УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 712/4607/21

Провадження № 2/712/1810/21

06 липня 2021 року м. Черкаси

Суддя Соснівського районного суду м. Черкаси Марцішевська О.М., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про стягнення внесків,

ВСТАНОВИВ:

22 квітня 2021 року позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) звернувся до суду в порядку захисту прав споживача з позовом до відповідача ТОВ «Авто Просто» (м. Київ, вул.. Столичне шосе, 90) про стягнення внесків.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що з метою придбання автомобіля між сторонами укладена угода № 0323766 від 05 серпня 2010 року з додатками № 1 та № 1, предметом якої надання відповідачем послуг системи Авто Так, спрямованих на придбання автомобіля «Chery Amulet» вартістю 62 400 грн. На виконання угоди позивачем було сплачено вступний внесок в сумі 2246 грн. та щомісячні платежі з вересня 2010 року по лютий 2013 року в сумі 33 018,09 грн. Листом від 19.03.2013 р. відповідач повідомив позивача про розірвання угоди № 0323766 від 05 серпня 2010 року. 31.03.2021р. позивач направив відповідачу вимогу про повернення грошових коштів у семиденний строк з моменту отримання вимоги. Вказана вимога була отримана відповідачем 07.04.2021 р. та залишена без виконання. Просить суд стягнути з відповідача кошти в сумі 30 771,69 грн.

23 квітня 2021 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси позовну заяву залишено без руху , оскільки у повній мірі не відповідає вимогам ст. 175, 177 ЦПК України.

Позовні вимоги та обставини, якими обґрунтовано позовні вимоги сформульовані не конкретно, зокрема, позивач в позовній заяві посилається на порушення його прав як споживача, однак не вказаний конкретний спосіб захисту відповідно до положень, передбачених Законом України «Про захист прав споживачів». Строк для усунення недоліків судом встановлений - 5 (п`ять) днів з дня отримання копії ухвали.

Відповідно до ст.258 ЦПК України судовими рішеннями є: 1) ухвали; 2) рішення; 3) постанови; 4) судові накази.

Згідно з ст.272 ЦПК України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Як наголошує Європейський суд з прав людини у своїх рішення, позивач, як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Ухвала від 23.04.2021р. надіслана позивачу за вказаною ним у позовній заяві адресою та повернута до суду за відсутністю адресата 25.05.2021р., отже є врученною позивачу 25.05.2021р. у розумінні ст.272 ЦПК України і залишеною позивачем без виконання.

Вирішуючи питання про наявність підстав для відкриття провадженняч у справі, суд виходить з такого.

Відповідно до визначеного ст. 8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» права на повноважний суд, ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом. Вказана норма кореспондується з положеннями ст. 6 Конвенції, відповідно до якої в поняття «суд, встановлений законом», входить лише той суд, до підсудності якого віднесений розгляд тієї чи іншої справи.

За загальним правилом, у відповідності до ч. 2 ст. 27 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Разом із тим, положення ЦПК України встановлюють правила альтернативної підсудності, тобто підсудності справи за вибором позивача.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 28 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Згідно з пунктом 22 частини 1 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Пунктом 3 частини 1 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що виконавцем є суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги.

Системний аналіз положень Закону України «Про захист прав споживачів» доводить, що для того, щоб підсудність справи визначалась за ч. 5 ст. 28 ЦПК України недостатньо зазначити, що це є позов про захист прав споживачів, оскільки такий позов повинен містити предмет та обставини, які вказують на порушення прав позивача як споживача послуг. Тобто предмет та підстави позову повинні вказувати на те, що такий позов пов`язаний з порушенням права споживача, з зазначенням такого права та способу захисту відповідно до положень, передбачених Законом України «Про захист прав споживачів».

В статті 4 Закону визначено основні права громадян як споживачів, а саме це права споживачів на належну якість продукції та обслуговування; на безпеку продукції; на необхідну достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника; на відшкодування шкоди (збитків), завданих дефектною чи фальсифікованою продукцією неналежної якості, а також майнової та моральної (немайнової) шкоди, заподіяною небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією у випадках, передбачених законодавством; на обмін товару неналежної якості.

Отже, позов є таким, що пов`язаний з порушенням права, коли право стягнення коштів передбачено положеннями Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якого у позовній заяві має бути викладено, яке саме право споживача порушено; коли і в чому це виявилося; способи захисту, яких суд може вжити, тощо.

Більш того, Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з правовідносин з надання послуг лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві послуги. Зокрема, застосування Закону України «Про захист прав споживачів» можливе в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання інформації про послугу, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають зобов`язальні правовідносини, тому до спорів щодо виконання цього договору цей закон не може застосовуватись.

Позивач в позовній заяві посилається на порушення його прав як споживача, однак не вказаний конкретний спосіб захисту відповідно до положень, передбачених Законом України «Про захист прав споживачів», отже для визначення підсудності підлягає застосуванню ст. 27 ЦПК України.

При цьому суд враховує, що вибіркове надання судом при вирішенні питання щодо підсудності суб`єктивних переваг одним учасникам процесу перед іншими учасниками судового призведе до порушення конституційного принципу рівності учасників, що є неприпустимим.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідач у справі зареєстрований за адресою : АДРЕСА_2 , що знаходиться на території Голосіївського району м.Києва.

Розглянувши матеріали позовної заяви, суддя дійшов висновку, що справа не підсудна Соснівському районному суду м. Черкаси, у зв`язку з чим підлягає передачі за підсудністю до належного суду.

Згідно положень п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України суддя передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 р. Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 р. № 3477-IV, інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Відповідно до усталеної прецедентної практики Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» ( рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76, доповідь Комісії від 12 жовтня 1978 року).Суд повторює, що, як було раніше визначено, фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії», що згадувалось раніше, Комісія висловила думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…).

Зазначена правова позиція дає можливість виділити дві умови відповідності критерію «суд, встановлений законом»: організаційну (організація судової системи повинна регулюватися законами у їх буквальному значенні) та юрисдикційну (суд повинен діяти у спосіб та відповідно до повноважень, передбачених законом, у межах своєї компетенції).

Виходячи з аналізу положень ЦПК України, Конвенції про захист прав і основоположних свобод, прецедентної практики ЄСПЛ, суд приходить до висновку про необхідність направлення означеної справи для розгляду по суті за підсудністю до суду, якому ця справа територіально підсудна, в силу вимог ст.ст.30, 31 ЦПК України, оскільки Соснівський районний суд м. Черкаси не є судом, повноважним згідно закону на розгляд даної справи та розгляд справи призведе до порушення права позивачки на справедливий судовий розгляд.

За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для передачі вказаної справи за підсудністю до належного суду, яким є Голосіївський районний суд м. Київ.

Керуючись ст. ст.30,31, 32 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Направити цивільну справу № 712/4607/21 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про стягнення внесків, за підсудністю до Голосіївського районного суду м. Київ (вулиця Полковника Потєхіна, 14А, Київ, 03127).

Ознайомитись з повним текстом судової ухвали, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення (підписання) (ст.261 ЦПК України).

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Суддя: О.М. Марцішевська