Справа № 303/6765/20
Номер рядка статистичного звіту -62
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2021 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді Гутій О.В

за участю секретаря судових засідань Зарева А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Мукачево цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа: орган опіки та піклування Мукачівської міської ради про виселення із житлового будинку,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа: орган опіки та піклування Мукачівської міської ради про виселення із житлового будинку.

Позов мотивований тим, що він є власником будинку за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою № 210702215 від 29.05.2020 року.

Зазначає, що 21.02.2002 року між ним та ОСОБА_7 був зареєстрований шлюб, однак рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 08.04.2011 року шлюб між ними було розірвано. Від даного шлюбу у нього та ОСОБА_7 народилися діти: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після реєстрації шлюбу він з дружиною та дітьми проживали в будинку АДРЕСА_1 , як члени його сім`ї. Після розірвання шлюбу ОСОБА_7 разом з дітьми продовжували проживати в будинку, проте через їх систематичні сварки з вони змушені були винаймати інше житло і проживати окремо. В подальшому, рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 23.03.2020 року вони були вселені в будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Під час виконання Мукачівським відділом ДВС рішення суду було встановлено, що в будинку проживають відповідачі. Зазначає, що відповідачі систематично чинять перешкоди в проживанні дітям та його колишній дружині, що фактично призводить до неможливості виконання рішення суду від 23.03.2020 року. 30.06.2020 року він повторно надіслав відповідачам заяву про виселення із належного йому на праві власності будинку, що підтверджується заявою № 857 від 30.06.2020 року та № 858 від 30.06.2020 року. Станом на дату звернення до суду відповідачі не звільнили будинок та продовжують проживати в такому. Такі дії відповідачів порушують його право власності та право проживання членів його сім`ї, а тому вважає, що наявні підстави для виселення відповідачів із вказаного будинку. Також зазначає, що у відповідача ОСОБА_5 наявне нерухоме майно, а саме 1/3 частка в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 та нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_4 , квартира за адресою: АДРЕСА_5 , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності від 29.07.2020 року. Попереднє місце реєстрації відповідача ОСОБА_4 АДРЕСА_2 , вказані обставини підтверджують, той факт, що відповідачі ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , діти ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , являються однією сім`єю, а тому відповідно забезпечені житлом.

Оскільки на даний час відповідачі систематично чинять перешкоди в користуванні житлом позивачу та членам його сім`ї, що фактично призводить до порушення його прав на житло.

У зв`язку з чим, просить позов задоволити та виселити ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 із житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явились, про час і місце його проведення повідомлялися належними чином, представник позивача подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задоволити, а справу розглянути у їх відсутності.

Відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили. 26.01.2021 року ОСОБА_4 та ОСОБА_6 подали відзив на позов, в якому заперечили проти позову, зазначають, що обставини, наведені позивачем в позові, не відповідають дійсності. Зазначають, що позивач продав ОСОБА_6 спірний будинок за 20 000,00 доларів США. Про домовленість між ними про купівлю-продаж будинку АДРЕСА_1 та передачу коштів за будинок вони 27 червня 2016 року склали розписку в присутності свідків. В подальшому позивач надав довіреність на ім`я ОСОБА_6 , якою уповноважив її розпоряджатись належним йому на праві власності майном. Довіреність видана на три роки. Однак в 2016 році вона захворіла та не змогла перереєструвати спірний будинок. В подальшому вона дізналася, що позивач погодився продати будинок іншим людям, у зв`язку з чим він виганяє їх із даного будинку. Зазначає, що вона є інвалідом першої групи, також в них не має іншого житла.

Представник третьої особи орган опіки та піклування Мукачівської міської ради в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Подав заяву про розгляд справи без їх участі, в якій зазначив, що рішення про виселення дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_9 може призвести до звуження житлових прав дітей, внаслідок чого являється недоцільним.

Дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з частини 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 , являється ОСОБА_1 , що підтверджується інформаційної довідкою № 210702215 від 29.05.2020 року ( а.с. 10-12).

21.02.2002 року між ОСОБА_7 і ОСОБА_10 був зареєстрований шлюб, однак 08.04.2011 року рішенням Мукачівського міськрайонного суду його було розірвано ( а.с. 13).

Відповідно до свідоцтв про народження дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками таких є ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ( а.с. 16-17).

Також згідно витягу з Єдиного державного демографічного реєстру діти: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с. 19).

Відповідно до рішення Мукачівського міськрайонного суду від 23.03.2020 року усунуто перешкоди у користуванні житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 шляхом вселення ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с. 25-26).

З протоколу допиту свідка ОСОБА_5 від 12.12.2019 року, вбачається, що він фактично проживає по АДРЕСА_1 . У 2014 році вони домовились з ОСОБА_10 про купівлю будинку по АДРЕСА_1 та відразу провели повний розрахунок. Він разом з своєю сім`єю проживає в спірному будинку. Однак, близько декількох місяців тому до них прийшла ОСОБА_7 разом з своїми дітьми та виконавчою службою із вимогою про вселення до спірного будинку. На підставі даної ухвали він надав їй та її дітям доступ до житла, однак вони почали визначатися, де саме будуть проживати, користуватися їх речами, тому між ними постійно виникали сварки ( а.с. 27-28).

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 17 червня 2020 року позов ОСОБА_6 до ОСОБА_12 , третя особа без самостійних вимог:Мукачівський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області про визнання права власності на житловий будинок та земельну ділянку залишено без розгляду ( а.с. 36).

30.06.2020 року позивач надіслав відповідачам заяву про виселення із належного йому на праві власності будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується заявами № 857 від 30.06.2020 року та № 858 від 30.06.2020 року ( а.с. 36-37).

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності від 29.07.2020 року в ОСОБА_5 наявне нерухоме майно, а саме 1/3 частка в квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 та нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_4 , квартира за адресою: АДРЕСА_5 ( а.с. 38-39).

Згідно із талоном - повідомленням від 18.07.2020 року ОСОБА_11 звернулась до поліції по факту прийняття мір до громадян ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , які перешкоджають проживати за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с. 40).

Таким чином судом встановлено, що ОСОБА_11 разом з дітьми вселилася в спірний будинок як член сім`ї власника, вони зареєстровані у вказаному будинку. В подальшому у зв`язку з перешкодами у користуванні житлом, рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 23.03.2020 року усунуто перешкоди у користуванні житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 шляхом вселення ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 . Рішення набуло законної сили.

Також, відповідно до рішення Мукачівського міськрайонного суду від 09 грудня 2020 позовну заяву ОСОБА_7 яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - задоволено. Зобов`язано ОСОБА_4 не чинити перешкоди ОСОБА_7 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у користуванні житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 . Рішення набуло законної сили. ( а.с. 123-124).

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Відповідно до статті 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно зі статтею 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У цій справі вирішується спір, який виник між власником будинку, який є одночасно і його користувачем, та користувачамси цього будинку з приводу користування вказаним житлом.

Нормами статті 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї, як зазначено у частині другій статті 64 ЖК УРСР.

До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачі не були членами сім`ї позивача в розумінні частини четвертої статті 156, частини другої статті 64 ЖК Української РСР та частини другої статті 3 СК України, оскільки до вселення не проживали разом з позивачем, в матеріалах справи відсутні докази ведення спільного господарства та пов`язаності спільним побутом, наявності взаємних прав й обов`язки щодо утримання житла, а також піклування один про одного.

Доводи відповідачів зазначені у відзиві, відхиляються судом, оскільки власником будинку на даний час являється ОСОБА_1 , а тому в силу ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У постанові Верховного Суду України від 09 жовтня 2019 року у справі № 523/12186/13-ц (провадження № 61-17372св18) зазначено, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Висновки Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо застосування статті 8 Конвенції свідчать про гарантування кожній особі права на повагу до її житла.

Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24 листопада 1986 року), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18 лютого 1999 року).

Пункт 2 статті 8 Конвенції визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених у пункті 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у пункті 2 статті 8 Конвенції.

Таким чином суд, оцінюючи виселення відповідачів на предмет пропорційності, встановивши, що порушені права позивача - власника житла, гарантовані як національним законодавством України, так і статтею 8 Конвенції, а також статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, вважає, що у цьому випадку за обставин цієї справи виселення відповідачів зі спірного житла є законним та пропорційним заходом, переслідує легітимну мету та є необхідним, оскільки у належному ОСОБА_13 на праві власності будинку проживають відповідачі, які не є членами її сім`ї; між сторонами склались неприязні відносини, а вимогу власника добровільно звільнити будинок за адресою: АДРЕСА_1 виконувати відмовляються.

Також судом встановлено та враховано наявність нерухомого майна у ОСОБА_5 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав від 29.07.2020 року ( а.с. 38-39), яке належить йому на праві власності.

Згідно ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.

Щодо позовних вимог в частині виселення із спірного будинку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , то суд виходить з того, що такі мали були залучені до участі в справі в якості відповідачів із зазначенням законних представників таких. Крім того, матеріли справи не містять доказів родинних відносин між відповідачами та неповнолітніми дітьми.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч. 2 ст. 83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Розгляд судом даної справи відбувався в межах заявлених вимог позивача та на підставі наданих/долучених ним до позовної заяви доказів згідно додатку. Інших доказів, на підставі яких суд міг би прийти до іншого висновку, позивачем суду надано не було.

Відтак, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині виселення ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа: орган опіки та піклування Мукачівської міської ради про виселення із житлового будинку підлягає до часткового задоволенню.

Крім того, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню судовий збір.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 8, 41 Конституції України,ст.ст. 316, 318, 383, 391, 39, 397, 401, 402, 406 ЦК України, ст.ст. 2, 12, 18, 76-77, 81, 141, 247, 274-279, 263-265, 268, 354-355 ЦПК України, -

УХ В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 , який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа: орган опіки та піклування Мукачівської міської ради про виселення із житлового будинку - задоволити частково.

Виселити ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 із житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 420,40 гривень ( чотириста двадцять гривень сорок копійок) судового збору.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 420,40 гривень ( чотириста двадцять гривень сорок копійок) судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням п.15.5. Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 р.) через Мукачівський міськрайонний суд.

Позивачі: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 .

Відповідачі: ОСОБА_4 , АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 , АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 , АДРЕСА_1 .

Третя особа: орган опіки та піклування Мукачівської міської ради, м.Мукачево, вул. Духновича,2.

Повний текст рішення виготовлено 06 липня 2021 року.

Головуюча О.В.Гутій