внаслідок ДТП, у розмірі 180 052,88 грн.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Хоменко В.С. від 06.07.2020 року відкрито провадження у справі з проведенням розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на 02.12.2020 року (а.с. 56-57).

Ухвалою від 02.12.2020 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача - ОСОБА_2 про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 86-88).

Ухвалою від 02.12.2020 року розгляд справи відкладено на 22.04.2021 року (а.с. 89).

Відповідач через свого представника - адвоката Титаренка Т.А. подав відзив на позов, в якому проти останнього заперечив та просив відмовити у його задоволенні за його безпідставністю (а.с. 72-76).

Головне управління Національної поліції у м. Києві подало відповідь на відзив, у якому підтримало позов, просило його задовольнити, вказавши на необґрунтованість та невідповідність дійсності доводів відповідача.

Відповідач через свого представника - адвоката Титаренка Т.А. подав заперечення на відповідь, просив у позові відмовити, вказавши, що спір підпадає під розгляд лише в адміністративному процесі.

Третя особа пояснення на позов не надала.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що згідно із копією наказу Головного управління Національної поліції у м. Києві № 53 від 30.01.2019 року «Про закріплення службового транспорту», за поліцейським-водієм взводу № 1 автотранспортної роти старшим сержантом поліції ОСОБА_1 було закріплено службовий автомобіль СКС MOU-04МП номерний знак НОМЕР_1 (а.с. 15-25).

01.05.2019 року о 23 год. 10 хв. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Mitsubishi» (СКС MOU-04 МП) номерний знак НОМЕР_1 (на синьому фоні), рухаючись на перехресті вулиць Васильківська - Коновальця у м. Києві, виїхав на перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофора з увімкненим синім проблисковим маячком, не впевнившись, що не створить небезпеки чи перешкоди іншим учасникам руху, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем «Тoyota RAV4» номерний знак НОМЕР_2 , в результаті якого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а водії тілесні ушкодження.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 16.09.2019 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 11.11.2019 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та закрито провадження у справі у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення (а.с. 11-12, 13).

Зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 вбачається, що власником автомобіля СКС MOU-04 МП номерний знак НОМЕР_1 , є Головне управління Національної поліції у м. Києві (а.с. 14).

Згідно висновку експертного дослідження КНДЕКЦ № 13-3/227 від 23.05.2019 року матеріальний збиток, завданий центру забезпечення № 2 ГУНП у м. Києві внаслідок пошкодження службового автомобіля «Mitsubishi Outlander» (СКС MOU-04 МП) номерний знак НОМЕР_1 складає 180 052,88 грн. (а.с. 30-47).

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20.07.2006 року вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Zand v. Austria» (заява № 7360/76, доповідь Європейської комісії з прав людини від 12.10.1978 року), висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у п. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з [...] питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів [...]».

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Згідно з п. п. 1 та 2 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 року № 243/95-ВР, це Положення визначає підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами. Дія цього Положення поширюється також на осіб рядового та начальницького складу Міністерства внутрішніх справ України.

За вказаним Положенням відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, завдана розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Правилами ст. 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. До суду можуть звертатися в інтересах інших осіб органи та особи, яким законом надано таке право. Суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду виключно у випадках, визначених Конституцією та законами України.

Пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження; спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Пунктами 1, 2, 8 ч. 1 ст. 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій. Позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Статтею 17 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про Національну поліцію» служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Стаття 60 Закону України «Про Національну поліцію» визначає, що проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Наведені обставини та вказані норми матеріального і процесуального права дають підстави вважати, що відповідач ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді поліцейського-водія взводу № 1 автотранспортної роти ГУНП у м. Києві, що відноситься до публічної служби, під час виконання службових обов`язків, вчинивши ДТП та пошкодивши службовий автомобіль, завдав шкоду державі в особі Головного управління Національної поліції у м. Києві.

Зобов`язання особи, яка перебуває на посаді державної/публічної служби, відшкодувати шкоду або збитки, завдані внаслідок виконання нею службових/посадових обов`язків, потребує не лише встановлення обсягу завданої шкоди/збитків, а й оцінки правомірності дій такої особи, що знаходиться за межами повноважень суду цивільної юрисдикції.

В рамках цивільного процесу суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному процесі в силу приписів ст. 19 КАС України, якою охоплюються питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.

Отже, указані спори підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питанням реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питання відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвело до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби.

Зазначена правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду: від 05.12.2018 року (справа № 818/1688/16, провадження № 11-892апп18), від 29.01.2020 року (справа № 686/18159/18, провадження № 61-11996св19), від 07.08.2020 року (справа № 199/160/19, провадження № 61-7126св20) та від 25.11.2020 року (справа № 202/124/19, провадження № 61-7056св20), що свідчить про незмінність судової практики.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Виходячи з положень вищезазначених норм права, суд, враховуючи наведене, вважає, що спір, який виник між сторонами, віднесено до юрисдикції адміністративного суду, і такий спір підлягає розгляду в порядку, передбаченому КАС України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 2 ст. 255 ЦПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 55, 255, 258-261, 263 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

провадження по справі за позовом Головного управління Національної поліції у м. Києві до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Універсальна», про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - закрити.

Повідомити Головне управління Національної поліції у м. Києві, що розгляд справ такої категорії віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

Роз`яснити учасникам процесу, що разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В.С. Хоменко