РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2021 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - Тимощука О.Я.,

при секретарі - Рибачик О.А.,

за участю представника відповідача - адвоката Мазура Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Рівне цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу, -

ВСТАНОВИВ:

Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що 30 листопада 2016 року на перехресті вулиць Ювілейна-Князя Острозького в м. Рівне відповідач, керуючи транспортним засобом "ЗИЛ-133ГЯ" р.н. НОМЕР_1 , вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_2 . В результаті ДТП ОСОБА_2 померла. Зазначає, що відповідальність відповідача не була застрахована, і тому він як винна особа в ДТП зобов`язаний відшкодувати шкоду в порядку регресу. Син потерпілої особи звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування і МТСБУ визначило розмір заподіяної шкоди і виплатило суму 16 590,00 гривень сину потерпілої - ОСОБА_3 . Крім того, посилаючись на ч. 2 ст. 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" зазначає, що саме власник транспортного засобу в порядку регресу зобов`язується сплатити суму виплаченого відшкодування.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи у його відсутність, в якому вказав, що позовні вимоги підтримує повністю, просить суд їх задоволити.

Представник відповідача - адвокат Мазур Р.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просить відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши думку представника відповідача - адвоката Мазура Р.В., дослідивши в судовому засіданні надані письмові докази, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 30 листопада 2016 року на перехресті вулиць Ювілейна-Князя Острозького в м. Рівне була вчинена ДТП за участю транспортного засобу "ЗИЛ-133ГЯ" р.н. НОМЕР_1 . Керував даним транспортним засобом ОСОБА_4 , який і вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_2 . В результаті ДТП ОСОБА_2 померла.

По факту даного ДТП було відкрито кримінальне провадження за ч. 2 ст. 286 КК України. Досудовим слідством було встановлено, що в діях водія ОСОБА_4 не вбачається невідповідність з вимогами правил дорожнього руху, що з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням вказаної ДТП.

24 лютого 2017 року старшим слідчим СУ ГУНП в Рівненській області підполковником поліції Гонтарем О.А. було винесено постанову про закриття кримінального провадження. Враховуючи обставини справи, дії водія ОСОБА_4 не мають причинного зв`язок з виникненням та наслідками ДТП.

Як зазначено в постанові про закриття кримінального провадження від 24.02.2017 року саме дії потерпілої пішохода ОСОБА_2 призвели до створення аварійної обстановки на дорозі та порушення нею ПДР України як наслідок призвело до ДТП.

Відповідно ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

В силу п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у пункті 8 його постанові від 01 березня 2013 року № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до роз`яснень пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у пункті 8 його постанові від 01 березня 2013 року № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, що її завдала, за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

В силу ч. 1 ст. 397 ЦК України - володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Згідно ч. 3 цієї ж статті - фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Згідно пункту 2.2 Правил дорожнього руху України власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Таким чином, якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником, то саме ця особа є володільцем транспортного засобу і буде нести відповідальність за завдання шкоди.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 за згодою ОСОБА_1 керував належним останньому автомобілем на законних підставах, мав посвідчення водія, однак винним у вчиненні ДТП не являється.

Також суд звертає увагу, що ОСОБА_1 , як власник транспортного засобу, не був учасником ДТП, не є завдавачем шкоди, а отже і не є особою, яка повинна відшкодувати майнову шкоду, завдану внаслідок ДТП, а тому покладення на нього цивільно-правової відповідальності за завдану діянням ОСОБА_4 шкоду суперечить наведеним нормам матеріального права (постанова Верховного Суд України у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 серпня 2020 року у справі № 456/881/17, провадження №61-470св20).

Встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Положеннями ч. 2 ст. 76 ЦПК України встановлений вичерпний перелік засобів доказування у цивільному процесі, якими є: письмові докази, речові докази, електронні докази, показання свідків та висновки експертів. У зв`язку з цим слід зазначити, що позивачем не надано до суду жодного доказу, який би підтверджував вину відповідача у дорожньо-транспортній пригоді та підстав покладення відповідальності на власника транспортного засобу.

Проаналізувавши всі наявні докази, які були долучені до матеріалів справи, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача Моторно (транспортного) страхового бюро України щодо стягнення з ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу до задоволення не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 397, 1167, 1187 ЦК України, ст.ст. 76, 81, 89, 259, 263, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регрессу - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, яким ухвалено оскаржуване судове рішення.

Судді Рівненського

міського суду Тимощук О.Я.