Провадження № 22-ц/4808/755/21
Головуючий у 1 інстанції Тринчук В. В.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Фединяка В.Д., Девляшевського В.А.,

секретаря Капущак С.В.,

з участю представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки за апеляційною скаргою представника Приватного акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго» адвоката Легіня Романа Орестовича на рішення Івано-Франківського міського суду від 18 березня 2021 року під головуванням судді Тринчука В.В. у м. Івано-Франківську,

в с т а н о в и в:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до АТ «Прикарпаттяобленерго», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

На обґрунтування позовних вимог зазначила, що 22 вересня 2017 року о 14 год. 00 хв. в с. Бабухів Рогатинського району Івано-Франківської області на автодорозі М-09 ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки УАЗ, модель 3909 ЗНГ, д.н.з. НОМЕР_1 , перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, перед поворотом праворуч завчасно не зайняв відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, чим порушив п. п. 2.3 (б), 10.4 ПДР, через що сталося зіткнення з автомобілем марки Mercedes-Benz Е200, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 та власником якого вона є, та внаслідок чого обидва автомобілі зазнали механічних пошкоджень, відповідальність за що передбачена ст. 124 КпАП України.

Постановою Рогатинського районного суду від 28.10.2019, залишеною без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 28.11.2019, у вищевказаній ДТП було визнано винним ОСОБА_2 , який працює електромонтером Філії АТ «Прикарпаттяобленерго» Рогатинський РЕМ та в момент ДТП виконував трудові обов`язки.

Зазначає, що роботодавець водія ОСОБА_2 та власник автомобіля марки УАЗ, модель 3909 ЗНГ, д.н.з. НОМЕР_1 , АТ «Прикарпаттяобленерго» відмовилося у добровільному порядку відшкодувати завдану в результаті ДТП шкоду, що призвело до необхідності здійснення ремонту автомобіля за власний кошт.

Також, вказує, що згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку № 367 від 03.11.2017 вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля Mercedes-Benz Е200, д.н.з. НОМЕР_2 , складає 387 132,86 грн.

Для можливості подальшого користування пошкодженим автомобілем їй довелося за власний рахунок його відремонтувати та відповідно до акта виконаних робіт від 26.12.2017 року вартість відновлювального ремонту складає 354 030,22 грн.

Також зазначає, що вона не зверталася у строки визначені законом до ТДВ СК «Альфа-Гарант», у якій застраховано відповідальність АТ «Прикарпаттяобленерго» з лімітом відповідальності по майновій шкоді в розмірі 100 000 грн відповідно до полісу № АК/3692381, оскільки вину третьої особи було встановлено тільки 28.10.2019 постановою Рогатинського районного суду, а неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майн потерпілого, є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування.

Посилаючись на те, що вона вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, та те, що внаслідок ДТП їй заподіяно моральну шкоду, просила стягнути АТ «Прикарпаттяобленерго» на свою користь у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 354 030 грн та з урахуванням характеру і обсягу моральних страждань, яких вона зазнала, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості у рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000,00 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 18 березня 2021 року задоволено частково позов ОСОБА_1 до АТ «Прикарпаттяобленерго», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета: ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Стягнуто з АТ «Прикарпаттяобленерго» на користь ОСОБА_1 354 030,22 грн на відшкодування матеріальної шкоди, 1 500,00 грн на відшкодування витрат, пов`язаних з оплатою вартості експертного дослідження, 5 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, 14 000,00 грн судових витрат на професійну правничу допомогу та 5 810,30 грн копійок судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

У апеляційній скарзі представник АТ «Прикарпаттяобленерго» посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду.

Зазначає, що у зв`язку із фактом ДТП за участю автомобілів марки УАЗ, модель 3909 ЗНГ, д.н.з. НОМЕР_1 , та марки Mercedes-Benz Е200, д.н.з. НОМЕР_2 , до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесені відомості про цю ДТП. Досудове розслідування закінчено 27.12.2018. У постанові про закриття кримінального провадження слідчий прийшов до висновку про відсутність складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, оскільки потерпілим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не було заподіяно тілесних ушкоджень.

Вказує, що з врахування вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені постановою Рогатинського районного суду від 28.10.2019 у справі № 349/804/18 та ухвалою Рогатинського районного суду від 26.02.2018 у справі № 349/241/18 у кримінальному провадженні не доказуються при розгляді цієї справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

При постановленні ухвали від 26.02.2018 суд дійшов висновку, що при проведенні досудового розслідування та винесенні постанови про закриття кримінального провадження від 31.01.2018, слідчий не виконав вимоги КПК України та передчасно зробив висновок, що лише в діях водія ОСОБА_2 вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Згідно постанови суду від 28.10.2019 встановлено такі обставини ДТП, яка мала місце 22.09.2017 в с. Бабухів:

- Якщо водій автомобіля УАЗ-3909 ОСОБА_2 перед виконанням маневру не виїжджав за межі проїзної частини, яка призначена для руху в сторону м. Івано-Франківська, а лише змістився ближче до осьової лінії, то водій ОСОБА_3 повинен був виконувати вимоги п. п. 11.1. та 13.3. ПДР.

- Якщо перед виконанням маневру повороту водій автомобіля УАЗ-3909 ОСОБА_2 повністю виїхав на смугу зустрічного руху, водій ОСОБА_3 повинен був виконувати вимоги п.12.3. ПДР.

- Якщо водій автомобіля УАЗ-3909 ОСОБА_2 перед маневром повороту праворуч не покидав проїжджу частину дороги призначену для руху в сторону м. Івано-Франківськ, то водій автомобіля Mercedes-Benz Е200 ОСОБА_3 не виконав вимоги п. п. 11.1., та 13.3. ПДР.

- Якщо водій автомобіля УАЗ-3909 ОСОБА_2 перед ДТП прийняв вліво на смугу зустрічного руху та раптово почав здійснювати маневр повороту праворуч з виїздом в смугу руху автомобіля Mercedes-Benz Е200, то водій цього автомобіля ОСОБА_3 не виконав вимоги п. 12.3 ПДР України.

Крім того, постановою Рогатинського районного суду від 05.03.2019 у справі № 349/804/18 було призначено судову автотехнічну експертизу, за результатами проведення якої надано висновок від 06.06.2019 № 541/941/19-28.

Відповідаючи на питання 5 експерт стверджує, що водій автомобіля Mercedes-Benz Е200 ОСОБА_3 не мав технічної можливості здійснити маневр випередження автомобіля УАЗ-3909 з правої сторони з дотриманням безпечних бокових інтервалів. Момент настання небезпеки для водія ОСОБА_3 наступав в момент наближення до автомобіля УАЗ-3909.

Відповідаючи на питання 7-9 експерт приходить до висновку, що водій ОСОБА_3 повинен був відмовитися від маневру випередження з правої сторони автомобіля УАЗ-3909, так як ширина вільної смуги руху не дозволяла виконати цей маневр з дотриманням безпечних бокових інтервалів між автомобілями, а також між автомобілем Mercedes-Benz Е200 та правим узбіччям.

Також експерт зазначив, що водій ОСОБА_3 при різних ситуаціях не виконав вимоги п. 11.1, 12.3 та 13.3 ПДР.

З матеріалів справи № 349/804/18 вбачається, що вул. Бандери в с. Бабухів у місці ДТП являє собою дорогу із двостороннім рухом, яка має по одній смузі для руху в кожному напрямку, а автомобілі рухалися в попутньому напрямку таким чином, що автомобіль Mercedes-Benz Е200 рухався позаду автомобіля УАЗ-3909, який перед зіткненням почав змінювати напрямок руху здійснюючи маневр повороту праворуч.

Водій автомобіля Mercedes-Benz Е200 зобов`язаний був неухильно дотримуватися та виконувати вимоги ПДР щодо безпечної швидкості руху, здійснення контролю руху та безпечності керування транспортним засобом, дотримання безпечної дистанції та безпечного інтервалу в даних дорожніх умовах. Також він зобов`язаний був врахувати дорожню обстановку під час вибору швидкості, смуги руху, та прийомів керування своїм автомобілем.

Зазначає, що доведені факти про наявність грубої необережності в діях водія автомобіля Mercedes-Benz Е200 ОСОБА_3 , зокрема нехтування ним правилами безпеки руху, який при різних ситуаціях не виконав вимоги п. 11.1, 12.3 та 13.3 ПДР, тому за таких обставин є підстави для зменшення розміру відшкодування завданої шкоди відповідно до ч. 2 ст. 1193 ЦК України.

Судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні не зазначено мотиви відхилення вищевказаних доказів та не надано їм належної правової оцінки, не застосовано положення ч. 2 ст. 1193 ЦК України.

Крім того, згідно ремонтної калькуляції № 70 від 26.12.2017 підприємець ОСОБА_5 незважаючи на перелік робіт та запчастин, які вказані експертом згідно висновку від 03.11.2017 та доданої ремонтної калькуляції, при підрахунку вартості відновлювального ремонту автомобіля Mercedes-Benz Е200 вийшов за межі пошкоджень та зазначив перелік робіт та запчастин, які не мають відношення до цієї ДТП. Тому така не може бути взята до уваги судом при визначенні розміру відшкодування шкоди.

При цьому, позивачка не надала доказів оплати здійсненого нею відновлювального ремонту, вартість якого згідно акту виконаних робіт складає 354 030,22 грн.

Позивачкою не зазначено періоду, за який вона не могла користуватися автомобілем, що не дає оцінити тривалість її моральних страждань, тому вимога про відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає за недоведеністю.

До позовної заяви не подано попередній розрахунок судових витрат, які позивачка очікує понести в зв`язку із розглядом справи, що є підставою згідно ч. 2 ст. 134 ЦПК України для відшкодування їй відповідних витрат на правничу допомогу, а відповідно до долученого меморіального ордеру від 06.11.2020 вказані у такому витрати здійснені значно пізніше подання позовної заяви, у якій вже було зазначено про понесення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 14 000 грн.

При стягненні судового збору судом першої інстанції невірно розраховано його розмір, а також не покладено на позивачку судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 зазначає, що ухвала Рогатинського районного суду, на яку посилається апелянт, згідно ст. 82 ЦПК України не відноситься до вичерпного переліку судових рішень у кримінальних справах, які мають преюдиційне значення.

Рогатинський районний суд, оцінивши в тому числі і висновок автотехнічної експертизи від 06.06.2019 № 541/941/19-28, визнав ОСОБА_2 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. При цьому, постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 06.12.2019 у справі № 761/15942/19 встановлено, що в діях ОСОБА_3 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, оскільки ним не було порушено вимоги ПДР України. Постановою Київського апеляційного суду від 31.01.2020 встановлено, що дії ОСОБА_3 не знаходяться у прямому причинному зв`язку з подією даної пригоди.

Таким чином, позивачем було доведено, що саме ОСОБА_2 є єдиним винуватцем ДТП.

Зазначає, що роботи по відновленню автомобіля виконувалися з демонтажем/монтажем ряжу конструкцій автомобіля, що допомогли виявити певну кількість прихованих пошкоджених елементів, які потребували ремонту та заміни, а відшкодуванню підлягають збитки, розмір яких має бути визначено саме відповідно до реальної вартості ремонтних робіт та придбаних запасних частин, необхідних для відновлення пошкодженого автомобіля. Вартість реальних витрат на відновлення автомобіля є меншою ніж розмір матеріального збитку згідно висновку експертизи.

Також підприємець ОСОБА_5 та ОСОБА_1 визнають укладення правочину щодо ремонтних робіт, а недодержання письмової форми такого не має наслідок його недійсність. З підписанням акту-приймання передачі від 26.12.2017 сторони підтвердили його повне виконання, а твердження щодо не здійснення розрахунків засновані на припущеннях.

Позивачем при зверненні до суду було виконано вимоги п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України щодо зазначення попереднього розрахунку судових витрат та такий розрахунок не обмежує сторону в доведенні іншої фактичної суми витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

В результаті ДТП позивачці було завдано моральної шкоди, яка полягала у фізичному болю та стражданнях, які вона зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, а також у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з значним пошкодженням її майна та неможливістю тривалий користуватися таким.

Позивачці не було відмовлено у задоволенні жодної вимоги, тому посилання апелянта на невірний розподіл судових витрат є голослівними.

В судовому засіданні представник АТ «Прикарпаттяобленерго» апеляційну скаргу підтримав з мотивів, наведених у ній.

Представник ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги заперечив, покликаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про місце і час розгляду справи.

Враховуючи вищенаведене та необхідність дотримання судом строків розгляду справи в апеляційному порядку, колегія суддів відповідно до статті 372 ЦПК України перешкод у розгляді справи в зв`язку з його неявкою не вбачає.

Заслухавши суддю-доповідача, представника АТ «Прикарпаттяобленерго» та ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Встановлено, що відповідно до постанови Рогатинського районного суду від 28.10.2019 у справі № 349/804/18, залишеною без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 28.11.2019, 22 вересня 2017 року о 14 год. 00 хв. в с. Бабухів Рогатинського району Івано-Франківської області на автодорозі М-09 ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки УАЗ, модель 3909, д.н.з. НОМЕР_1 , перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкоди іншим учасникам дорожнього руху, перед поворотом праворуч завчасно не зайняв відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, чим порушив п. п. 2.3 (б), 10.4 ПДР, через що сталося зіткнення з автомобілем марки Mercedes-Benz Е200, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 та внаслідок чого обидва автомобілі зазнали механічних пошкоджень, відповідальність за що передбачена ст. 124 КпАП України.

Вказаною постановою суду ОСОБА_2 , який працює електромонтером Філії АТ «Прикарпаттяобленерго» Рогатинський РЕМ та в момент ДТП виконував трудові обов`язки, визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. (а.с. 13-18, 64).

Власником автомобіля марки УАЗ 3909 номерний знак НОМЕР_1 є ПАТ «Прикарпаттяобленерго, власником автомобіля марки Mercedes-Benz Е200, д.н.з. НОМЕР_2 є позивач, що підтверджується свідоцтвами про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 27, 28).

Згідно висновку № 367 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку від 03.11.2017, складеного ФОП ОСОБА_6 , матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля марки Mercedes-Benz Е200, номерний знак НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження при ДТП, складає: 387 132,86 грн. (а.с. 30-56).

За проведення експертного автотоварознавчого щодо по визначенню вартості матеріального збитку позивач сплатила 1 500,00 грн. (а.с. 57).

Відповідно до акту виконаних робіт від 26 грудня 2017 року та ремонтної калькуляції до неї № 70 загальна вартість фактично проведених ремонтних робіт та вартість запасних частин з обслуговування і ремонту автомобіля марки Mercedes-Benz Е200, номерний знак НОМЕР_2 складає 354 030,22 грн (а.с. 58-63).

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки УАЗ 3909 номерний знак НОМЕР_1 була застрахована в ТДВ СК «Альфа-Гарант» згідно полісу № АК/3692381 (а.с.66, 99). Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну 100 000 грн, розмір франшизи 0,00 грн.

Відповідно до копії листа від 16.12.2020 ТДВ СК «Альфа-Гарант» згідно Закону України» «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» прийняло рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з порушенням строку подання заяви на виплату страхового відшкодування, оскільки така заява була подана 12.11.2020 (а.с. 142).

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична особа або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ч. 2 ст. 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до ч. 1 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

3гідно Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV (далі - Закон № 1961-IV) обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі ст. 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом ст. ст. 9, 22-31, 35, 36 Закону № 1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми, зазначеної у страховому полісі. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 29 Закону № 1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Згідно ст. 36.2. Закону № 1961-IV, страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених в ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше, як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування: зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими-прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодження майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-IV порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

До таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц.

Потерпілий, який вимагає майнового відшкодування, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

Верховний Суд у постанові від 24 червня 2020 року у справі № 686/1914/16-ц (провадження № 61-15269св18) вказав, що оскільки потерпілий не звернувся у визначений строк до страхової компанії з вимогою про відшкодування майнової шкоди завданої внаслідок ДТП в межах ліміту відповідальності страховика, тому наявні підстави для стягнення на користь позивача тільки розмір завданої шкоди (різниця між вартістю автомобіля до та після дорожньо-транспортної пригоди), що перевищує ліміт відповідальності страховика.

Верховний Суд у постанові від 08 квітня 2020 року у справі № 447/819/16-ц (провадження № 61-19129св19) з посиланням на висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) та підтверджені ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі № 753/15214/16-ц (провадження № 14-25цс20), вказав, що обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається на страховика. Позивач повинен був вимагати кошти за майнову шкоду зі страхової компанії, а у разі ліквідації такої - від МТСБУ. У разі недостатності ліміту цивільно-правової відповідальності страховика, який суди не дослідили та не встановили, для страхової виплати, решту завданої і доведеної шкоди відшкодовує особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність (ст.1194 ЦК України).

Суд першої інстанції визначив розмір збитків з врахуванням вимог ст. 1192 ЦК України відповідно до реальної вартості виконаних робіт та придбаних запасних частин необхідних для відновлення пошкодженого автомобіля, що складає 354 030,22 грн, що не перевищує вартость матеріального збитку завданого власнику автомобіля Mercedes-Benz Е200, номерний знак НОМЕР_2 . встановлену висновком експертного автотоварознавчого дослідження №367 від 03 листопада 2017 року та вказав, що доказів на спростування розміру вказаної вище матеріальної шкоди, відповідачем не надано.

Однак судом першої інстанції не встановлено всіх необхідних обставин по справі, а саме не встановлено страхову суму (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, згідно полісу № АК/3692381, неправильно застосовано норми матеріального права, не враховано висновків, що містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) та підтверджені ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі № 753/15214/16-ц (провадження № 14-25цс20), та помилково покладено обов`язок щодо відшкодування усього розміру збитків на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно із п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної немайнової шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Відповідно до п. 9 вказаної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнового) шкоди суд визначає залежно від характеру та об`єму страждань (фізичних, душевних, психічних), котрі поніс позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливості відновлення) і з врахуванням інших обставин. При цьому суд повинен виходити з принципу розумності, справедливості та виваженості.

При визначенні розміру моральної шкоди суд першої інстанції виходив з засад розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, враховав те, що пошкодження автомобіля, власником якого є позивач, внесло суттєві зміни в життєві стосунки останньої, призвело до витрат часу для вирішення питання ремонту автомобіля, відшкодування завданої шкоди та з урахуванням перенесених моральних страждань, дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача у рахунок відшкодування моральної шкоди коштів у розмірі 5 000,00 грн.

Посилання апелянта на не зазначення позивачкою періоду, за який вона не могла користуватися автомобілем, що впливає на оцінку тривалості її моральних страждань, висновків суду в цій частині не спростовують.

Доводи апеляційної скарги про те, що не лише в діях ОСОБА_2 вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, є необґрунтованими.

Частиною 3 ст. 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» передбачено, що суд при здійсненні судочинства може використовувати текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Відповідно до відомостей, що містяться у Єдиному державному реєстрі судових рішень, постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 06.12.2019 у справі № 761/15942/19 справу щодо притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП - закрито за відсутністю складу адміністративного правопорушення, оскільки ним не було порушено вимоги п. 12.1, п. 12.3 ПДР України, а сама ДТП сталася за протиправних дій іншої особи. Згідно постанови Київського апеляційного суду від 31.01.2020 дії ОСОБА_3 не знаходяться у прямому причинному зв`язку з подією даної пригоди та наслідками у виді механічних пошкоджень, та в його діях не вбачається ознак порушення вимог п. п. 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху, що свідчить про відсутність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, про що обґрунтовано вказано в постанові районного суду.

З цих підстав є непереконливими доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем доведені факти про наявність грубої необережності в діях водія автомобіля Mercedes-Benz Е200 ОСОБА_3 , зокрема нехтування ним правилами безпеки руху, та про зменшення розміру відшкодування завданої шкоди відповідно до ч. 2 ст. 1193 ЦК України, оскільки вони не підтверджуються встановленими судом обставинами справи та наявними в матеріалах справи доказами, зокрема відповідач не надав переконливих доказів на підтвердження наявності у діях ОСОБА_3 порушень ПДР України або грубої необережності, що призвели до ДТП.

Посилання апелянта та те, що встановлені постановою Рогатинського районного суду від 28.10.2019 у справі № 349/804/18 та ухвалою цього суду від 26.02.2018 у справі № 349/241/18 у кримінальному провадженні обставини не доказуються при розгляді цієї справи, суперечать вимогам ч. 6 ст. 82 ЦПК України, згідно яких вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Безпідставним єдоводи апелянта про недоведеність розміру витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, оскільки матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля марки Mercedes-Benz Е200, номерний знак НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження при ДТП було визначено згідно висновку № 367 експертного автотоварознавчого дослідження по визначенню вартості матеріального збитку від 03.11.2017, а також відповідно до акту виконаних робіт від 26 грудня 2017 року та ремонтної калькуляції до неї № 70 загальна вартість фактично проведених ремонтних робіт та вартість запасних частин з обслуговування і ремонту автомобіля є меншою ніж розмір матеріального збитку згідно висновку експертизи.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу і спростовані зібраними у справі доказами та не впливають на правильність і обґрунтованість судового рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов переконання, що судове рішення в цій справі постановлене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, та неправильним застосуванням норм матеріального права, тому воно не може залишатися в силі і підлягає зміні в частині розміру відшкодування матеріальної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, що підлягає стягненню з відповідача, зменшивши такий на суму, що дорівнює ліміту відповідальності страховика згідно полісу № АК/3692381 в розмірі 100 000 грн. В іншій частині позовних вимог рішення суду слід залишити без змін.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Частиною 1 зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 вказаної статті якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на викладене, оскаржуване рішення також підлягає зміні в частині розподілу між сторонами судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог, зменшивши розмір відшкодування витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги в суді першої інстанції, до 10 534,91 грн та зменшивши розмір стягнутого з відповідача судового збору до 2 448 грн, залишивши без змін рішення суду в цій частині щодо стягнення 1 500,00 грн на відшкодування витрат, пов`язаних з оплатою вартості експертного дослідження.

Керуючись ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго» задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 18 березня 2021 року змінити в частині відшкодування матеріальної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та в частині розподілу між сторонами судових витрат.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго» (адреса: м. Івано-Франківськ, вул. Індустріальна, 34, ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ІПН: НОМЕР_3 ) 254030,22 (двісті п`ятдесят чотири тисячі тридцять грн 22 коп.) на відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго» (адреса: м. Івано-Франківськ, вул. Індустріальна, 34, ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ІПН: НОМЕР_3 ) 10 534,91 грн у рахунок відшкодування витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги в суді першої інстанції та 2 448 грн судового збору за подання позовної заяви.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ІПН: НОМЕР_3 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго» (адреса: м. Івано-Франківськ, вул. Індустріальна, 34, ) 1 500,03 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 02 липня 2021 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: В.Д. Фединяк

В.А. Девляшевський