Єдиний унікальний номер: 379/198/21
Провадження № 2/379/365/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2021 рокум.Тараща

Таращанський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Музиченко О. О.,

з участю секретаря судового засідання Бакал О. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 3 в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду через свого представника - адвоката Патрик Г.Г. з позовною заявою до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів. Свої позовні вимоги, з врахуванням уточнень, обґрунтовує тим, що 31 травня 1997 року між ним, ОСОБА_1 , та відповідачкою ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб у відділі РАГС Таращанської райдержадміністрації Київської області. В період шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилось двоє дітей: доньки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . У 2015 році вони із сім`єю виїхали до Республіки Польща на тимчасове проживання, де мешкають і працюють дотепер. Діти навчаються у ліцеї в Польщі, позивач продовжує оплачувати їх навчання. 19.03.2018 рішенням Дніпровського районного суду міста Києва шлюб між ним та відповідачкою було розірвано. У межах справи про розірвання шлюбу відповідачкою було подано нотаріально засвідчену заяву, в якій було зазначено про те, що він (позивач), як батько, надавав матеріальну допомогу на утримання дітей. Позивач вказує, що між ним та відповідачкою існувала усна домовленість про те, що він буде надавати матеріальну допомогу (аліменти) на утримання дітей залежно від отриманого ним заробітку. У грудні 2020 року він приїхав до України для вирішення питання про погашення кредиту - виплати вартості квартири АДРЕСА_1 , що був взятий в інтересах сім`ї, та випадково дізнався, що згідно судового наказу № 755/15157/19, виданого 20.03.2020 Дніпровським районним судом м. Києва, з нього на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23.09.2019 і до досягнення дітьми повноліття. Судовий наказ від 26.09.2019 було датовано 20.03.2020 та подано до виконання лише 10.04.2020, при цьому аліменти з нього стягуються з 23.09.2019. Згідно розрахунку головного державного виконавця Кидонь Є.В. заборгованість по аліментам складає 78 920 грн. 64 коп. і на підставі постанови головного державного виконавця Кидонь Є.В. від 27.10.2020 йому встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України. Позивач зазначає, що змушений звернутися до суду з вказаним позовом, оскільки протягом всього часу він у добровільному порядку особисто, а у деяких випадках і через спільних знайомих, за домовленістю з відповідачкою надавав матеріальну допомогу на утримання дітей, крім цього, погашав заборгованість за кредитом за себе та відповідачку, оскільки вони брали цей кредит в інтересах сім`ї, сплачує орендну плату за квартиру та комунальні послуги, несе витрати на своє утримання, в тому числі: їжу, одяг, змушений надавати допомогу своїм непрацездатним батькам, які також перебувають на його утриманні, у нього змінився сімейний стан; він знаходиться у тяжкому матеріальному становищі, оскільки на даний час не має можливості працевлаштуватися в Україні, а також не може виїхати до Польщі, де проживає та працює, у зв`язку із забороною державного виконавця на виїзд за кордон та забороною користуватися транспортним засобом; він втратив можливість заробляти кошти не тільки на утримання дітей, а й на своє існування. Також позивач посилається на погіршення стану його здоров`я внаслідок проведеної 24.02.2021 операції, що унеможливлює його працевлаштування. Вказує, що на даний час йому на лікування потрібні значні кошти. Позивач зазначає, що наведені ним обставини є такими, що суттєво вплинули на його матеріальне становище і є підставою для зменшення розміру присуджених з нього за судовим наказом від 26.09.2019 аліментів на утриманні обох неповнолітніх доньок з 1/3 на 1/6 частину від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення з цим позовом до суду і до досягнення дітьми повноліття.

Ухвалою суду від 26.03.2021 справу прийнято до розгляду, відкрито провадження та постановлено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі на 19 квітня 2021 року з наступним відкладенням за клопотаннями представників сторін на 11.05.2021. В подальшому у зв`язку із виникненням технічних проблем при проведенні судового засідання в режимі відеоконференції підготовче засідання було відкладено на 28.05.2021 та ухвалою суду від 11.05.2021 продовжено строк підготовчого провадження на тридцять днів (а.с. 61, 62, 88, 142, 143).

06.05.2021 судом отримано від представника відповідачки - адвоката Істоміної В.Л. відзив на позовну заяву з підтвердженням направлення його копії позивачу (а.с.120-125). У відзиві представник відповідачки вказує про те, що 31 травня 1997 року між сторонами у справі дійсно було зареєстровано шлюб, в якому народилося дві доньки: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 . Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 19 березня 2018 року у справі № 755/2300/18 шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу позивач припинив надавати будь-яку матеріальну допомогу дітям, тому відповідач вимушена була звернутися до суду за стягненням аліментів в примусовому порядку, оскільки діти перебувають на повному матеріальному утриманні матері. Зазначає, що після розірвання шлюбу відповідачка ОСОБА_2 аліментів жодного разу не отримувала, при цьому неодноразово зверталася до позивача за матеріальною допомогою на лікування та утримання дітей, але він ігнорував всі прохання та говорив, що коштів надавати не буде принципово. Звертає увагу суду на те, що позивачем не надано доказів погіршення стану його здоров`я, оскільки сечокам`яна хвороба є розповсюдженим захворюванням, яке не може розцінюватись як суттєве погіршення стану здоров`я позивача. Позивач майже не відвідує дітей та участі в їх утриманні не приймає. Належні та допустимі докази сплати позивачем аліментів у матеріалах справи відсутні. Позивач має велику грошову заборгованість перед відповідачем зі сплати аліментів, що на даний час становить близько 100 тисяч гривень. Вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити у повному обсязі, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження зміни матеріального чи сімейного стану, погіршення здоров`я, оскільки на момент винесення рішення позивач вже ніде офіційно не працював. Зменшення розміру аліментів суперечить інтересам дітей, а тому просить суд розмір аліментів залишити без змін та відмовити позивачу у задоволенні позову у повному обсязі.

11.05.2021 судом отримано від представника позивача - адвоката Патрик Г.Г. відповідь на відзив на позовну заяву позивача з підтвердженням направлення його копії відповідачу (а.с.136-138). У вказаній відповіді на відзив представник відповідача посилається на те, що значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів і наведені у позовній заяві підстави для зменшення аліментів є достатньо вагомими для того, щоб розмір аліментів було судом зменшено.

Ухвалою суду від 28.05.2021 підготовче провадження закрито, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 04.06.2021, що було відкладене на 02.07.2021 у зв`язку із неможливістю проведення призначеної відеоконференції (а.с.179-181, 219, 222).

В судове засідання представник позивача - адвокат Патрик Г.Г. не з`явилась, про день, час і місце розгляду справи повідомлена належно; 02.07.2021 направила до суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутність; позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с. 239).

Представник відповідачки - адвокат Істоміна В.Л. в судове засідання також не з`явилась, про день, час і місце розгляду справи повідомлена належно. 02.07.2021 від неї до суду надійшло клопотання з проханням проводити судове засідання 02 липня 2021 без представника ОСОБА_2 - адвоката Істоміної В.Л. та самої ОСОБА_2 ; позовну заяву ОСОБА_1 просить залишити без задоволення (а.с. 236, 237).

За положенням частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання учасників справи за умови їх належного повідомлення про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суд, перевіривши викладені у заявах по суті обставини, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані докази, встановив наступні фактичні обставини та визначив зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що 31 травня 1997 року між сторонами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб у відділі РАГС Таращанської райдержадміністрації Київської області (актовий запис № 43), що вбачається з копії рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19.03.2021 по справі № 755/2300/18 /а.с.9, 10/.

В період шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народились доньки ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , що вбачається з копій свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 , виданих 17.08.2004 /а.с.8/.

З матеріалів справи вбачається, що 21.09.2015 обох доньок сторін у справі - ОСОБА_4 та ОСОБА_3 - було зараховано до шостого класу початкової місцевої школи з інтеграційними відділами № 82 імені Яна Павла ІІ у м. Варшава. Наведене підтверджується відомостями перекладу Підтверджень про зарахування учня сертифікованого перекладача ОСОБА_7 від 21.01.2021 /а.с.17-20/.

З копії рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19.03.2021 у справі № 755/2300/18 та копії нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_2 від 06.02.2018 вбачається, що сторони з січня 2017 року припинили шлюбні відносини та не вели спільного господарства, майновий спір між ними відсутній, станом на день написання заяви - 06.02.2018 - ОСОБА_1 надавав матеріальну допомогу на утримання дітей /а.с.9, 10, 12/.

Судом також встановлено, що 26.09.2019 Дніпровським районним судом м. Києва було винесено судовий наказ у справі № 755/15157/19 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23.09.2019 і до досягнення дітьми повноліття.

Вирішуючи даний спір, суд виходить із наступного.

У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (частина друга статті 182 СК України).

Відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Верховний Суд України в постанові від 05.02.2014 року у справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 07.12.2006 у справі «Хант проти України» (Hunt v. Ukraine) (Заява № 31111/04) вказав на те, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (п. 54).

З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахуванням встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. За правилами ст.191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили.

У своїх вимогах позивач просить зменшити розмір аліментів із 1/3 частини до 1/6 частини всіх видів його доходу щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення з цим позовом до суду і до досягнення дітьми повноліття. Підставами для такого зменшення наводить те, що на його утриманні, крім двох дітей, перебувають непрацездатні батьки, йому було проведено оперативне втручання, у зв`язку з чим погіршився стан його здоров`я, а також на відсутність постійного заробітку як у Республіці Польща, так і в Україні внаслідок тих обмежень, що були йому встановлені державним виконавцем через заборгованість по аліментам. Цими обставинами позивач обґрунтовує зміну свого сімейного та майнового стану, а також погіршення стану здоров`я.

На підтвердження своїх доводів позивачем надано копію пенсійного посвідчення № НОМЕР_3 серії НОМЕР_4 від 26.07.2006, з якого вбачається, що батько позивача - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебуває на обліку в Пенсійному фонді України з липня 2006 року довічно /а.с.29/.

Мати позивача - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , перебуває на обліку в Пенсійному фонді України з лютого 2019 року довічно та отримує пенсію у зв`язку з другою групою інвалідності, яка була встановлена їй, як особі, яка потерпіла від аварії на ЧАЕС, що вбачається з копії пенсійного посвідчення № НОМЕР_5 серії НОМЕР_6 , виданого 13.02.2019 /а.с.29 на звороті/.

Батьки позивача ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є особами з інвалідністю другої та третьої групи відповідно, і мають право на пільги та компенсації, встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що вбачається з копій посвідчень категорії № 1 серії НОМЕР_7 виданого 27.09.2019 та серії НОМЕР_8 , виданого 28.02.2020 /а.с.30/.

З наданого позивачем лікарського висновку КТ нирок від 22.02.2021 вбачається, що 22.02.2021 позивач ОСОБА_1 проходив обстеження на комп`ютерному томографі у КНП КОР «Київська обласна клінічна лікарня», за висновком якого наявні КТ ознаки СКХ, конкременти лівої нирки, правого сечоводу. Правобічна уретеропієлокалікоектазія. Дифузні зміни правої нирки. Видільна функція правої нирки різко знижена. /а.с.34/.

Позивач ОСОБА_1 з 22.02.2021 по 25.02.2021 перебував на стаціонарному лікуванні у КНП КОР «Київська обласна клінічна лікарня» з діагнозом камені нирки з каменем в сечоводі. Сечокам`яна хвороба. Камінь в/з правого сечовода. Камінь лівої нирки. Вторинний уретерогідроефроз справа. Ниркова коліка справа, Хронічний калькульозний пієлонефрит, латентний перебіг. З анамнезу захворювання вбачається що позивач ОСОБА_1 вважає себе хворим протягом 6 місяців коли вперше в житті відбувся напад ниркової кольки справа, котрий самостійно минув. До лікарів не звертався. 17.02.2021 відбувся повторний напад ниркової кольки справа. Звернувся до уролога за місцем проживання та був направлений на УЗД, за результатами якого був госпіталізований до урологічного відділення КНП КОР «Київська обласна клінічна лікарня» для дообстеження та вирішення тактики подальшого лікування. 24.02.2021 ОСОБА_1 було проведено оперативне втручання - контактно-лазерна уретеропієлолітотрипсія справа, стентування правої нирки та призначено медикаментозне лікування з подальшим наглядом уролога за місцем проживання - «Д» нагляд і рекомендовано контрольний огляд уролога КНП КОР «Київська обласна клінічна лікарня» через 1 місяць для вирішення питання видалення стенту з правої нирки, що вбачається із виписки з історії хвороби стаціонарного хворого № медичної карти НОМЕР_9 в ЦРЛ за місцем проживання виданої КНП КОР «Київська обласна клінічна лікарня» 25.02.2021 /а.с.35, 36/.

Надаючи оцінку наведеним позивачем мотивам та наданим на їх обґрунтування доказам, суд враховує те, що згідно вимог ч.2 ст. 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Конституція України у статті 129 визначає однією із основних засад судочинства змагальність сторін та свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Вказаний принцип закріплено також і в Цивільному процесуальному кодексі України. Так, згідно ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є змагальність сторін, що полягає у рівності прав учасників справи щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.1 ст. 12 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, що передбачено статтею 12 ЦПК України.

У ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення; сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень; суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування; питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

За ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Водночас, доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

Проаналізувавши всі надані докази, суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено заявлених ним позовних вимог. Суду не надано належних, допустимих і достатніх доказів на підтвердження зміни сімейного та майнового стану позивача, а також погіршення стану його здоров`я у такій мірі, щоб це могло бути підставою для зменшення розміру присуджених аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Суд звертає увагу на суперечливість аргументів позивача, що наведені ним у позові. Так, у позовній заяві позивач вказує про те, що з 2015 року по даний час він працює у Республіці Польща та продовжує оплачувати навчання дітей, водночас, тут же вказує про те, що після повернення не може виїхати за межі України та позбавлений можливості заробляти кошти як на утримання дітей, так і на своє існування. При цьому, та обставина, що позивач обмежений у праві виїзду за кордон нічим не підтверджена і спростовується поданою представником позивача - адвокатом Патрик Г.Г. заявою від 16.04.2021, у якій вона посилається на перебування позивача поза межами України і неможливість його явки до суду у зв`язку із цим /а.с.85/.

Разом з тим, суду не надано жодних доказів на підтвердження зменшення рівня доходу позивача, погіршення його матеріального становища, зміни сімейного стану.

Посилання позивача на те, що на його утриманні перебувають непрацездатні батьки, не ґрунтується на доказах того, що він надає їм регулярну матеріальну допомогу і це впливає на його матеріальне становище. Пенсійні посвідчення та посвідчення осіб з інвалідністю батьків позивача самі по собі не є належними доказами їх перебування на утриманні ОСОБА_1 ..

Інші документи, надані позивачем в обґрунтування позовних вимог, зокрема, розписка про передачу грошових коштів, трудовий договір, лист про відсутність заборгованості по кредиту, - не є належними і допустимими доказами у даній справі враховуючи предмет даного спору і ті обставини, що підлягали доказуванню в судовому засіданні.

Судом встановлено, що позивач є працездатним чоловіком, доказів того, що за станом здоров`я він не має змоги працювати - не надано; доказів погіршення стану його здоров`я настільки, що це впливає на змогу сплачувати ним аліменти у вже визначеному розмірі, - не надано; доказів зміни сімейного стану позивача - не надано.

Водночас, судом враховується те, що аліменти, присуджені до стягнення з позивача за судовим наказом, не є надмірними і визначені у межах розміру, передбаченого ч. 5 ст. 183 СК України.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Згідно статті 141 ЦПК України судові витрати у разі відмови в позові покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3 Конвенції про права дитини, ст.ст. 41, 51, 55 Конституції України, ст. 15 ЦК України, ст.ст. 150, 180-182, 192 СК України, ст.ст. 4, 5, 12, 18, 19, 23, 28, 76-82,141, 259, 263-268, 280-282, 351, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну (зменшення) розміру аліментів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Таращанський районний суд Київської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 05.07.2021.

Суддя Таращанського районного суду Київської області О. О. Музиченко