ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/625/18
Провадження № 2/210/45/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"11" лютого 2021 р. м. Кривий Ріг

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді Ступак С.В.,

за участі:

секретарів судового засідання Драгунової Я.М., Доценко В.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривому Розі, цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні 1/4 частиною домоволодіння та вселення,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року до суду звернулась ОСОБА_4 з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні 1/4 частиною домоволодіння та вселення.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила, що 14 листопада 1967 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 у Алуштинському ДРАЦС міського управління юстиції Автономної Республіки Крим, від шлюбу мали сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Разом з чоловіком та сином вони були зареєстровані та проживали за адресою: АДРЕСА_1 частина домоволодіння належала чоловіку за договором дарування, посвідченого П`ятою Державною нотаріальною конторою 02 листопада 1976 року за №3979. Разом з сином вони були поставлені на реєстраційний облік за згодою власника як члени сім`ї. 21 травня 1996 року ОСОБА_5 продав 1/4 частини домоволодіння відповідачу по справі ОСОБА_2 .

28 вересня 1976 року шлюб з ОСОБА_5 вони розірвали, однак продовжували жити разом та з ними разом жив їх син ОСОБА_7 . 27 квітня 2001 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_8 . Приблизно у 1996 році ОСОБА_5 поїхав до друзів та не повернувся, а ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її син ОСОБА_6 . Після смерті сина відповідач по справі ОСОБА_2 почав чинити їй перешкоди у користуванні домоволодінням, в якому вона перебуває на реєстраційному обліку та сплачує комунальні послуги. Іншого житла вона не має, однак відповідач перешкоджає жити та користуватися домоволодінням за адресою: АДРЕСА_2 , в якому вона зареєстрована та 1/4 частина якого належить ОСОБА_5 . У зв`язку з чим, позивач звернулась до суду з вказаним позовом та посилаючись на вимоги ст.ст. 156, 157 ЖК України, просила суд, усунути перешкоди у користуванні 1/4 частини домоволодіння АДРЕСА_2 та надати їй доступ до вказаного домоволодіння.

Ухвалою суду від 16 березня 2018 року відкрито провадження по вказаній справі за правилами загального позовного провадження. (а.с.23)

Відповідач ОСОБА_2 20 квітня 2018 року направив на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що заявлені позовні вимоги на його думку, не підлягають задоволенню у повному обсязі, в обґрунтування чого вказав, що 16.02.1996 року за договором дарування він прийняв у дар від своєї матері ОСОБА_9 1/2 частину будинку АДРЕСА_2 . Крім того, 21.05.1996 року відповідно до укладеного договору купівлі-продажу він придбав у ОСОБА_5 1/4 частину вказаного будинку АДРЕСА_2 , таким чином він має право власності на 3/4 вказаного будинку.

Крім того, Відповідач зазначив, що на його запит №12/24-3061 від 30.10.2014 року щодо надання інформації про зареєстровані права на нерухоме майно начальник КП ДОР «Криворізьке БТІ» листом №3649 від 06.11.2014 року повідомив, що згідно архівних справі станом на 31.12.2012 року право власності на 1/4 частку нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровано в КП ДОР «Криворізьке БТІ» на ім`я ОСОБА_5 , проте у Дзержинському районному у м. Кривий Ріг відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області відсутня актова запис про смерть ОСОБА_5 .

Окрім того, Відповідач вказав, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, відсутні відомості щодо зареєстрованих прав на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , крім того, виконком районної у місті ради рішення щодо присвоєння поштової адреси домоволодіння, за адресою: АДРЕСА_2 , на засіданні виконкому районної у місті ради, не виносилось.

Також, Відповідач у відзиві вказав, що позивач дійсно розірвала шлюб з ОСОБА_5 та згідно запису домової книжки для реєстрації громадян, проживаючих у будинку АДРЕСА_2 , позивач по справі знята з реєстрації 14.12.1976 року. З 2006 року на 1/4 частину будинку АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_5 ніхто із членів його сім`ї, або спадкоємців не проживає, вказана частина будинку занепадає, за порушення правил користування електромережами ще у 2010 році співробітниками енергопостачальної компанії вказану 1/4 частку будинку відключено від електропостачання, станом на 01.01.2018 року відповідно до довідки з Єдиної міської автоматизованої системи комунальних розрахунків «Нова-Ком», борг складає 3521,23 грн.

Відповідач у відзиві також повідомив суд, що Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області відкрито провадження за позовом ОСОБА_4 про визнання права власності на 1/4 частину домоволодіння АДРЕСА_2 за набувальною давністю, яке належить ОСОБА_5 . У зв`язку з чим, відповідач просив суду відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Ухвалою суду від 28 серпня 2018 року закрито підготовче провадження по вказаній справі та призначено справу до судового розгляду. (а.с.61-62)

Ухвалою суду від 04 лютого 2019 року за клопотанням представника відповідача визнано обов`язкову явку позивача ОСОБА_4 для дачі особистих пояснень. (а.с.85)

Присутня у судовому засіданні 20 липня 2020 року ОСОБА_4 суду пояснила, що з 1968 року вона разом з чоловіком та сином проживала за адресою, у 1996 року її чоловік ОСОБА_5 зник, в 2012 році вона повторно вийшла заміж та разом з своїм чоловіком ОСОБА_10 вона почала проживати за іншою адресою, а саме: АДРЕСА_3 . Після смерті чоловіка вона повернулася проживати до будинку АДРЕСА_2 , однак відповідач ОСОБА_2 чинив їй перешкоду у користуванні власністю, зокрема, відповідач забив калітку, через яку вона могла потрапити до домоволодіння, спиляв дерева на її території та залишивши там гілки загородив їй прохід до дверей будинку.

Представник позивача ОСОБА_4 адвокат Бойченко Л.П. заявлену позовну вимогу підтримала та посилаючись на обґрунтування заявлені у позові, просила суд його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 (кожен окремо) заперечували проти задоволення позову, посилаючись на обґрунтування зазначені у відзиві на позовну заяву.

Суд, заслухавши пояснення учасників по справі, допитавши свідків та дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов таких висновків.

Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

З матеріалів справи встановлено, що відповідно до копії паспорта серії НОМЕР_1 виданого Дзержинським РВ Криворізького МУ УМВС України в Дніпропетровській області 27 грудня 2005 року на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 02 вересня 1980 року остання зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.2 зворот)

Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № від 13 травня 2016 року встановлено, що ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 14 листопада 1967 року уклала шлюб з ОСОБА_5 , який був зареєстрований виконавчим комітетом Лучистівської сільської ради м. Алушта Автономної Республіки Крим та складено відповідний актовий запис № 757, після реєстрації шлюбу ОСОБА_11 змінила прізвище на ОСОБА_12 . (а.с.7)

27 квітня 2001 року ОСОБА_13 уклала шлюб з ОСОБА_8 , про що відділом реєстрації актів громадянського стану Дзержинського районного управління юстиції міста Кривого Рогу Дніпропетровської області складений відповідний актовий запис №128, після укладення шлюбу ОСОБА_13 змінила прізвище на ОСОБА_14 , що підтверджується копією Свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 від 27 квітня 2001 року. (а.с. 3)

Відповідно до Довідки з місця проживання про склад сім`ї та реєстрацію від 08.08.2016 року №3124 виданої Відділом реєстрації місця проживання громадян, за адресою: АДРЕСА_4 , зареєстровані два члени сім`ї: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . (а.с.17)

З відповіді наданої за підписом начальника КП ДОР «Криворізьке БТІ» Ільченко А.А. та завідувача архівосховища Пасічної Л.С. вих. №3649 від 06 листопада 2014 року, вбачається, що згідно архівних справ станом на 31.12.2012 року право власності на 1/4 частку нерухомого майна за адресами: АДРЕСА_2 , зареєстровано в КП ДОР «Криворізьке БТІ» на ім`я ОСОБА_5 (а.с.39)

Згідно технічного паспорту на житло будинок індивідуального житлового фонду за адресою: АДРЕСА_2 , власниками вказаного домоволодіння зазначені: ОСОБА_5 -1/4 частина та ОСОБА_2 1/2 та 1/4 частина. (а.с. 11-12)

16 лютого 1996 року ОСОБА_9 та ОСОБА_2 уклали договір дарування, відповідно до умов якого ОСОБА_9 подарувала, а ОСОБА_2 прийняв в дар, 1/2 частину будинку, що знаходиться у АДРЕСА_2 під чергою чотири, вказаний договір посвідчений державним нотаріусом Третьої Криворізької державної нотаріальної контори Перекопською І.С. та зареєстровано в реєстрі за №2-605.(а.с.33)

21 травня 1996 року ОСОБА_5 та ОСОБА_2 уклали договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого, ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_2 купив 1/4 частину будинку, що знаходиться у АДРЕСА_2 , будинок під номером чотири, вказаний договір посвідчений державним нотаріусом Третьої Криворізької державної нотаріальної контори Рукавіциною Н.В. та зареєстровано в реєстрі за № 1-1875. (а.с.34)

Відповідно до Довідки з місця проживання про склад сім`ї та реєстрацію від 07.06.2016 року виданої Відділом реєстрації місця проживання виконавчого комітету Дзержинської районної місті ради, за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані 4 члени сім`ї, а саме: ОСОБА_2 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 . (а.с.35)

Згідно відповіді за підписом голови Дзержинської районної у місті ради Шаповаловим Г.А. № В-699-П від 25.07.2016 року «Про розгляд звернення» вбачається, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно відсутні відомості щодо зареєстрованих прав на домоволодіння АДРЕСА_2 . Виконкомом районної у місті ради рішення щодо присвоєння поштової адреси домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 на засіданні виконкому районної у місті ради не виносилось. Іншої інформації стосовно домоволодіння за вищевказаною адресою у виконкомі районної у місті ради немає. (а.с.37)

Позивач у своєму позові зазначає, що 1/4 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_4 належить ОСОБА_5 , який 1996 року пішов до друзів те не повернувся.

Відповідно до Листа №315/12-111 від 20.08.2016 року за підписом начальника Дзержинського районного у місті Кривому Розі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Сімутенко С.М., вбачається, що актова запис про смерть на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , відсутня. (а.с.38)

Позивачем не долучено до матеріалів справи доказів, що ОСОБА_5 був визнаний судом безвісно відсутнім або померлим відповідно до вимог ст.ст. 43, 46 ЦК України.

В обґрунтування здійснення відповідачем ОСОБА_2 перешкод у користування домоволодінням за адресою: АДРЕСА_2 , позивачем долучено до матеріалів справи Акт від 28.11.2016 року, який підписаний сусідами по АДРЕСА_2 , а саме: ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , відповідно до якого, складений акт про те, що житель АДРЕСА_4 , громадянин ОСОБА_2 перешкоджає до доступу житла (заколотив калітку, поставив забор) за адресою: АДРЕСА_4 ОСОБА_4 . (а.с.13)

У судовому засіданні 20 липня 2020 року за клопотанням представника позивача ОСОБА_4 ОСОБА_1 у судовому засіданні було допитано свідка ОСОБА_21 , яка пояснила суду, що позивач ОСОБА_4 проживала у будинку АДРЕСА_2 з 1968 року разом з своїм чоловіком та сином. У зв`язку з тим, що її чоловік безвісті зник, у 2002 році вона повторно вийшла заміж. Після укладення шлюбу вона переїхала на вулицю Партизанська, однак її син ОСОБА_6 продовжував проживати у будинку АДРЕСА_4 до його смерті, приблизно до 2009 року. Після смерті другого чоловіка позивач повернулась до будинку АДРЕСА_4 та мало намір зробити там ремонт, оскільки вважала, що 1/4 частина вказаного домоволодіння належить їй після смерті її першого чоловіка ОСОБА_5 , однак ОСОБА_2 почав здійснювати останній перешкоди у користуванні будинком, поставив паркан та не давав позивачу допуску до будинку. Свідок також зазначила, що будинок АДРЕСА_4 був розділений на дві частини та присвоєно літеру А, проте на даний час вказаних документів не збереглося.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право.

Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. 316 ЦК України).

Згідно із ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право користування полягає в тому, що власник має юридично закріплену можливість використовувати корисні якості речі (майна) для себе, здобувати з цього користь, вигоду. Право розпорядження означає юридично забезпечену можливість встановлювати, змінювати, припиняти юридичну долю речі (майна). Право розпорядження закріплює абсолютну владу власника над річчю (майном), яка може виражатися навіть у відчуженні або знищенні речі (майна).

Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності припиняється у разі: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викупу пам`яток культурної спадщини; примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; реквізиції; конфіскації; припинення юридичної особи чи смерті власника (ст.346 ЦК України).

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Як роз`яснено у п.33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року за №5 « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Відповідно до частини другої статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

У відповідності до положень ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, як передбачено вимогами ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Також, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач, як на підставу для його задоволення, вказувала, що маючи на меті вселитися у належну їй 1/4 частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , однак ОСОБА_2 , в свою чергу, перешкоджає у користуванні та розпорядженні належної їй на праві власності частиною будинку.

Однак, жодних належних та допустимих доказів стосовно того, що на даний час позивач ОСОБА_4 є власником 1/4 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , суду не надано. Крім того, відповідно до матеріалів справи відповідач є власником будинку АДРЕСА_2 , будь-якого відношення до домоволодіння АДРЕСА_4 він не має. Під час розгляду справи позивач не заперечувала той факт, що вона у 2002 році після укладення шлюбу з ОСОБА_8 добровільно виселилася з спірного домоволодіння і поселилася до будинку по АДРЕСА_3 , де проживала до 2016 року, що також було підтверджено свідком ОСОБА_21 , тому на думку суду, відсутні підстави для вселення ОСОБА_4 у будинок АДРЕСА_2 , до якого відповідач ОСОБА_2 не має жодного відношення, оскільки, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Таким чином суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог позивача та про відсутність існування правових підстав для їх задоволення.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 16, 317, 319, 383, 391, 396, 405 ЦК України, ст.ст. 156, 157 ЖК УРСР, ст.ст. 2, 10, 11, 12, 13, 76-82, 89, 95, 229, 258, 259, 263-265, 268, 273, 281-282, 289, 352, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні 1/4 частиною домоволодіння та вселення залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 19 лютого 2021 року.

Суддя: С. В. Ступак