Справа № 236/4033/20
22 лютого 2021 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:
головуючого судді - Сердюк Н.В.,
за участю секретаря - Безорчук А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лиман цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , заінтересована особа: Орган опіки та піклування Лиманської міської ради Донецької області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
25.11.2020 року до Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , заінтересована особа: Орган опіки та піклування Лиманської міської ради Донецької області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибули, просять справу розглянути без їх участі, позовні вимоги підтримали повністю, не заперечують проти заочного розгляду справи у разі неявки відповідача в судове засідання, про що суду надали відповідні заяви (а.с. 32,37).
Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Орган опіки та піклування Лиманської міської ради, начальник служби у справах дітей Лиманської міської ради Голєв С.І., належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, надав заяву в якій позовні вимоги підтримав, просив справу розглянути без його участі, не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с.51).
Відповідачка ОСОБА_3 , належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибула, про причини неявки суд не повідомила, клопотання про розгляд справи без її участі та відзиву на позовну заяву суду не надала (а.с.49).
Ухвалою суду від 22 лютого 2021 року прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи.
На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на квартиру № НОМЕР_1 від 05.04.2011 року, позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 є власниками квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 9), що також підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав від 08.08.2011 року № 30884081, виданим КП "Бюро технічної інвентаризації" м. Слов"янськ (а.с. 10).
Відповідачка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та її неповнолітні діти- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно з довідкою зареєстровані за місцем проживання у зазначеній квартирі як донька та онуки позивачів, що підтверджено довідкою, виданою Відділом надання адміністративних послуг виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області від 10.11.2020 року № 3418 (а.с.11).
Відповідачка ОСОБА_3 з її неповнолітніми дітьми, у квартирі позивачів, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , не мешкає з травня 2014 року, не користується житлом, не бере участі в утриманні квартири, не сплачує комунальні послуги, не зберігає в приміщенні належне йому майно, про що складено відповідний акт (а.с. 12). Вона фактично змінила місце проживання, однак, дотепер не припинила попередньої своєї реєстрації згідно із законодавством України. Згідно наданих доказів, відповідачка з дітьми мешкає та працює на територі Російської Федерації, діти навчаються у шкільних закладах, добровільно знятися з реєстрації вона не має можливості, бо не може приїхати до м.Лиман (а.с.13-15).
Позивачі здійснюють виконання обов`язків щодо утримання зазначеної квартири в належному стані, виконують інші обов`язки, пов`язані з використанням нерухомості.
Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Ст. 41 Конституції України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
При цьому право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.
Непорушність права власності проголошена і в низці міжнародних документів (ст. 17 Загальної декларації прав людини (ООН,10.12.1948), ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950).
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Нормами ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
За ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною 1 ст. 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї.
Вимогами ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Як зазначено в ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п. п. 34, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особо такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла.
Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Як вбачається із досліджених судом письмових доказів, позивачі є власниками квартири по АДРЕСА_1 . Відповідачка з її неповнолітніми дітьми, вже більше шести років відсутня за місцем реєстрації. Власникам належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
З огляду на викладене, суд вважає вимоги позивачів щодо визнання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , неповнолітніх: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , такими, що втратили право на користування житловим приміщенням,обґрунтованими і приходить до висновку про необхідність задоволення таких вимог.
Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача стягуються судові витрати(а.с.3).
Керуючись ст. 317, 319, 383, 391, 405 ЦК України, ст. 4,13,18,76-83, 141, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , заінтересована особа: Орган опіки та піклування Лиманської міської ради Донецької області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , неповнолітніх: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , такими, що втратили право на користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_2 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ІПН НОМЕР_3 , суму сплаченого судового збору у розмірі 840,80 (вісімсот сорок гривень 80 копійок) гривень.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення повинно бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повне рішення складено 22 .02.2021 року.

Головуюча суддя -