Провадження № 4-с/161/67/21
У Х В А Л А

05 липня 2021 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Присяжнюк Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Борсук К.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Луцьку скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Філіпович-Силка Т.Ю., про визнання незаконним та скасування рішення Ківерцівського відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) та зобов`язання вчинити дії в межах виконавчого провадження №22128388,

в с т а н о в и в:

14 червня 2021 року ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Філіпович-Силка Т.Ю., звернувся до суду зі скаргою, в якій просив визнати незаконним та скасувати рішення Ківерцівського відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про відмову у знятті арешту з майна ОСОБА_1 та зобов`язати ДВС зняти арешт з майна.

Ухвалою суду від 22 червня 2021 року скаргу прийнято до провадження та призначено її розгляд у судовому засіданні.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, представник скаржника надав суду заяву, в якій обґрунтування скарги та її вимоги підтримав та просив розглянути справу у його відсутність.

Суб`єкт оскарження в судове засідання не з`явився, у заяві від 05 липня 2021 року просив здійснювати розгляд справи без його участі, у вирішенні скарги поклався на розсуд суду.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Враховуючи обставини справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних доказів.

Дослідивши матеріали справи та подані суду докази, вважає що скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

В судовому засіданні встановлено, що за даними Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухому майно та Реєстру власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження № 22128388 від 22.10.2010р., виданої заступником начальника відділу ДВС Ківерцівського РУЮ Веселухою С.Г., накладено арешт на все нерухоме майно ОСОБА_1 (а.с. 21-23).

Як вбачається з матеріалів справи, виконавче провадження №22128388 було відкрито 22.10.2010 року щодо виконання виконавчого листа від 06.04.2010р. №6-95, виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 16.05.1997 р. та до її повноліття (а.с. 20).

З інформації ВП спецрозділ вбачається, що 26.05.2016р. ДВС було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», вказано, що строк повторного пред`явлення: 25.05.2017р.

Ківерцівський відділ ДВС у Луцькому районі Волинської області у листі від 21.05.2021р. №12726/18.4-51 вказав, що арешт майна може бути знятий за рішенням суду, зауважив, що станом на 21.05.2021р. виконавчий документ повторно на адресу відділу не надходив (а.с. 19). На існування будь-якої заборгованості у ОСОБА_1 не вказував.

При цьому скаржник у скарзі вказав, що на даний час ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є повнолітньою (а.с. 10).

Однак, незважаючи на ці обставин, арешт з майна не знято, що порушує його законні права та інтереси щодо розпорядження майном, власником якого він є.

Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких норм права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, що була чинна на час повернення виконавчого документу стягувачеві) виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 50 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакції, що була чинна на час повернення виконавчого документу стягувачеві) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі ст. ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості; власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.

Таким чином, державний виконавець, при поверненні виконавчого документа мав би зняти усі арешти, накладені в рамках виконавчого провадження ще в 2016 році. Однак, таких дій всупереч нормам закону не було вчинено.

За результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей 210, 213, 387 ЦПК.

Виходячи зі змісту статті 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Така бездіяльність з боку органу державної виконавчої служби є неправомірною, у зв`язку з чим, суд вважає що скарга заявника підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись Законом України "Про виконавче провадження", ст. ст. 258, 260, 261, 447-453 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Філіпович-Силка Т.Ю., про визнання незаконним та скасування рішення Ківерцівського відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) та зобов`язання вчинити дії в межах виконавчого провадження №22128388, - задовольнити.

Зобов`язати Ківерцівський відділ державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) зняти арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 10404595, зареєстрований 25.10.2010р. на підставі постанови про відкриття в/провадження, 22128388, 22.10.2010, відділ ДВС Ківерцівського РУЮ заступник начальника відділу Веселуха С.Г., об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно, власник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 .

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Л.М. Присяжнюк