Справа № 565/332/21
Провадження № 2/565/378/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2021 року м.Вараш

Кузнецовський міський суд Рівненської області у складі:

- головуючого судді Зейкана І.Ю.,

- з участю секретаря судового засідання Ломази С.О.,

- позивача ОСОБА_1 ,

- представника позивача ОСОБА_2 ,

- відповідачів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 ,

- представників відповідачів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у загальному позовному провадженні у залі засідань Кузнецовського міського суду Рівненської області цивільну справу № 565/332/21 за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства Національна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 про визнання недійсним розпорядження про приватизацію та свідоцтва про право власності на житло,-

В С Т А Н О В И В:

До Кузнецовського міського суду Рівненської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до ДП НАЕК «Енергоатом», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 у якому з урахуванням уточнень просить визнати розпорядження № 6488 від 20.12.2000 року про приватизацію спірної квартири та видане на його підставі органом приватизації «Рівненською атомною електростанцією свідоцтво про право власності на житло від 23.03.2001 року на квартиру АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_9 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 недійсним.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до розпорядження (наказу) органу приватизації Рівненської атомної електростанції від 20.12.2000 року за № 6488 квартира АДРЕСА_1 приватизована його батьком як основним квартиронаймачем ОСОБА_9 та відповідачами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 на праві спільної сумісної власності. У зв`язку з приватизацією на підставі вище вказаного розпорядження їм було видано свідоцтво про право власності на житло від 23.03.2001 року. Вважає, що така приватизація проведена незаконно та підлягає скасуванню з наступних підстав.

Вказана квартира спочатку була видана виконавчим комітетом Кузнецовської міської ради його батьку ОСОБА_9 та членам його сім`ї на підставі ордеру на житлове приміщення № 4335 від 12.02.1982 року. Стверджує, що спірна трикімнатна квартира видана його батьку та членам сім`ї у складі чотирьох чоловік з урахуванням того, що він страждав на епілепсію, тобто з урахуванням його пільги. Після приватизації у 2008 році батько ОСОБА_9 помер, а його спадщину прийняла матір.

У цій квартирі він на момент приватизації постійно проживав, проте його протиправно не включено до учасників приватизації. Посилається на ст.ст. 1, 5, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» в редакції станом на серпень 1997 року, за яким передача займаних квартир (будинків) здійснюється у приватну (для одиноких наймачів) та у спільну (сумісну або часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх (віком від 18 і більше років) членів сім`ї які постійно мешкають у цій квартирі, а тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Вказав, що згоди на приватизацію не давав.

У відзиві на позов відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 просили відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до них. Відзив обґрунтовують тим, що позивач на час приватизації фактично не проживав у спірній квартирі та не був у ній зареєстрований. Так, він був знятий з реєстрації у цій квартирі у період з 26.03.1999 року до 23.03.2001 року, а фактично не проживав з 1999 року до кінця 2017 року. Так позивач у 1998 році зареєстрував шлюб з ОСОБА_10 і фактично у неї проживав по АДРЕСА_2 . Позивач забрав усі свої речі та переїхав до дружини. У вересні 1999 року у позивача та його дружини за місцем їх фактичного проживання народився син ОСОБА_1 . Стверджують, що ОСОБА_9 набув права на приватизацію трикімнатної квартири у зв`язку з наявністю в сім`ї різнополих дітей, а не з підстав, що син наймача мав епілепсію. Обставина того, що позивач ОСОБА_1 на час приватизації був зареєстрований за іншою адресою спростовує обставину його постійного проживання у спірній квартирі АДРЕСА_3 . У 2002 році позивач зареєстрував своє місце проживання у спірній квартирі, проте продовжував фактично проживати з дружиною. Реєстрація місця проживання у спірній квартирі йому була необхідна лише щоб стати на облік як особа, яка потребує поліпшення житлових умов.

У поданому відзиві відповідач ДП НАЕК «Енергоатом» просить відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі за безпідставністю. Посилається на те, що позивачем не доведено, що він постійно проживав у спірній квартирі на час приватизації або за ним збереглось право на приватизацію. У зв`язку з цим він не набув права на приватизацію спірної квартири. Крім того, вважають, що позивач пропустив позовну давність.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав повністю та надав пояснення аналогічні за змістом до обставин, якими обґрунтований позов. Відповідаючи на поставлені питання додатково пояснив, що про приватизацію квартири довідався у 2000 році від ОСОБА_3 . Вона йому повідомила, що він є учасником приватизації проте просила щоб не йшов дивитись документи на приватизацію. Про те, що він не має частки у квартирі довідався у 2019 році. Також пояснив, що він розуміє, що за результатами розгляді цього позову він не набуде права власності на частку у квартирі, проте його мета цим позовом позбавити права власності відповідачів, оскільки вони його ображають. Останні роки користується не усіма комунальними послугами у квартирі, проте за такі послуги кошти не сплачує. Визнав, що фактично у квартирі АДРЕСА_1 , проживав до 1998 року та з 2017-2018 року проживає до цього часу. В інший період фактично проживав разом із своєю сім`єю у квартирі АДРЕСА_4 .

Представник позивача ОСОБА_2 просила задовольнити позовні вимоги повністю з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_6 , відповідач ОСОБА_4 , її представник ОСОБА_7 , відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_5 просили відмовити у задоволенні позовних вимог повністю у зв`язку з безпідставністю.

Відповідач ОСОБА_3 пояснила, що її син позивач ОСОБА_1 проживав разом з нею та її сім`єю у квартирі АДРЕСА_1 до 1998 року. Після одруження у 1998 році пішов жити до своєї дружини у квартиру по АДРЕСА_2 . При цьому при переїзді забрав із собою усі свої речі. Перед приватизацією у 2000 році вона повідомляла ОСОБА_1 про те, що вони планують приватизувати квартиру АДРЕСА_3 і він не заперечував. У 2002 році позивач ОСОБА_1 звернувся до неї та інших співвласників з проханням зареєструватись у квартирі АДРЕСА_1 , оскільки мав намір стати на чергу для отримання житла. На той час розмір площі у квартирі АДРЕСА_3 на одну зареєстровану особу надавав можливість позивачу набути права на постановку на облік для отримання житла, а у квартирі за місцем проживання його сім`ї такої можливості не було. Вона та інші співвласники квартири АДРЕСА_3 надали згоду на реєстрацію його у цій квартирі і він зареєструвався. Проте у дійсності він продовжував проживати у квартирі АДРЕСА_4 разом із своєю сім`єю. У 2017 році у сім`ї позивача ОСОБА_1 почали виникати конфлікти і діти його дружини від іншого шлюбу його били. У зв`язку з цим вона запропонувала позивачу повернутись проживати до неї. Після цього у 2017 році він переїхав до квартири АДРЕСА_1 і з того часу постійно проживає у ній. При цьому позивач будь-яких коштів на оплату комунальних послуг не надає, поводить себе як власник квартири та влаштовує конфлікти.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 надали пояснення аналогічні за змістом до пояснень ОСОБА_3 .

Відповідач ОСОБА_8 та третя особа Комунальне підприємство «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» Рівненської обласної ради, будучи належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з`явились, явку своїх представників не забезпечили, про причини неявки не повідомили. Суд, на підставі ст. 223 ЦПК України, ухвали про розгляд справи за її відсутності.

Заслухавши пояснення позивача, відповідачів та їх представників, дослідивши показання свідків та письмових доказів, судом встановлені наступні обставини.

12.02.1982 року виконавчим комітетом Кузнецовської міської ради народних депутатів виданий ордер на житлове приміщення № 4335, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , ОСОБА_9 та членам його сім`ї дружині ОСОБА_3 , сину ОСОБА_1 та дочці ОСОБА_11 . Вказана обставина підтверджується копією зазначеного ордеру на житлове приміщення № 4335 (а.с. 6 т.1).

12.12.2000 року ОСОБА_9 звернувся до керівника органу приватизації з проханням оформити передачу в приватну власність квартиру, яку він займає з членами сім`ї на умовах найму на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». При оформленні квартири у власність просив розподіл долі власності між членами сім`ї здійснити рівномірно. Така обставина встановлена на підставі копії заяви ОСОБА_9 від 12.12.2000 року (а.с. 8 ч.1).

Копією довідки про склад сім`ї наймача ізольованої квартири та займані ними приміщення від 07.12.2000 року (а.с. 7 т.1) виданою ЖЕД № 1 УТЖКГ РАЕС, доводиться, що у квартирі за адресою АДРЕСА_5 , мешкають і мають право на житло на момент введення в дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» заявник ОСОБА_9 , дружина ОСОБА_3 , дочка ОСОБА_4 , зять ОСОБА_5 , внучка ОСОБА_8 .

Розпорядженням органу приватизації № 6488 від 20.12.2000 року, заява ОСОБА_9 від 07.12.2000 року задоволена та передано йому та членам його сім`ї у спільну сумісну власність квартиру АДРЕСА_1 . Викладене випливає з копії розпорядження органу приватизації № 6488 від 20.12.2000 року (а.с. 198 т.1).

23.03.2001 року Рівненською атомною електростанцією видане свідоцтво про право власності на житло, яке посвідчує, що квартира, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_5 дійсно належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_9 та членам його сім`ї ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 . Копія вказаного свідоцтва (а.с. 12 т.1) досліджена у судовому засіданні. Постановою Верховної Ради України від 19.05.2016 року «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» місто Кузнецовськ перейменовано на місто Вараш.

Позивач ОСОБА_1 вважає, що приватизація вище зазначеної квартири проведена незаконно та підлягає скасуванню, у зв`язку з тим, що він постійно проживав у цій квартирі і не давав згоду на її приватизацію, що є порушенням вимог ст. ст. 5, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Відповідно до ч.2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (в редакції чинній на час приватизації спірної квартири), передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

За змістом ч.1 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», до членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло.

На підтвердження обставини постійного проживання у квартирі АДРЕСА_1 на день її приватизації у грудні 2000 року позивач послався на показання свідка ОСОБА_10 .

Так, допитана як свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні показала, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з позивачем ОСОБА_1 з 19.06.1998 року до 2019 року. Відразу у день реєстрації або наступного дня ОСОБА_1 разом із своїми особистими речами переїхав жити до неї у квартиру АДРЕСА_4 . Згодом він зареєстрував своє місце проживання у її квартирі, оскільки вони були однією сім`єю і це відповідало загальноприйнятим нормам, що жінка і чоловік проживають разом. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_12 . Після народження сина між ними приблизно один раз на місяць почали виникати конфлікти. В результаті яких позивач ОСОБА_1 йшов до своєї матері у квартиру АДРЕСА_1 на 1-2 дні, а потім знову повертався до неї. Так вони жили до 2019 року, до поки розірвали шлюб. Після цього у 2019 році ОСОБА_1 забрав з її квартири усі свої речі і переселився у квартиру до своєї матері. Позивач ОСОБА_1 був виписаний у березні 2002 року на її вимогу, оскільки він не сплачував комунальні послуги. У той же час їй було обтяжливо самій оплачувати комунальні послуги, які нараховувались у зв`язку з його реєстрацією в її квартирі. Показала, що у день приватизації квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_3 повідомила їй та позивачу про те, що вони приватизували квартиру на всіх. Проте свідок зрозуміла, що позивач ОСОБА_1 також взяв участь у приватизації.

Відповідно до Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, визнається житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Обставина проживання позивача ОСОБА_1 у спірній квартирі 1-2 дні приблизно один раз на місць не дає підстави для висновку про те, що він у цій квартирі проживав постійно.

Крім того, такі доводи позивача спростовуються показаннями свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , зі змісту яких випливає, що ОСОБА_1 з дня реєстрації шлюбу у 1998 році до 2017 року не проживав у спірній квартирі, та довідками відділу реєстрації Виконавчого комітету Вараської міської ради від 20.11.2020 року (а.с. 14-16 т.1). Зокрема, зі змісту цих довідок випливає, що позивач ОСОБА_1 був зареєстрований у спірній квартирі з 19.03.1982 року до 26.03.1999 року та з 12.03.2002 року до дня видачі довідки. З 26.03.1999 року до 12.03.2002 року позивач був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Також, позивач не відноситься до осіб, за якими зберігається право на житло, перелік яких визначений ст. 71 ЖК України.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В той же час позивач не довів належними, допустимими та достовірними доказами факту постійного проживання у квартирі АДРЕСА_1 . У зв`язку з викладеним у суду відсутні підстави для висновку про порушення прав позивача на приватизацію вказаної квартири та на надання згоди на її приватизацію.

У постанові від 11.09.2018 року у справі № 905/1926/16 Верховний Суд виклав правову позицію, відповідно до якої відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

На підставі викладеного у задоволенні позову ОСОБА_1 до ДП НАЕК «Енергоатом», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 про визнання недійсним розпорядження про приватизацію та свідоцтва про право власності на житло необхідно відмовити за безпідставністю вимог.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 та від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц.

З аналізу обставин, якими обґрунтований позов випливає, що позивач ОСОБА_1 доводить порушення його права власності на житло. Проте зі змісту позовних вимог з якими звернувся позивач ОСОБА_1 у поданому позові, вбачається, що наслідком їх задоволення стало б позбавлення права власності відповідачів на житло та позбавлення права користування таким житлом позивача. Проте, будь-яких реальних наслідків, які б представляли інтерес для позивача рішення у справі не потягло б. В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 пояснив, що метою його позову є позбавлення права власності відповідачів на житло.

Верховний Суд у постанові від 28.01.21 у справі № 908/1833/19 виклав правову позицію, відповідно до якої під ефективним поновленням порушених прав слід розуміти реальний позитивний вплив судового рішення про задоволення позову на виявлену під час судового розгляду обставину порушення / невизнання / оспорення або запобігання виникненню спору щодо права, на захист якого був поданий позов. Також у цій же постанові Верховний Суд зазначив, що відмова в позові з підстав обрання неефективного способу захисту може мати місце тоді, коли в судовому процесі відсутній будь-який сенс у розрізі питання щодо реальної можливості захисту прав позивача в обраний ним спосіб.

Таким чином, оскільки обраний позивачем ОСОБА_1 спосіб захисту прав не призвів би до реального позитивного впливу на поновлення прав, про порушення яких він зазначив у змісті позовної заяви, суд доходить висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 необхідно відмовити, також у зв`язку з обранням неефективного способу захисту.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1, 5, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст. 71 ЖК України, ст. ст. 12, 13, 81, 258, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Відмовити повністю у задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного підприємства «Національна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 про визнання недійсним розпорядження про приватизацію та свідоцтва про право власності на житло.

Рішення може бути оскаржене до Рівненського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного рішення, через Кузнецовський міський суд Рівненської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 .

Відповідач: Державне підприємство «Національна енергогенеруюча компанія «Енергоатом», місце знаходження м. Київ, вул. Назарівська, 3, .

Відповідач: ОСОБА_3 , місце проживання АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_4 , місце проживання АДРЕСА_5 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_5 .

Відповідач: ОСОБА_8 , місце проживання АДРЕСА_5 .

Відповідач: ОСОБА_5 , місце проживання АДРЕСА_5 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_6 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: Комунальне підприємство «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» Рівненської обласної ради, місце знаходження м. Рівне, вул. Івана Вишенського, 4-А, .

Повне рішення виготовлене 07.07.2021 року.

Головуючий суддя І.Ю.Зейкан