Справа № 132/3853/20
Провадження № 2/132/172/21
РІШЕННЯ

Іменем України

04.02.2021 м. Калинівка

Калинівський районний суд Вінницької області у складі:

головуючої судді Ставнійчук С.В.,

за участю секретаря судового засідання Гордієнко А.М.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Калинівка Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Лісоволисіївської сільської ради Калинівського району Вінницької області про визнання права власності на спадщину за законом

встановив:

В грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Лісоволисіївської сільської ради, який обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 .

Позивач є спадкоємцем першої черги за законом на майно померлої та прийняв спадщину після смерті матері, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживав та був зареєстрований разом із спадкодавицею, звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері.

Однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на житловий будинок, з підстав, відсутності документа про право власності на вищевказаний будинок на ім`я спадкодавця.

Інші спадкоємці на майно померлої матері відсутні.

З цих підстав просив визнати за ним як спадкоємцем першої черги право власності на житловий будинок з господарськими будівлями АДРЕСА_1 , який в цілому складається з житлового будинку літ. А, загальною площею 57,8 кв.м., житловою площею 36,8 кв.м., погріба літ. Б, сараю літ. В, криниці №1, воріт з хвірткою №2, огорожі №3, вартістю 57 200,00 грн в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла, ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Лісова Лисіївка Калинівського району Вінницької області.

Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 07 грудня 2020 року відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання.

В підготовче судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився. Через канцелярію суду подав заяву про проведення розгляду справи у його відсутність, подані позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задоволити.

Представник Лісоволисіївської сільської ради Калинівського району, в судове засідання не з`явився. Згідно з поданою письмовою заявою просив розглядати справу у відсутність представника відповідача, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у разі визнання позову відповідачем.

З огляду на викладене, суд вважає, що за результатами підготовчого провадження можливо ухвалити рішення, а тому розгляд справи суд проводить в даному судовому засіданні, на підставі наявних у справі доказів, за відсутності сторін, не здійснюючи при цьому фіксування судового засідання технічними засобами.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Як видно із свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 09.07.1977 року, та свідоцтва про народження виданого повторно 13.08.2015 року серії НОМЕР_2 батьками позивача ОСОБА_1 були ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 .

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 .

Згідно з довідкою виконавчого комітету Лісоволисіївської сільської ради Калинівського району від 18.12.2000 № 1100 ОСОБА_3 з 10.07.1990 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 постійно проживав і був зареєстрований в АДРЕСА_2 . Відомості про інших зареєстрованих осіб на момент смерті ОСОБА_3 відсутні.

ОСОБА_3 спадщину після смерті ОСОБА_2 не прийняв, оскільки не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини в установлений законом строк.

21.01.2016 ОСОБА_1 звернувся до Калинівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , на підставі якої було заведено спадкову справу за № 24/2016 до майна померлої.

Згідно з довідкою виконавчого комітету Лісоволисіївської сільської ради Калинівського району від 19.03.2015 № 245 на день смерті ОСОБА_2 постійно проживала і була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з довідкою виконавчого комітету Лісоволисіївської сільської ради Калинівського району від 27.04.2015 № 336 ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 до дня смерті постійно проживала і була зареєстрована по АДРЕСА_1 . Разом з нею постійно проживали і були зареєстровані з 17.02.2000 син ОСОБА_1 , з 12.05.2002 - невістка ОСОБА_4 , з 28.04.2001 - онук ОСОБА_5 . Відомості про інших зареєстрованих осіб на момент смерті ОСОБА_2 відсутні. Факт реєстрації позивача ОСОБА_1 за адресою по АДРЕСА_1 з 17.11.2000 також підтверджується відміткою в паспорті позивача.

Відповідно до довідки виконавчого комітету Лісоволисіївської сільської ради Калинівського району від 25.11.2019 № 673 , згідно з погосподарською книгою №1 власником житлового будинку і господарських будівель по АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 .

21.01.2016 ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса із заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2

21.01.2016 позивачу видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за № 14, на земельну частку (пай) , яка перебуває у колективній власності КСП «Перемога» в с. Лісова Лисіївка Калиівського району Вінницької області розміром 2,15 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї земельної ділянки в натурі (на місцевості), що належала померлій на підставі Сертифікату на земельну частку (пай) серії ВН №0387009, виданого Калирівською РДА 19.08.1997 року.

На запит ОСОБА_1 щодо можливості нотаріального оформлення спадкових прав після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 на житловий будинок по АДРЕСА_1 , 02.12.2020 за вих. № 269/01-16 приватним нотаріусом Калинівського районного нотаріального округу надано роз`яснення, що без наявності правостановлюючого документа на житловий будинок, правові підстави для видачі свідоцтва про право на спадщину відсутні.

Згідно з довідкою Калинівського РСП КП «ВООБТІ» №764 від 04.11.2020 згідно облікових даних архівосховища станом на 31.12.2012 реєстрація права власності об`єкта нерухомого майна, який розташований за адресою АДРЕСА_1 структурним підрозділом КП «ВООБТІ» не проводилася.

Відповідно до технічного паспорта на будинок по АДРЕСА_1 від 15.10.2020, виготовленого АНВП «Візит» домогосподарство в цілому складається з житлового будинку літ. А, загальною площею 57,8 кв.м., житловою 36,8 кв.м, погріба літ. Б, сараю літ. В, криниці №1, воріт з хвірткою №2, огорожі №3.

Житловий будинок 1962 року забудови.

Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч.1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

За змістом ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини

За змістом статей 1258, 1261 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частинами першою, третьою, п`ятою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справі про спадкування» роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

За змістом ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Сукупність зібраних у справі доказів, які оцінені судом на предмет їх належності, допустимості, достовірності та достатності підтверджує, що ОСОБА_2 належав на праві особистої власності житловий будинок по АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем за законом, який в установленому законом порядку відповідно до ч.3 ст. 1268 КЦ України прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки постійно проживав із спадкодавицею на час відкриття спадщини і не заявив про відмову від спадщини в установлений законом строк.

Проте, останній не може оформити в нотаріальному порядку свідоцтво про право на спадщину на житловий булинок по АДРЕСА_1 через відсутність правовстановлюючого документа на цей житловий будинок.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що наявність порушених прав позивача очевидним, а обраний спосіб захисту порушених прав є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, що було встановлено в ході судового розгляду, тому суд дійшов висновку, що позов обґрунтований.

Крім цього, представник відповідача надав суду заяву про визнання позову.

Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206,207 цього Кодексу.

Ураховуючи те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, суд приймає визнання відповідачем позову та виносить рішення про його задоволення.

Керуючись ст. 200, 206, 259, 263, 265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями АДРЕСА_1 , який в цілому складається з житлового будинку літ.А, загальною площею 57,8 кв.м., житловою площею 36,8 кв.м., погріба літ. Б, сараю літ. В, криниці №1, воріт з хвірткою №2, огорожі №3, ринковою вартістю 57200,00 грн в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Лісова Лисіївка Калинівського району Вінницької області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30-ти днів учасниками справи до Вінницького апеляційного суду через Калинівський районний суд Вінницької області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30-ти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 );

Відповідач: Лісоволисіївська сільська рада Калинівського району Вінницької області (вул. Шевченка, 37 с. Лісова Лисіївка Калинівського району Вінницької області, ).

Суддя С.В. Ставнійчук