У Х В А Л А

30 червня 2021 року

м. Київ

справа № 740/837/20

провадження № 61-10245ск21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,

розглянув касаційну скаргу Ніжинського районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства «Ніжинрайагролісництво» на постанову Чернігівського апеляційного суду від 18 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Ніжинського районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства «Ніжинрайагролісництво», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, -Комунальне підприємство «Чернігівоблагроліс» Чернігівської обласної ради, про стягнення заборгованості із заробітної плати, лікарняних та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Ніжинського районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства «Ніжинрайагролісництво» (далі - ДП «Ніжинрайагролісництво»), просив стягнути з відповідача нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 16 934,46 грн, лікарняні - 9 024,43 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні - 235 491,81 грн.

Позов обгрунтований тим, що з грудня 2017 року до вересня 2019 року ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем на посаді лісничого. З Комунальним підприємством «Чернігівоблагроліс» (далі - КП «Чернігівоблагроліс») у нього укладений контракт від 18 грудня 2017 року. Наказом КП «Чернігівоблагроліс» від16 вересня 2019 року № 36/к позивача звільнено за власним бажанням зі займаної посади. У день звільнення з позивачем не проведено повного розрахунку із заробітної плати, зокрема відповідач не виплатив 16 934,46 грн заробітної плати, 9 024,43 грн з оплати лікарняного листа з тимчасової втрати працездатності, чим порушено право на своєчасне одержання винагороди за працю, гарантоване Конституцією України та Законом України «Про оплату праці».

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 18 грудня 2020 року позов задоволено частково, стягнено з ДП «Ніжинрайагролісництво» на користь позивача 16 934,46 грн заборгованості із заробітної плати (без утримання прибуткового податку та інших обов`язкових платежів). В іншій частині позову відмовлено. Допущено негайне виконання рішення про стягнення заробітної плати за один місяць у розмірі 7 000,00 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції виходив з того, що позивачу нараховано заробітну плату за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя у розмірі 16 934,46 грн (без утримання прибуткового податку та інших обов`язкових платежів), які не виплачені, а тому підлягають стягненню.

Відмовивши в іншій частині позову суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_1 , у день звільнення 16 вересня 2019 року не працював, він не подав доказів щодо пред`явлення ним вимоги про розрахунок відповідно до статті 116 КЗпП України, а подання представника позивача на адресу КП «Чернігівоблагроліс» від 03 грудня 2019 року щодо надання довідки про заборгованість із заробітної плати та місячного заробітку позивача не є вимогою відповідно до статті 116 КЗпП України до ДП «Ніжинрайагролісництво», як юридичної особи, відповідальною за проведення розрахунку при звільненні. Крім того, обов`язок забезпечення виплати заробітної плати та інших виплат станом на час звільнення позивача покладений саме на позивача, як керівника та посадової особи ДП «Ніжинрайагролісництво». Позивач не довів правопорушення в частині неналежного виконання роботодавцем своїх трудових обов`язків та вини роботодавця, що виключає відповідальність відповідача, зокрема, в частині виплати середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні.

Щодо позовних вимог про стягнення 9 024,43 грн лікарняних суд першої інстанції зазначив, що позивач не надав докази щодо підстав нарахування цієї суми, при цьому частина допомоги, яка здійснюється за рахунок коштів Фонду соціального страхування, відповідно до статті 116 КЗпП України не є виплатою, яка належать працівнику від підприємства. Цю частину допомоги під час непрацездатності роботодавець зобов`язаний виплатити працівнику негайно після перерахування указаної суми Фондом соціального страхування. Відповідні докази щодо перерахування відповідачу сум Фондом соціального страхування також не надані.

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 18 травня 2021року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, апеляційну скаргу ДП «Ніжинрайагролісництво» залишено без задоволення.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 18 грудня 2020 року скасовано в частині відмови у стягненні допомоги у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та змінено рішення суду в частині розподілу судових витрат.

Стягнено з ДП «Ніжинрайагролісництво» на користь ОСОБА_1 допомогу у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю у розмірі 2 482,98 грн, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні - 235 491,81 грн, а всього 237 974,79 грн (обов`язкові платежі та податки з даної суми не утримані). Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що постановивши рішення, суд першої інстанції неправильно застосував норми права, не правильно встановив фактичні обставини справи та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні вимог про стягнення лікарняних та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в цій частині та зміні в частині розподілу судових витрат.

Суд апеляційної інстанції встановив, що ОСОБА_1 ознайомлений з наказом про звільнення особисто під підпис та особисто отримав трудову книжку, що вказує на присутність його на роботі в день звільнення. Хоча в наказі генерального директора КП «Чернігівоблагроліс» вказано про проведення нарахування та виплати позивачу компенсації за невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки та проведення з ним розрахунку при звільненні на підставі статті 116 КЗпП України, проте відповідач не провів остаточний розрахунок. Відповідач не надав ОСОБА_1 письмову інформацію про нараховані суми, належні працівникові при звільненні відповідно до статті 116 КЗпП України.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що з вини відповідача позивачу не виплачено заробітну плату в день його звільнення, тому висновок суду першої інстанції про стягнення 16 934,46 грн є правильними.

Апеляційний суд встановив, що 22 жовтня 2019 року Фонд соціального страхування перерахував на рахунок ДП «Ніжинрайагролісництво» кошти з оплати листа непрацездатності, проте відповідач, приховуючи цю обставину, не провів негайного розрахунку з позивачем. Не сплатив ці кошти відповідач і після звернення ОСОБА_2 до суду з позовом.

Після ухвалення судом першої інстанції 18 грудня 2020 року рішення, ДП «Ніжинрайагролісництво» перерахувало на картковий рахунок банку 6 542,45 грн лікарняних, що визнається позивачем.

Апеляційний суд зазначив, що посилання суду першої інстанції на те, що позивач мав надати докази на обгрунтування підстав нарахування саме 9 024,43 грн лікарняних не ґрунтуються на нормах закону, оскільки саме на роботодавця покладено обов`язок повідомити працівника про нараховані суми, належні працівникові при звільненні.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що роботодавець зобов`язаний оплатити листок непрацездатності працівнику повністю, у тому числі й за дні хвороби, після звільнення. Право на матеріальне забезпечення за рахунок коштів Фонду соціального страхування виникає з настанням страхового випадку у період роботи (включаючи і день звільнення), якщо інше не передбачено законом.

За таких обставин, колегія суддів не погодилася з висновком суду першої інстанції про відсутність вини роботодавця щодо не виплати допомоги при непрацездатності, зважаючи на те, що Фонд соціального страхування кошти перерахував у жовтні 2019 року, ДП «Ніжинрайагролісництво» перерахувало дані кошти позивачу лише після ухвалення рішення судом першої інстанції, проте не в повному обсязі, тому необхідно стягнути з відповідача на користь позивача недоплачену допомогу у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю у розмірі 2 482,98 грн.

При визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції виходив з того, що роботодавець безпідставно, неправомірно, незаконно не провів з позивачем розрахунок при звільненні; не повідомив працівника про розмір нарахованих коштів після звільнення; після отримання коштів з оплати листка непрацездатності від Фонду соціального страхування виплатив їх частину більш ніж через рік, що в свою чергу свідчить про недобросовісну поведінку роботодавця.

У червні 2021 року ДП «Ніжинрайагролісництво» звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Чернігівського апеляційного суду від 18 травня 2021 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини дев`ятої статті 19 ЦПК України встановлено, що розмір прожиткового мінімуму дляпрацездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Згідно із статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» з 1 січня 2021 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 2 207,00 грн.

Предметом спору у зазначеній справі є стягнення невиплаченої заробітної плати, лікарняних та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 261 450,70 грн.

Зазначена справа є справою з ціною позову, яка не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 207,00 грн*250=567 500,00 грн) та не належить до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження. Отже, справа є малозначною.

Верховний Суд дослідив та взяв до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, які б свідчили про необхідність перегляду судових рішень у цій справі у касаційному порядку.

Доводи касаційної скарги містять посилання на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте зводяться до незгоди зі встановленими обставинами та оцінкою доказів, не стосуються питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Оскільки оскаржена заявником постанова Чернігівського апеляційного суду від 18 травня 2021 року ухвалена у малозначній справі, яка не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Ніжинського районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства «Ніжинрайагролісництво» на постанову Чернігівського апеляційного суду від 18 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Ніжинського районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства «Ніжинрайагролісництво», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, -Комунальне підприємство «Чернігівоблагроліс» Чернігівської обласної ради, про стягнення заборгованості із заробітної плати, лікарняних та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовити.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко