Справа № 336/4161/20
Пр. № 2/336/353/2021
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 червня 2021 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Щасливої О.В.,

розглянувши справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна особистою приватною власністю,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання нерухомого майна, набутого під час шлюбу, особистою приватною власністю.

В заяві зазначила, що з 12 червня 1999 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду від 4 серпня 2020 року, що набрало законної сили, припинений. За час перебування у шлюбі, а саме: 27 лютого 2009 року, вона набула права власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, покупцем за яким є позивач. Хоча нерухомість придбано під час існування шлюбу, проте вказане житло є предметом її особистої приватної власності, оскільки набуте за грошові кошти, які позивач отримала в дар від своєї матері ОСОБА_3 . Мати набула грошові кошти в сумі 18000 євро від продажу власної квартири в Республіці Молдова, який мав місце 13 вересня 2008 року. Позивач отримала вказаний дар 22 лютого 2009 року одночасно з 145000 грн., які також подарувала їй мати. На підтвердження факту дарування грошей в указаній сумі позивач і її мати уклали договір дарування від 22.02.2009 року. Оскільки шлюбні стосунки між сторонами припинені, позивач подала цій позов з метою унормування майнових прав подружжя та визначення кола речей, що належатиме кожному зі сторін після поділу спільного майна подружжя.

У зв`язку з викладеним просить про визнання квартири АДРЕСА_1 особистою приватною власністю, набутою під час шлюбу.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26.08.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження.

Заходи забезпечення позову, доказів в справі не вживалися.

Ухвалою суду від 09.11.2020 року підготовче провадження в справі закрито. Справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

В судове засідання позивач не з`явилася, надавши суду заяву, яка містить прохання про задоволення позову, вирішення спору у її відсутність, згоду на ухвалення рішення при заочному розгляді справи.

Вказані обставини в силу ст. ст. 211, 223 ЦПК України є підставою для проведення судового розгляду без участі позивача та її представника.

Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач до суду не з`явився з невідомих причин. Відзиву на позов, клопотання про відкладення справи або про вирішення спору у його відсутність суду не надав.

За згаданих обставин за згодою позивача, висловленою в її письмовому зверненні, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи у відповідності до ст. 280 ЦПК України.

З`ясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд доходить висновку про обґрунтованість позову та необхідність його задоволення з таких міркувань.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому 12 червня 1999 року шлюбі, який рішенням суду від 4 серпня 2020 року, що набрало законної сили, розірваний. 27 лютого 2009 року на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу позивач набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 5).

Главою 8 СК України внормовано право спільної сумісної власності подружжя.

Як випливає із ст. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них на мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба і т. і.) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Зазначеною статтею сімейного законодавства встановлено презумпцію спільності майна подружжя, якщо не доведено, що майно належить дружині, чоловіку на праві особистої приватної власності, що врегульовано статтею 57 СК України, за змістом якої особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; а також майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Як випливає з роз`яснень в п. п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК) , відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання, не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Виходячи з наведених положень законодавства та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна.

З урахуванням викладеного суд доходить висновку, що предметом доказування спору про визнання права спільної сумісної власності подружжя на майно є не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Надані суду фактичні дані, якими є копії нотаріально посвідчених договорів про купівлю-продаж житла, які було вчинено ОСОБА_3 від імені продавця в м. Белць Республіки Молдова 13 вересня 2008 року; ОСОБА_4 від імені покупця 27 лютого 2009 року; договір дарування 18000 євро та 145000 грн. між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ; показання свідка ОСОБА_3 , що підтвердила обставини, викладені в позові, підтверджують обґрунтованість позову та дають підстави для його задоволення (а. с. 5-10).

Продаж нерухомості свідком ОСОБА_3 напередодні укладення договору дарування грошових коштів та подальше набуття позивачем нерухомості в м. Запоріжжі свідчить про те, що джерелом набуття спірної квартири не були спільні кошти подружжя, а її придбання сталося за рахунок майна, що належало матері позивачки та було отримано позивачкою в дар.

Об`єктивним підтвердженням вказаних обставин є, як зазначено, показання свідка ОСОБА_3 в судовому засіданні 13 квітня 2021 року про те, як після смерті її чоловіка, що сталася в 2008 році, вона та чоловік її доньки їздили до Республіки Молдова з метою прийняття спадщини та розпорядження успадкованим майном, до якого відносяться квартира, автомобіль, гараж, дача, і про те, що усі отримані нею грошові кошти вона передала доньці з метою набуття останньою житла для своєї родини

У зв`язку з викладеним суд доходить висновку про можливість застосування обраного позивачем способу захисту цивільного права та визнання набутого під час шлюбу майна особистою приватною власністю.

Керуючись ст. ст. 57, 60, 65, 68, 69, 70 СК України, ст. 372 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 5, 10, 12, 13, 77-81, 263-265, 352, 354ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 , яка зарєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , до ОСОБА_2 , який зарєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 особистою приватною власністю ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя О.В. Щаслива