_________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/9278/17
Провадження № 2-р/947/35/21
УХВАЛА

06.07.2021 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

при секретарі Матвієвої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі заяву позивача ОСОБА_1 , подану через представника ОСОБА_2 , про встановлення способу і порядку виконаннярішення Київського районного суду міста Одеси від 08.05.2019 року по цивільній справі №947/9278/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Комісарова Світлана Олександрівна, ОСОБА_5 , про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання нерухомого майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнання недійним договору купівлі-продажу,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Київського районного суду міста Одеси перебувала на розгляді цивільна справа №947/9278/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Комісарова Світлана Олександрівна, ОСОБА_5 , про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання нерухомого майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнання недійним договору купівлі-продажу.

23.06.2021 року до суду надійшла заява, яка була уточнена представником позивача та у відповідності до останньої редакції про встановлення способу і порядку виконаннярішення суду, представник просить суд зазначити, що рішення суду по цивільній справі №947/9278/17 є підставою для припинення права власності ОСОБА_4 на спірну квартиру та підставою для проведення державної реєстрації права власності на квартиру за ОСОБА_3 .

В обґрунтування заяви представник посилається на те, що встановлення способу і порядку виконання судового рішення викликано тим, що державним реєстратором 03.06.2021 року було винесено рішення про зупинення державної реєстрації права власності, з підстав невідповідності судового рішення вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», що призводить до неможливості його виконати.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу за вказаною заявою було розподілено судді Калініченко Л.В.

У відповідності до ч.2 ст. 435 ЦПК України, заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

У відповідності до ч.2 ст. 183 ЦПК України, до заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).

Копія заяви про встановлення способу і порядку виконаннярішення суду була скерована учасникам по справі, що підтверджується наданими до суду поштовими повідомлення про відправлення.

У судове засідання призначене на 06.07.2021 року сторони по справі не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись належним чином, однак, від представника ОСОБА_1 до суду надійшла заява про підтримання заявлених вимог та розгляд заяви за її відсутності. Інші учасники процесу, суд про причини неявки не повідомили.

З рахуванням викладеного, приймаючи встановлені чинним законодавством стисли строки для розгляду цього виду заяв, здійснивши дії з повідомленням сторін по справі, судом було ухвалено провести розгляд заяви за відсутності сторін по справі.

Судом встановлено, що за наслідком розгляду цивільної справи №520/9278/17, 08.05.2019 року Київським районним судом міста Одеси було ухвалено рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено. Встановлено факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , постійно проживали однією сім`єю, без реєстрації шлюбу, починаючи з квітня 2009 року по день реєстрації їх шлюбу, а саме по ІНФОРМАЦІЯ_3 . Визнано квартиру АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на підставі договору купівлі-продажу від 24 березня 2010 року, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пашичевою Г.Л., зареєстрований в реєстрі за №878, такою, що належала ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на праві спільної сумісної власності.

Визнано договір купівлі-продажу від 26 вересня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Комісаровою С.О., зареєстрований в реєстрі за №1543, укладений між ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) та ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_3 ) стосовно квартири АДРЕСА_1 недійсним.

Постановою Одеського апеляційного суду від 03.11.2020 року рішення Київського районного суду міста Одеси від 08.05.2019 року залишено без змін.

Так, рішенням Київського районного суду міста Одеси від 08.05.2019 року по цивільній справі №520/9278/17 встановлено, що 20.04.2010 року було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , за ОСОБА_3 , на підставі договору купівлі-продажу від 24 березня 2010 року, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пашичевою Г.Л., зареєстрований в реєстрі за №878.

Також судовим рішенням встановлено, що зазначена квартира належала подружжю ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності подружжя.

26 вересня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 був укладений договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Комісаровою С.О., зареєстрований в реєстрі за №1543, за умовами якого ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_7 за 625834 гривні купив квартиру АДРЕСА_1 .

За наслідком вказаного договору, 26.09.2016 року приватним нотаріусом проведено державну реєстрацію права власності на вказану квартиру за ОСОБА_6 , рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 31645479 від 30.09.2016 року, номер запису про право власності №16662788.

Отже, рішенням суду визнано недійсним договір купівлі-продажу від 26 вересня 2016 року, за №1543, що слугував підставою виникнення у ОСОБА_8 права власності на вказану квартиру.

З поданих до суду документів також вбачається, що 03 червня 2021 року державним реєстратором на нерухоме майно Єременко І.М. винесено рішення про зупинення державної реєстрації прав, яким зупинено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , та роз`яснено заявникові, що необхідно надати рішення суду, яке відповідає вимогам чинного законодавства, а саме буде враховано, що ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

На підставі викладеного вбачається, що державному виконавцю є незрозумілим порядок виконання рішення суду в частині проведення державної реєстрації прав стосовно нерухомого майна, за наслідком визнання судом недійсним договору купівлі-продажу від 26 вересня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Комісаровою С.О., зареєстрованого в реєстрі за №1543, отже наявні обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення, які можуть бути усунуті шляхом визначення порядку виконання рішення суду.

У відповідності до ч.1 ст. 267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Відповідно до ч. 2-3 ст.435 ЦПК України, заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (ст. 2 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Так, у відповідності до ч.3 ст. 26 вказаного Закону, відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Державна реєстрація набуття, зміни чи припинення речових прав у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, проводиться без подання відповідної заяви заявником та справляння адміністративного збору на підставі відомостей про речові права, що містилися в Державному реєстрі прав. У разі відсутності таких відомостей про речові права в Державному реєстрі прав заявник подає оригінали документів, необхідних для проведення державної реєстрації набуття, зміни чи припинення речових прав.

За наслідком викладеного, суд приходить до висновку, що незрозумілість порядку виконання рішення суду пов`язане з тим, що на підставі визнання судом недійсним договору купівлі-продажу, державному реєстратору незрозуміло яким чином слід здійснити визнання, зміну чи припинення цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства, оскільки у відповідності до положень ч.3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» такий порядок встановлюється судом у судовому рішенні.

Отже, з урахуванням того, що рішенням Київського районного суду міста Одеси від 08.05.2019 року по цивільній справі №520/9278/17 визнано недійсним договір купівлі-продажу на підставі якого за ОСОБА_9 проведено державну реєстрацію права власності на спірну квартиру, рішення суду є підставою для припинення за ОСОБА_6 права власності на квартиру АДРЕСА_1 , та є підставою для поновлення права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 , шляхом проведення державної реєстрації права власності за останнім на об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером №101.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободгарантує кожному право подати до суду будь - який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте, право на судне є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких -не допустити судовий процес у безладний рух.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Судове рішення - акт судового розгляду справи будь-якого виду провадження, яке відповідно до ст. 124 Конституції України ухвалюється судами іменем України і є обов`язковим до виконання на всій території України.

Згідно з ч.1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Обов`язок виконувати судове рішення (постанову) випливає не з рішення (постанови) суду як такого, а із санкцій, передбачених нормами права, що були застосовані судом. Навіть у тих випадках, коли закон передбачає відповідальність за невиконання рішень, ця відповідальність має на меті примусити зобов`язану рішенням суду особу виконати розпорядження норми, що застосував суд.

Одними з властивостей судового рішення, що вступило в законну силу є: можливість примусового виконання судового рішення мимо волі зобов`язаної особи та обов`язковість, яка полягає в тому, що судове рішення, що вступило в законну силу, стає обов`язковим для всіх органів, підприємств, установ, організацій, посадових осіб і громадян і підлягають виконанню на всій території України. Рішення, що вступило в законну силу, є обов`язковим і підлягає точному виконанню. Усі державні органи, посадові особи й окремі громадяни, зобов`язані сприяти виконанню рішення суду, виконуючи вимоги державного виконавця.

Судове рішення, по суті, є документом органу влади й містить у собі державно-владне, індивідуально-конкретне розпорядження щодо застосування норм права за встановленими у судовому засіданні фактами і правовідносинами. Європейською практикою стабільність судового рішення сприймається як один зі складників принципу правової певності (визначеності). Саме в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Брумареску проти Румунії» зазначено, що принцип правової визначеності вимагає, щоб судове рішення, в якому певне питання одержало остаточне вирішення, не ставилося під сумнів. Крім того, принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання, зокрема, учасники правовідносин повинні мати можливість у розумних межах передбачити наслідки своєї поведінки та бути впевненими у незмінності свого статусу, кола прав та обов`язків. До того ж у своїй практиці Суд неодноразово підкреслював потребу в забезпеченні державою умов для реалізації остаточного судового рішення. Право на виконання судового рішення розглядається як складова права на судовий захист.

Відповідно до Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення (п.9 ч.1 ст.129), суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд (ст.129-1).

Виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Практика Європейського суду з прав людини (справи "Юрій Миколайович Іванов проти України", Горнсбі проти Греції") говорить, що право на справедливий суд є ілюзорним, якщо судове рішення залишається невиконаним.

Рішення суду може виконуватись у добровільному або примусовому порядку. Особа може виконати рішення суду добровільно до моменту надходження виконавчого листа до державного або приватного виконавця та відкриття виконавчого провадження.

Примусове виконання рішення суду покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених Законом України «Про виконавче провадження» випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення Європейського суду з прав людини від 19.03.1997 у справі «Горнсбі проти Греції»).

Отже, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відсутність у стягувача можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить порушення його прав, передбачених Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи вищевикладене, оскільки рішенням державного реєстратора зупинено державну реєстрацію прав в рамках виконання рішення суду від 08.05.2019 року по справі №520/9278/17, яким визнано недійсним підстав реєстрацію права власності за відповідачем ОСОБА_9 , приймаючи, що згідно ст.129,129-1Конституції України та у відповідності до ст. 18 ЦПК України, судове рішення, що набрало законної сили, обов`язкове для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, суд вважає, що існують обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, за наслідком чого заява ОСОБА_1 є обґрунтованою, підлягає задоволенню та слід встановити порядок виконання судового рішення в цій справі.

Керуючись ст. 267, 352-354, 435 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву позивача ОСОБА_1 , подану через представника ОСОБА_2 , про встановлення способу і порядку виконаннясудового рішення задовольнити.

Встановити порядок виконання рішення Київського районного суду міста Одеси від 08.05.2019 року по цивільній справі №947/9278/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Комісарова Світлана Олександрівна, ОСОБА_5 , про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання нерухомого майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнання недійним договору купівлі-продажу, відповідно до якого рішення суду є підставою для:

- Припинення права власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 , запис про право власності №16662788, об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером №101.

- Проведення державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером №101 - квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Копію ухвали суду скерувати для відома учасникам справи.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено 06.07.2021 року.

Головуючий Калініченко Л. В.