Справа № 408/8043/18-ц
Провадження № 2/408/141/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2021 року смт Біловодськ

Біловодський районний суд Луганської області у складі:

головуючого Соболєва Є.О.,

при секретареві Савенко Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в якому позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИВ :

Обґрунтовуючи свій позов ОСОБА_1 вказав, що він, його дружина ОСОБА_3 та дочка ОСОБА_4 , є співвласниками житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . У належному йому житловому будинку зареєстрований ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який в ньому не проживає з 2011 року. Реєстрація відповідача у його житловому приміщені створює йому проблеми із призначенням субсидії на сплату житлово-комунальних послуг та користуванням житлом. Відповідач не може прибути до смт. Станиця Луганська, тому позивач був вимушений звернутись з цією позовною заявою до суду.

Також в своєму позові позивач просить розглянути справу за його відсутності

Відповідач про час і місце розгляду справи був сповіщений належним чином, причин неявки не повідомив, відзив на позов у встановлений судом строк не надав, заяв про розгляд справи за його відсутності не надходило, тому суд вважав можливим розглянути справу за відсутності відповідача за наявними у ній матеріалами.

Треті особи про час і місце розгляду справи були сповіщені належним чином, причин неявки не повідомили, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

Перевіривши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною четвертою статті 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтями 317, 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власнику майна належить право володіння, користування та розпорядження майном, а також власник майна володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

З матеріалів справи вбачається, що житлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , на праві приватної власності належить позивачеві, його дружині та дочці (свідоцтво про право власності на житло від 23.10.1996, запис у реєстровій книзі № 1512) в рівних частках.

Наведені вище обставини підтверджуються: копіями паспорта позивача та третіх осіб де вказане місце їх реєстрації та проживання; копіями свідоцтва про право власності на житло від 23.10.1996 та технічним паспортом на квартиру, згідно яких позивачеві ОСОБА_1 , третім особам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 дійсно, в рівних частках, належить на праві приватної власності житлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , в якому позивач та треті особи проживають та зареєстровані; копією домової книги за вказаною адресою та копією довідки виданої виконавчим комітетом Станично-Луганської селищної ради від 11.07.2018, згідно яких підтверджується, що у житловому будинку крім позивача, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , зареєстрований відповідач ОСОБА_2

ОСОБА_2 з 2011 року за даною адресою не проживає, що також підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, який затверджений секретарем Станично-Луганської селищної ради.

Частина 1 ст. 401 ЦК України передбачає, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду (ч. 1 ст. 402 ЦК України).

За приписами ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач ОСОБА_2 дійсно з 2011 року зареєстрований в житловому приміщені за адресою: АДРЕСА_1 , але вже більше 10 років в ньому не проживає.

За таких обставин позовна заява ОСОБА_1 є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , іпн. НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , задовольнити.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , визнати таким, що втратила право користування житлом, а саме житловим будинком розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Луганського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його ухвалення, та набирає законної сили в порядку, передбаченому статтею 273 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Є.О. Соболєв