РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2021 року

м. Рівне

Справа № 570/2419/20

Провадження № 22-ц/4815/237/21

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Хилевича С. В., Шимківа С. С.

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство «Таскомбанк»,

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Таскомбанк» - адвоката Пономаренка Олександра Володимировича на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 29 жовтня 2020 року у складі судді Штогуна О. С., постановлене в м. Рівне, відомості про дату складання повного тексту рішення відсутні,

в с т а н о в и в :

Акціонерне товариство «Таскомбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначало, що є правонаступником ПАТ «ВТБ Банк», котре 15 листопада 2013 року уклало з відповідачем договір №R3B, за умовами якого останній отримав кредит на споживчі потреби в розмірі 90 000 грн. шляхом безготівкового перерахування коштів на його поточний рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12% річних до 15 листопада 2017 року. ПАТ «ВТБ Банк» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у встановленому розмірі. Відповідач, в свою чергу, зобов`язання за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим станом на 27 грудня 2019 року утворилася заборгованість в розмірі 69940 грн. 90 коп., з яких: 28587 грн. 11 коп. - заборгованість по тілу кредиту; 10039 грн. 23 коп. - заборгованість по відсотках; 17806 грн. 14 коп. - заборгованість по комісії; 13508 грн. 42 коп. - сума пені, нарахованої на суму простроченої заборгованості. 27 березня 2017 року між ПАТ «ВТБ Банк» та АТ «Таскомбанк» укладено договір про відступлення прав вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами (споживчі кредити) №270317нв, згідно з яким відбулося переуступлення права вимог за рядом кредитних договорів, в тому числі і за договором кредиту, укладеним із відповідачем. Враховуючи, що АТ «Таскомбанк» набуло всіх прав кредитора щодо боржника ОСОБА_1 , просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у вищевказаному розмірі, а також понесені судові витрати.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 29 жовтня 2020 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване відсутністю належних і достатніх доказів на підтвердження виконання новим кредитором - АТ «Таскомбанк» своїх зобов`язань перед ПАТ «ВТБ Банк» за договором переуступлення прав вимоги та обґрунтоване тим, що ним не надано доказів виконання п.4.2 та п.4.3 договору відступлення прав вимоги, які передбачають, що новий кредитор (АТ «Таскомбанк») набуває право вимоги до боржників, а саме стає правонаступником у цих правовідносинах в день укладення цього Договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання Банком (ПАТ «ВТБ Банк») у повному обсязі коштів в сумі 17 165 065,96 грн., а відтак відсутні докази переходу права вимоги за цим Договором.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконними, необґрунтованими, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного з`ясування фактичних обставин справи, та недоведеності обставин, якими воно обґрунтоване, представник Акціонерного товариства «Таскомбанк» - адвокат Пономаренко Олександр Володимирович оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі заперечує висновок місцевого суду про відсутність доказів переходу права вимоги за кредитним договором, укладеним між ОСОБА_2 та ПАТ «ВТБ Банк», від останнього до АТ «Таскомбанк». Додає, що суд закцентував увагу на досліджені договору про відступлення права вимоги, який не визнаний недійсним, і на підставі якого Банком стягнуто кредити з інших боржників, та залишив поза увагою договорі кредиту, за яким допущена заборгованість, котра підлягає стягненню в судовому порядку. Стверджує, що АТ «Таскомбанк» було перераховано кошти ПАТ «ВТБ Банк» за договором відступлення права вимоги, що підтверджено відповідними дорученням. З наведених підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що 15 листопада 2013 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №R3B , за умовами якого останній отримав кредит на споживчі потреби в розмірі 90 000 грн. шляхом безготівкового перерахування коштів на його поточний рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12% річних та зі строком повернення до 15 листопада 2017 року.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ст.638 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, ч.1 ст.1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Свої зобов`язання за кредитним договором ПАТ «ВТБ Банк» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у встановленому кредитним договором розмірі.

Спірні відносини між сторонами виникли з приводу неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, і - як наслідок - виникнення заборгованості.

Із долученого до позовної заяви розрахунку вбачається, що Банк визначив заборгованість ОСОБА_1 станом на 27 грудня 2019 року в розмірі 69 940 грн. 90 коп., з яких: 28 587 грн. 11 коп. - заборгованість по тілу кредиту; 10 039 грн. 23 коп. - заборгованість по відсотках; 17 806 грн. 14 коп. - заборгованість по комісії; 13 508 грн. 42 коп. - сума пені, нарахованої на суму простроченої заборгованості.

Така заборгованість відповідачем не спростована.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Частиною другою статті 1050 ЦК України визначено, що у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою позикодавцю в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

За ст.. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Договором кредиту №R3B від 15 листопада 2013 року сторони передбачили сплату пені в п. 5.1, комісію та відсотки - у п. 4.2.

Зазначений договір кредиту чинний, сторонами не оскаржувався та у встановленому законом порядку не визнавався недійсним, а відтак підлягає до виконання.

Таким чином, заборгованість за кредитним договором №R3B від 15 листопада 2013 року підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача у заявленому останнім розмірі.

В частині виникнення у АТ «Таскомбанк» прав кредитора за договором кредиту №R3B від 15 листопада 2013 року, укладеного з ОСОБА_1 , апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

27 березня 2017 року між ПАТ «ВТБ Банк» та АТ «Таскомбанк» укладено Договір про відступлення прав вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами (споживчі кредити) №270317нв, за яким відбулося переуступлення права вимог за рядом кредитних договорів.

Згідно Додатку №1 до вищевказаного Договору ПАТ «ВТБ Банк» відступило ПАТ «Таскомбанк» (на даний час АТ «Таскомбанк») право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором R3B від 15 листопада 2013 року.

Пунктом 3.1.3 Договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами (споживчі кредити) №270317нв, укладеного між ПАТ «Таскомбанк» та ПАТ «ВТБ Банк» право вимоги переходить до нового кредитора (АТ «Таскомбанк») на підставі цього договору та підписаного сторонами Реєстру прав вимоги (в письмовому вигляді) з моменту зарахування коштів у розмірі ціни договору на рахунок первісного кредитора, після чого АТ «Таскомбанк» став новим кредитором по відношенню до боржників щодо їх заборгованостей по кредитних договорах.

Згідно п.4.2 Договору за відступлення прав вимоги на умовах цього Договору новий кредитор (АТ «Таскомбанк») зобов`язаний сплатити первісному кредитору (ПАТ «ВТБ Банк») ціну договору шляхом перерахування на рахунок первісного кредитора грошових коштів в день укладання сторонами цього Договору.

Відповідно до п.п.4.1, 4.3 Договору оплата вважається здійснена в момент зарахування на рахунок первісного кредитора (ПАТ «ВТБ Банк») грошових коштів в сумі ціни договору, яка складає 17 165 065,96 грн.

Відповідно до п.3.1.3 Договору новий кредитор (АТ «Таскомбанк») набуває право вимоги до боржників, тобто стає правонаступником у цих правовідносинах в день укладення цього Договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання Банком (ПАТ «ВТБ Банк») у повному обсязі коштів, відповідно до п.4.1 цього Договору.

Як вбачається із платіжного доручення № 309 від 27 березня 2017 року АТ «Таскомбанк» сплатило на рахунок ПАТ «ВТБ Банк» 17 165 065,96 гривень, де в призначенні платежу вказано «згідно Договору про відступлення прав вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами (споживчі кредити) №270317нв від 27.09.2017».

Наведене свідчить про те, що з боку АТ «Таскомбанк» дотримано умов договору про відступлення прав вимоги та у відповідності з нормами закону та умовами цього договору набуто прав вимоги грошових зобов`язань за фінансовими кредитами (споживчі кредити) №270317нв, включаючи право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №R3B від 15.11.2013 року.

Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення заборгованості із ОСОБА_1 та необхідність їх задоволення судом.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

У зв`язку з наведеним, апеляційний суд приходить до переконання, що місцевим судом було неповно встановлено обставини справи та неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють зобов`язальні правовідносини, зокрема, виконання договорів позики, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нової постанови про задоволення позову.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1,6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з цим позовом позивачем сплачено 2 102,00 грн судового збору, при поданні апеляційної скарги - 3 153,00 грн.. що підтверджується відповідними квитанціями. Загальна сума витрат по сплаті судового збору становить 5 255,00 гривень, і саме така сума підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Таскомбанк» - адвоката Пономаренка Олександра Володимировича задовольнити.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 29 жовтня 2020 року скасувати.

Позов Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 виданий Рівненським РВ УМВС України в Рівненській області 20 липня 1998 року, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» (місце знаходження: 01032, м.Київ, вул.С.Петлюри, 30, МФО 339500, ) заборгованість за кредитним договором №R3B від 15 листопада 2013 року в сумі 69 940 (шістдесят дев`ять тисяч дев`ятсот сорок) гривень 90 копійок, з яких: 28 587 грн. 11 коп. - заборгованість по тілу кредиту; 10 039 грн. 23 коп. - заборгованість по відсотках; 17 806 грн. 14 коп. - заборгованість по комісії; 13 508 грн. 42 коп. - сума пені, нарахованої на суму простроченої заборгованості.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 виданий Рівненським РВ УМВС України в Рівненській області 20 липня 1998 року, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» (місце знаходження: 01032, м.Київ, вул.С.Петлюри, 30, МФО 339500, ) судові витрати у вигляді судового збору в сумі 5 255 (п`ять тисяч двісті п`ятдесят п`ять) гривень 00 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 лютого 2021 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Шимків С. С.

Хилевич С. В.