Провадження № 2/760/2153/21
Справа № 760/9177/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2021 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Зуєвич Л.Л.,

за участю секретаря судового засідання - Кушніра Р.С.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 /далі - ОСОБА_1 / ( АДРЕСА_1 ) до товариства з обмеженою відповідальністю «Об`єднаний транспортний холдинг» /далі - Товариство/ (03110, м. Київ, вул. Солом`янська, буд. 5, оф. 1114) про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

Позов та його обґрунтування

14.04.2020 від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Солом`янського районного суду м. Києва надійшов позов до ТОВ «Об`єднаний транспортний холдинг» (а.с. 2-8), в якому позивачі просять суд:

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника управління фінансово-інвестиційної політики ТОВ «Об`єднаний транспортний холдинг» з 14 березня 2020 року;

- поновити ОСОБА_2 на посаді технолога вагонного господарства ТОВ «Об`єднаний транспортний холдинг» з 14 березня 2020 року;

- стягнути з ТОВ «Об`єднаний транспортний холдинг» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14 березня 2020 року по 10 квітня 2020 року у розмірі 42 082,60 грн.;

- стягнути з ТОВ «Об`єднаний транспортний холдинг» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14 березня 2020 року по 10 квітня 2020 року у розмірі 27 642,80 грн.;

- допустити негайне виконання рішення суду у частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника управління фінансово-інвестиційної політики ТОВ «Об`єднаний транспортний холдинг» та у частині стягнення на користь ОСОБА_1 з ТОВ «Об`єднаний транспортний холдинг» середньої заробітної плати за один місяць у розмірі 42 808,06 грн.;

- допустити негайне виконання рішення суду у частині поновлення ОСОБА_2 на посаді технолога вагонного господарства ТОВ «Об`єднаний транспортний холдинг» та у частині стягнення на користь ОСОБА_2 з ТОВ «Об`єднаний транспортний холдинг» середньої заробітної плати за один місяць у розмірі 28 092,86 грн.;

- судові витрати покласти на відповідача.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.04.2020 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Жовноватюк В.С. (а.с.1)

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 17.04.2020 зазначені вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Товариства роз`єднано в різні провадження (а.с. 86).

Іншою ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 17.04.2020 (а.с. 87) позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу прийнято до провадження, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (письмове провадження).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 з лютого 2005 року працював в ТОВ «Об`єднаний транспортний холдинг» на посаді начальника управління фінансово-інвестиційної політики.

Під приводом необхідності використання частини основної відпустки за минулий період фактично примусово, позивачів було змушено написати заяви про надання відпусток, зокрема, ОСОБА_1 на період з 20.12.2019 по 12.01.2020.

Після повернення з відпусток, 14.01.2020 відповідачем було вручено позивачу персональне попередження про скорочення його посади, та звільнення відповідно до п.1 ч.1 ст. 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) після закінчення 2-х місячного терміну, з 13.03.2020.

Також, відповідачем було роз`яснено, що фактично рішення про скорочення штату працівників було прийнято наказом №1-П від 14.01.2020 на підставі Протоколу засідання Наглядової ради ТОВ «Об`єднаний транспортний холдинг» від 23.12.2019 з прийнятим новим штатним розкладом, відповідно до якого з штатного розкладу зникла посада начальника управління фінансово-інвестиційної політики, яку обіймав ОСОБА_1 .

При цьому жодних обґрунтувань, підстав та причин про проведення такого скорочення в рішенні Наглядової ради ТОВ «Об`єднаний транспортний холдинг» від 23.12.2019 немає.

Позивач наголошує на тому, що в Протоколі № 003/2019 засідання наглядової ради ТОВ «Об`єднаний транспортний холдинг» від 23.12.2019 взагалі відсутній розгляд та прийняття рішення стосовно скорочення частини штату працівників. Фактично було прийнято рішення про прийняття нової структури Товариства, без розгляду питання про скорочення працівників.

Також в прийнятому Протоколі № 003/2019 від 23.12.2019 відсутні будь-які техніко-економічні обґрунтування прийняття нової структури та штатного розкладу товариства, що фактично призвело до скорочення штату працівників.

Крім того, позивач вказує, що наказ № 1-П від 14.01.2020 про скорочення штату працівників було прийнято безпосередньо виконавчим органом товариства - Генеральним директором. Враховуючи наявні у виконавчого органу товариства повноваження, передбачені ст. 13 Статуту товариства, вбачається, що таких повноважень у Генерального директора не передбачено. Такі повноваження не були делеговані виконавчому органу відповідача ні Загальними зборами учасників, ні Наглядовою радою рішень, протоколів чи розпоряджень про таке немає, як немає такого делегування повноважень у Протоколі № 003/2019 від 23.12.2019.

Враховуючи наведене, позивач стверджує, що скорочення штату працівників та його звільнення з займаної посади за п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з 13.03.2020 відбулось:

-без прийняття відповідного рішення уповноваженим на те органом відповідача - Наглядовою радою;

- без жодного техніко-економічного обґрунтування та без будь-якого обґрунтування чи підстав взагалі;

-не було наслідком проведення у відповідача змін в організації виробництва і праці спрямованими на підвищення ефективності роботи персоналу і вдосконалення окремих трудових функцій, та з метою зменшення адміністративних витрат Товариства;

-у зв`язую з прийняттям рішення не уповноваженим на те органом відповідача - Генеральним директором, з перевищенням делегованих повноважень.

Позивач, здійснивши розрахунок свого середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, за період з 14 березня 2020 року по 10 квітня 2020 року визначив, що він становить 42 082,60 грн.

Рух справи

Розпорядженням в.о. керівника апарату Солом`янського районного суду міста Києва № 248 від 05.02.2021 у зв`язку з перебуванням судді Жовноватюк В.С. у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами, призначено повторний автоматизований розподіл даної судової справи.(а.с. 204)

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.02.2021 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л. Фактично справа передана судді по реєстру 08.02.2021 (а.с. 205).

11.02.2021 до суду надійшло клопотання позивача про розгляд справи в загальному провадженні (а.с. 206).

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 12.02.2021 вказану цивільну справу прийнято до розгляду новим складом суду. Цією ж ухвалою клопотання позивача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження залишено без задоволення (а.с. 207-209).

Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.

На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України /далі - ЦПК України/).

Відзив на позовну заяву та його обґрунтування

16.07.2020 від ТОВ «Об`єднаний транспортний холдинг» надійшов відзив на позовну заяву (а.с. 94-102), в якому відповідач просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог.

Зокрема, відповідач зазначає, що законодавством не встановлений обов`язок роботодавця складати техніко-економічне обґрунтування змін в організації виробництва та/або праці, погоджувати та/або доводити його до відома працівників. Таким чином, рішення про зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників приймається роботодавцем самостійно, не потребує узгодження з працівником і не може бути предметом судового розгляду.

Крім того, відповідач звертає увагу на те, що 15.12.2019 Генеральним директором Товариства було складено обґрунтування змін в організації виробництва і праці. У документі обґрунтовувалась необхідність проведення змін в організації виробництва і праці, зокрема скорочення штату, аналізуються можливі варіанти для цього. Згідно з наведеним обґрунтуванням, рівень зайнятості начальника Управління фінансово-інвестиційної політики в операційній діяльності залежить від кількості фінансово-інвестиційних операцій товариства. З 2014 року та по день аналізу кредитні угоди у товариством не укладались, активна фінансово-інвестиційна діяльність товариством не ведеться. За посадовими завданнями і обов`язками наявне часткове співпадіння з повноваженнями Генерального директора та головного бухгалтера товариства, в обґрунтуванні пропонувалось розглянути питання скорочення посади начальника Управління фінансово-інвестиційної політики за рішенням Генерального директора. Так, 15.12.2019 Генеральним директором було направлено Наглядовій раді службову записку щодо оптимізації організації виробництва і праці, в якій рекомендувалось розглянути на засіданні Наглядової ради Товариства питання затвердження організації структури і штатного розкладу товариства у новій редакції з виключенням даної посади.

Також, відповідач вказує, що вирішення питання про прийняття штатного розпису у новій редакції, яким відбувається ліквідація певних посад, є за своєю суттю розглядом питання про скорочення штату працівників. Законодавство не встановлює вимог щодо форми рішення про скорочення працівників. Отже, рішення про скорочення штатних одиниць може бути прийняте шляхом затвердження штатного розпису, який не містить посад працівників, які підлягають скороченню.

Зазначає, що рішення про скорочення штату працівників було прийняте саме Наглядовою радою товариства, а наказ Генерального директора №1-П від 14.01.2020 був прийнятий для організації виконання рішення Наглядової ради товариства. Отже, приймаючи такий наказ, Генеральний директор діяв у межах своїх повноважень.

З огляду на те, що звільнення ОСОБА_1 відбулось без порушень чинного законодавства, вимушений прогул відсутній, а отже у задоволенні позовної вимоги про стягнення з товариства середнього заробітку позивачу має бути відмовлено.

Відповідь на відзив та її обґрунтування

29.07.2020 від ОСОБА_1 до Солом`янського районного суду м. Києва надійшла відповідь на відзив (143-147), в якій позивач просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Свою позицію обґрунтовує тим, що зважаючи на вимоги викладені в Статуті відповідача, виконавчий орган товариства - генеральний директор не був уповноважений на самостійне прийняття рішення про скорочення чисельності штату працівників. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.03.2019 у справі №755/3495/16-ц.

На думку позивача, відповідач в наданому відзиві підтвердив той факт, що рішення про скорочення позивача було прийнято некомпетентним органом, з фактичним перевищенням наданих повноважень, що підтверджує факт допущеного порушення прав та інтересів позивача, як найнятого працівника.

Позивач вважає, що прийняте наглядовою радою Товариства Протокол № 003/2019 засідання Наглядової ради товариства, рішення про затвердження нового штатного розкладу є неналежним доказом прийняття відповідним органом Товариства рішення про скорочення працівників товариства, адже жодного обґрунтування чи обговорення цього питання на засіданні наглядової ради не проводилось, а саме прийняття рішення про зміну штатного складу, не може бути підставою про скорочення працівників, адже за загально прийнятою процедурою скорочення, змінений штатний розклад є наслідком, а не підставою скорочення.

Крім того, позивач наголошує на тому, що його було звільнено з 13.03.2020, фактично у період дії національного карантину, встановленого з 12.03.2020 Постановою КМУ від 11.02.2020 № 211, яка попереджала безпідставне звільнення працівників.

У відповіді на відзив позивач в прохальній частині просить суд поновити його на посаді начальника управління фінансово-інвестиційної політики ТОВ «Обєднаний транспортний холдинг» та стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14 березня 2020 року по дату фактичного поновлення на роботі.

Додаткові пояснення

16.10.2020 від ОСОБА_1 надійшли додаткові пояснення (а.с. 152-158), в яких позивач посилаючись на постанову Верховного Суду від 14.11.2019 у справі № 826/14/16 зазначає, що ст. 235 КЗпП України крім превентивної функції щодо незаконного управлінського рішення роботодавця виконує ще й функцію соціальну по відношенню до працівника, задовольняючи його потребу щодо наявності засобів до існування на період від незаконного звільнення до поновлення на роботі шляхом компенсації певних втрат заробітку, що він зазнав у зв`язку із звільненням. Враховуючи наведене, позивач здійснив новий розрахунок суми середнього заробітку за увесь час вимушеного прогулу по 13.10.2020 та просить вже стягнути з відповідача 309 307,11 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу станом на 13.10.2020.

30.10.2020 від ТОВ «Об`єднаний транспортний холдинг» (а.с. 162-168) до Солом`янського районного суду м. Києва надійшли додаткові пояснення, в яких відповідач просить суд залишити без руху збільшення позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 14 березня 2020 року по дату фактичного поновлення на роботі, оскільки позивачем не сплачено судовий збір у встановленому законом порядку та розмірі.

24.11.2020 від ОСОБА_1 надійшли додаткові пояснення (а.с. 171-178), в яких позивач просить суд:

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника управління фінансово-інвестиційної політики ТОВ «Об`єднаний транспортний холдинг» з 14 березня 2020 року:

- стягнути з ТОВ «Об`єднаний транспортний холдинг» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14 березня 200 року по дату винесення рішення, фактичного поновлення на роботі з розрахунку 2 104,13 грн. за один день затримки;

- допустити негайне виконання рішення суду у частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника управління фінансово-інвестиційної політики ТОВ «Об`єднаний транспортний холдинг» та у частині стягнення на користь ОСОБА_1 з ТОВ «Об`єднаний транспортний холдинг» середньої заробітної плати за один місяць у розмірі 43 134,66 грн.

08.12.2020 від ТОВ «Об`єднаний транспортний холдинг» надійшли додаткові пояснення (а.с. 185-192), в яких відповідач просить суд залишити без руху збільшення позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 14 березня 2020 року по дату фактичного поновлення на роботі, оскільки позивачем не сплачено судовий збір у встановленому законом порядку та розмірі.

Суд зазначає, що перелічені відповідь на відзив та додаткові пояснення, подані позивачем, за своєю правовою суттю є заявами про збільшення розміру позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 279 ЦПК України перше судове засідання у справі проводиться не пізніше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Крім того, суд звертає увагу на те, що при поданні заяв про фактичне збільшення позовних вимог позивачем не було сплачено судовий збір.

Разом з тим, пільга щодо сплати судового збору, передбачена п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», згідно з якою від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (або за час вимушеного прогулу) під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях. Такий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18).

Враховуючи наведене, суд розглядає первісні позовні вимоги ОСОБА_1 , які були прийняті судом до розгляду, а саме:

- поновити ОСОБА_1 на посаді начальника управління фінансово-інвестиційної політики ТОВ «Об`єднаний транспортний холдинг» з 14 березня 2020 року;

- стягнути з ТОВ «Об`єднаний транспортний холдинг» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14 березня 2020 року по 10 квітня 2020 року у розмірі 42 082,60 грн.;

- допустити негайне виконання рішення суду у частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника управління фінансово-інвестиційної політики ТОВ «Об`єднаний транспортний холдинг» та у частині стягнення на користь ОСОБА_1 з ТОВ «Об`єднаний транспортний холдинг» середньої заробітної плати за один місяць у розмірі 42 808,06 грн.;

- судові витрати покласти на відповідача.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне.

Як вбачається з копії трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 (а.с. 9-13), 18.02.2005 ОСОБА_1 був прийнятий на посаду начальника відділу планово-економічного управління заступника начальника планово-економічного управління ТОВ «Об`єднаний транспортний холдинг» на підставі наказу №13-К від 18.02.2005, в квітні 2005 року переведений на посаду начальника відділу інвестиційної політики заступника начальника управління фінансово інвестиційної політики на підставі наказу № 35-К від 08.04.2005. В подальшому 01.06.2006 переведений на посаду начальника управління фінансово-інвестиційної політики на підставі наказу № 41-К від 29.05.2006.

Генеральним директором ТОВ «Об`єднаний транспортний холдинг» 15.12.2019 складено на ім`я голови Наглядової ради ТОВ «Об`єднаний транспортний холдинг» Обґрунтування змін в організації виробництва і праці, скорочення штату ТОВ «Об`єднаний транспортний холдинг» (а.с. 129-136), відповідно до якого рекомендовано органам управління Товариства скоротити посаду начальника Управління фінансово-інвестиційної політики.

Генеральний директор ТОВ «Об`єднаний транспортний холдинг» 15.12.2019 звернувся до Наглядової ради ТОВ «Об`єднаний транспортний холдинг» зі службовою запискою (а.с. 137), в якій просить призначити проведення засідання Наглядової ради 23.12.2019, розглянути питання затвердження Організаційної структури і штатного розкладу Товариства у новій редакції з виключенням зазначених посад.

Згідно з протоколом № 003/2019 засідання Наглядової ради ТОВ «Об`єднаний транспортний холдинг» від 23.12.2019 (а.с .24-26), на якому були присутні всі 3 члени наглядової ради, на порядок денний було винесено, зокрема питання про затвердження Організаційної структури та Штатного розкладу товариства, з даного питання слухали ОСОБА_3 , який запропонував затвердити Організаційну структуру та Штатний розкладу у редакції, що додається (а.с. 26) та доручити Генеральному директору Товариства Шкарупі Р.Г. забезпечити введення в дію Штатного розкладу ТОВ «Об`єднаний транспортний холдинг» (нова редакція) з 01 січня 2020 року, проголосувало всі три члени наглядової ради одноголосним «за», у зв`язку з чим вирішено затвердити Організаційну структуру та Штатний розкладу у редакції, що додається.

Згідно довідки про наявність вакантних посад від 14.01.2020 складеної головним бухгалтером ТОВ «Об`єднаний транспортний холдинг» від 14.01.2020 на ім`я генерального директора ТОВ «Об`єднаний транспортний холдинг» станом на 14.01.2020 у ТОВ «Об`єднаний транспортний холдинг» вакантні посади відсутні (а.с. 138).

Наказом генерального директора ТОВ «Об`єднаний транспортний холдинг» від 14.01.2020 № 1-П «Про введення в дію Штатного розкладу (нова редакція)» (а.с. 20-21) керуючись рішенням засідання Наглядової ради ТОВ «Об`єднаний транспортний холдинг» відповідно до протоколу № 003/2019 від 23.12.2019 наказано у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, спрямованими на підвищення ефективності роботи персоналу і вдосконалення окремих трудових функцій, та з метою зменшення адміністративних витрат Товариства, скоротити штат працівників Товариства на дві штатних одиниці, а саме: посаду начальника управління фінансово-інвестиційної політики та посаду технолога вагонного господарства, Головному бухгалтеру ОСОБА_4 персонально повідомити працівників товариства, зокрема, ОСОБА_1 , який обіймає посаду начальника управління фінансово-інвестиційної політики, що скорочується у зв`язку із скороченням штату працівників Товариства згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України та з урахуванням того, що у Товаристві відсутні вакантні посади. З 01.01.2020 ввести в дію організаційну структуру та штатний розклад ТОВ «Об`єднаний транспортний холдинг» затверджений засіданням Наглядової ради Товариства, із загальною чисельністю 7 штатних одиниць та загальним фондом місячної заробітної плати 210 460,00 грн. Штатний розклад, введений в дію наказом від 15.04.2019 № 13-П, вважати таким, що втратив чинність.

На останньому аркуші наказу №1-П від 14.01.2020 міститься відмітка про те, що 14.01.2020 ОСОБА_1 з ним ознайомлений.

Згідно з додатком № 1 до наказу № 1-П від 14.01.2020 (а.с. 22) організаційна структура ТОВ «Об`єднаний транспортний холдинг» складається з: наглядової ради, генерального директора, головного бухгалтера, системного адміністратора, водія автотранспортних засобів.

Згідно додатку № 2 до наказу № 1-П від 14.01.2020 (а.с. 23) штатний розклад ТОВ «Об`єднаний транспортний холдинг» складається з: 3 членів наглядової ради, 1 генерального директора, 1 головного бухгалтера, 1 системного адміністратора та 1 водія автотранспортних засобів. Загалом кількість штатних одиниць - 7.

14.01.2020 ОСОБА_1 отримав персональне попередження від Генерального директора ТОВ «Об`єднаний транспортний холдинг» (а.с. 18), відповідно до якого:

«Відповідно до Наказу № 1-п від «14 січня 2020 року в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Об`єднаний транспортний холдинг» здійснюється скорочення штату працівників. Посада начальника управління фінансово-інвестиційної політики, яку Ви займаєте, підлягає скороченню.

Після закінчення 2-х місячного терміну з моменту одержання цього персонального попередження, Ви підлягаєте звільненню з роботи по п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з дотриманням вимог чинного законодавства України, наданням пільг та компенсацій згідно з Законом, зокрема вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку».

На підставі наказу Генерального директора ТОВ «Об`єднаний транспортний холдинг» № 3-К по особовому складу від 13.03.2020 «Про звільнення ОСОБА_1 » (а.с. 28) ОСОБА_1 , начальника управління фінансово-інвестиційної політики, звільнено 13.03.2020 із займаної посади на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України. Підстава звільнення: п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України та наказ № 1-П від 14.01.2020.

Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права

Частиною шостою статті 43 Конституції України передбачено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно з частиною першою ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням вказаних норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Отже, під час розгляду спору суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений змістом ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збережені роботи.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Як зазначено в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18.02.2020 в справі № 226/1660/18 (провадження № 61-7116св19), розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Щодо доводів позивача про те, що реальних змін в організації виробництва і праці, у зв`язку з якими було прийнято наказ про скорочення штату, у Товаристві не відбувалось, суд зазначає наступне.

Скорочення чисельності або штату працівників є самостійним різновидом змін в організації виробництва і праці. Таким чином, скорочення чисельності або штату працівників визнається зміною в організації виробництва і праці, і для скорочення чисельності або штату не вимагається здійснення ліквідації, реорганізації або перепрофілювання підприємства, установи організації.

Факт скорочення штату Товариства підтверджується: наказом 13-П від 15.04.2019, яким затверджено попередню редакцію штатного розкладу (а.с.112), обґрунтування змін в організації виробництва і праці, скорочення штату ТОВ «Об`єднаний Транспортний Холдинг» від 15.12.2019 (а.с. 129-136), службовою запискою Генерального директора Товариства до Наглядової ради Товариства щодо оптимізації організації виробництва і праці від 15.12.2019 (а.с. 137), протоколом № 003/2019 засідання Наглядової ради ТОВ «Об`єднаний Транспортний Холдинг» від 23.12.2019 з прийнятим новим штатним розкладом (а.с. 103- 104), наказом 1-П від 14.01.2020, яким прийнято рішення про скорочення штату та затверджено державний штатний розклад у новій редакції (а.с. 106), наказом 3-К від 13.03.2020 про звільнення ОСОБА_1 (а.с. 28).

На підставі наведеного, судом встановлено, що у відповідача дійсно відбулась зміна в організації виробництва і праці, зокрема, проведено скорочення чисельності та штату працівників.

Щодо доводів позивача про те, що жодних обґрунтувань, підстав та причин про проведення такого скорочення на Товаристві, в рішенні Наглядової ради Товариства немає, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 64 Господарського кодексу України (далі - ГК України) підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Питання доцільності скорочення чисельності або штату працівників не належить до компетенції суду (відповідна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.01.2018 у справі № 519/160/16-ц (провадження № 61-312св17) та від 06.02.2018 у справі № 696/985/15-ц (провадження № 61-1214св18).

Таким чином рішення про зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установам, організації, скорочення чисельності або штату працівників приймається роботодавцем самостійно, не потребує узгодження з працівником і не може бути предметом судового розгляду.

Додатково суд звертає увагу на те, що 15.12.2019 Генеральним директором відповідача було складено Обґрунтування змін в організації виробництва і праці, у якому обґрунтовувалась необхідність проведення змін в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення штату (а.с. 129-136).

Щодо доводів позивача про те, що рішення про скорочення штату працівників було прийнято безпосередньо виконавчим органом Товариства - генеральним директором - з перевищенням наданих йому повноважень, суд зазначає, що такі твердження є безпідставними, з огляду на наступне.

Повноваження виконавчого органу Товариства передбачені Статутом ТОВ «Об`єднаний Транспортний Холдинг» (а.с. 115-128), затвердженого рішенням Загальних зборів Товариства. Так, п. 13.6 Статуту передбачено такі права Генерального директора:

«13.6.7 наймати та звільняти працівників Товариства, вживати до них заходи заохочення та дисциплінарного стягнення відповідно до Закону, Статуту та внутрішніх документів товариства;

13.6.10 у межах своєї компетенції видавати накази і давати вказівки, обов`язкові для виконання всіма працівниками Товариства, зокрема накази з кадрових питань щодо прийняття на роботу та звільнення працівників Товариства, направлення працівників Товариства у службові відрядження тощо».

Зазначені положення Статуту підтверджують повноваження Генерального директора на звільнення працівників Товариства.

Крім того, п. 13.2 ст. 13 Статуту передбачає, що «Генеральний директор є підзвітним Загальним зборам і Наглядовій раді і організовує виконання їх рішень. Генеральний директор не вправі приймати рішення, обов`язкові для учасників».

Повноваження Наглядової ради Товариства передбачено ст. 12 Статуту, відповідно до п. 12.3.5 «до компетенції Наглядової ради належить затвердження організаційної структури та штатного розкладу Товариства». Протоколом № 003/2019 засідання Наглядової ради Товариства від 23.12.2019 було прийнято рішення про затвердження штатного розкладу у новій редакції, яким було ліквідовано посади начальника управління фінансово-інвестиційної політики та технолога вагонного господарства. Дане рішення прийняте Наглядовою радою в межах своїй повноважень та не оскаржувалось позивачем.

На підставі наведеного, суд зазначає, що рішення про скорочення штату працівників було прийнято саме Наглядовою радою Товариства, а наказ Генерального директора №1-П від 14.01.2020 був прийнятий для організації виконання рішення Наглядової ради Товариства, а відтак, приймаючи відповідний наказ генеральний директор діяв у межах своїх повноважень.

Частиною другою ст. 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених, зокрема у пункті 1 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення (відповідний правовий висновок викладений Верховним Судом України, у постановах від 01.04.2015 у справі № 6-40цс15, від 23.03.2016 у справі № 6-2487цс15, від 25.05.2016 у справі № 6-3048цс15).

Щодо доводів позивача про те, що відповідачем не пропонувалось переведення позивача на іншу посаду, суд зазначає наступне.

Згідно з довідкою про наявність вакантних місць від 14.01.2020 складеної головним бухгалтером ТОВ «Об`єднаний Транспортний Холдинг» станом на 14.01.2020 у ТОВ «Об`єднаний Транспортний Холдинг» вакантні посади відсутні (а.с. 138).

У п. 2 наказу № 1-П від 14.01.2020 зазначено: «Головному бухгалтеру Захарії О.М. персонально повідомити працівників Товариства ОСОБА_1 ….. про їх наступне вивільнення з роботи після закінчення 2-місячного терміну з моменту одержання такого повідомлення у зв`язку із скороченням штату працівників Товариства згідно з п.1 ст. 40 КЗпП України та з урахуванням того, що у Товаристві відсутні вакантні посади» (а.с. 20-21). Згідно відмітки на наказі № 1-П від 14.01.2020 ОСОБА_1 14.01.2020 було ознайомлено зі змістом наказу.

На підставі наведеного, твердження позивача про те, що йому не пропонувалась інша посада, є безпідставними, оскільки інша посада пропонується за умови її наявності.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Судом встановлено, що відповідачем було за 2 місяці персонально попереджено позивача про наступне вивільнення що підтверджується копією персонального попередження ОСОБА_1 (а.с. 18). Крім того, дана обставина сторонами не спростовується.

Щодо доводів позивача про те, що протягом усього періоду працевлаштування від роботодавця жодних нарікань, зауважень щодо виконуваної позивачем роботи не надходило, суд зазначає, що такі не стосуються предмету спору та значення для розгляду даної справи, на жаль, не мають, оскільки позивача було звільнено саме на підставі ч. 1 ст. 40 КЗпП України, а не у зв`язку з виявленням невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації чи по іншій причині.

Щодо доводів позивача про те, що його було змушено відповідачем написати заяву про надання відпустки у період з 20.12.2019 по 12.01.2020 та перебування позивача у вказаний період у відпустці, суд зазначає, що такі доводи не підтверджені належними і допустимими доказами.

Щодо доводів позивача про те, що його було звільнено 13.03.2020, фактично у період дії національного карантину (з 12.03.2020) суд зазначає наступне.

Суд зазначає, що рішення про скорочення штату працівників було прийнято 23.12.2019 на засіданні Наглядової ради Товариства, тобто задовго до введення режиму карантину на території України. Крім того, постанова КМУ від 25.03.2020 № 256, якою було рекомендовано не звільняти працівників, прийнята пізніше, ніж видано наказ про звільнення позивача.

Щодо доводів позивача про те, що його було звільнено у зв`язку з тим, що він дізнався про зловживання певними посадовими особами Групи компаній (ТОВ «Об`єднаний Транспортний Холдинг» та ТОВ «Інвестиційна Вагонна Компанія»), які були спрямовані на створення власного бізнес проекту, за рахунок ресурсів Групи компаній, суд зазначає наступне.

Вказані доводи значення для розгляду даного конкретного спору не мають, як і поданий на їх підтвердження доказ - запит у зв`язку з допущеними порушеннями роботодавцем під час звільнення працівника (а.с. 65-67), оскільки як вже зазначалось, підставою для звільнення позивача є саме ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

На підставі наведеного, доводи позивача щодо порушення процедури звільнення не відповідають дійсності.

Судом встановлено, що звільнення позивача за п. 1 ст. 40 КЗпП України відповідає вимогам закону, у зв`язку з чим вимога про поновлення на роботі задоволенню не підлягає.

Щодо вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати (відповідна правову позиція викладені у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 25.07.2018 у справі №552/3404/17, провадження № 61-8881св18).

Вимушений прогул визначається як період часу, з якого почалось порушення трудових прав працівника (незаконне звільнення або переведення на іншу роботу, неправильне зазначення формулювання причин звільнення або затримки видачі трудової книжки при звільненні) до моменту поновлення таких прав, тобто ухвалення рішення про поновлення працівника на роботі чи визнання судом факту того, що неправильне формулювання причин звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника (така правова позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 26.08.2020 у справі № 501/2316/15-ц).

Вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідною вимогою, у зв`язку з чим не підлягає задоволенню.

Крім того, суд звертає увагу на наступне.

Так, середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100.

З урахуванням цих норм, зокрема абз. 3 п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до п. 5 р. ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (аб. 2 п. 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз. 3 п. 8 Порядку).

Крім того, положеннями розділу ІІІ Порядку передбачені виплати, які підлягають і не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу.

Згідно ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Так, у новому штатному розкладі посада, яку обіймав позивач відсутня, відповідно і не визначено посадовий оклад.

Водночас, штатний розклад у попередній редакції, в якій було визначено посадовий оклад позивача, в останні два місяці роботи позивача, вже не був дійсний.

Позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів, з яких би можна було встановити розмір заробітної плати за останні два місяці роботи і відповідно розрахувати середній заробіток за час вимушеного прогулу, що є окремою підставою для відмови в задоволенні вказаної вимоги.

Згідно зі частинами 1, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Частинами першою-другою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 258-259, 263-265, 279, 352, 354-355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Об`єднаний транспортний холдинг» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) або через відповідний суд (п. 15.5 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України) до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (п. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст. 273 ЦПК України).

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст. 273 ЦПК України).

Суддя Л. Л. Зуєвич