Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа №711/698/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Заочне

16 червня 2021 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого - судді Позарецької С.М.,

при секретарі Осадчій А.Ю.,

за участю представника позивача

адвоката Прядка В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 , через свого представника, адвоката Прядку В.М., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, позивач є власником квартири АДРЕСА_1 , розмір частки-1. Право власності ОСОБА_1 підтверджується і даними Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. У вказаній квартирі позивач проживає та зареєстрований.

Крім того, у вказаній вище квартирі зареєстрованою є, зокрема, і відповідач - ОСОБА_2 , що підтверджується листом Управління з питань державної реєстрації ЧМР. Так, відповідно до вказаного листа, відповідач зареєстрована за вказаною адресою з 09.01.2019р. по теперішній час. Однак, за місцем реєстрації вона не проживає більше одного року, що підтверджується актом обстеження, який додається. Відповідач відсутня у квартирі без поважних причин, ніякої домовленості між позивачем та відповідачем з приводу збереження права користування квартирою не було.

Тож, зазначає, що відповідач має бути визнаною такою, що втратила право користування житловим приміщенням в будинку АДРЕСА_1 , оскільки не проживає безперервно в квартирі понад одного року, втратила зв`язок з даним житлом, дане житло не є її місцем проживання, відповідач також не приймає участі у ремонті вказаного житла та не сплачує комунальні послуги, її речі особисті там відсутні. Через те, що відповідач зареєстрована у вказаній квартирі, нарахування за комунальні послуги проводяться у більших розмірах і позивач змушений їх сплачувати відповідно до зареєстрованої кількості осіб.

Зважаючи на викладене вище, посилаючись на вимоги ст.ст.316,317,319,405 ЦПК України, ст.72 ЖК України, просить суд, - визнати ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 . Разом з тим, просив стягнути з відповідача на свою користь судові витрати.

Ухвалою суду від 04.03.2021 позовну заяву прийнято, відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду у відкритому засіданні за правилами загального позовного провадження. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. Крім того, сторони заперечень щодо такого порядку розгляду справи не надали (а.с.37).

Ухвалою від 28.04.2021р. закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до розгляду по суті в загальному позовному провадженні (а.с.89).

В судовому засіданні представник позивача, адвокат Прядка В.М. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення за результатами розгляду даної справи. Тож, суду пояснив, що позивач є одноособовим власником квартири АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_2 зареєстрована у вказаній квартирі з 2019 року, але не проживає в ній, та відповідно - не користується нею, що підтверджується відповідним актом, наявним у матеріалах справи.

Також зазначив, що позивач повністю сплачує вартість комунальних послуг, відповідач в оплаті комунальних послуг участі не бере. ОСОБА_2 є колишньою невісткою позивача. Членом сім`ї позивача не була, так як була дружиною сина позивача.

Додав, що судовий збір позивачем не сплачено, оскільки той має пільгу по сплаті судового збору, передбачену Законом України «Про судовий збір», оскільки є особою з інвалідністю 2 групи (загальне захворювання).

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, судом повідомлявся у встановленому порядку про місце, день та час розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, судом повідомлялася у встановленому порядку про місце, день та час розгляду справи. Про поважність причин неявки не повідомила.

Справу вирішено за правилами заочного розгляду, визначеними ст.ст. 280-282 ЦПК України, за відсутності відповідача ОСОБА_2 , яка повідомлялася у встановленому законом порядку про час, дату і місце судового засідання та не з`явилася у судове засідання без повідомлення причин, не подала відзиву проти позову та проти такого порядку розгляду справи не заперечував позивач.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення за таких підстав:

встановлено, що відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Комунального підприємства «Черкаське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» за №20508985 від 08.10.2008р., ОСОБА_1 є одноосібним власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 17.09.2008 року №б/н (а.с.3).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 29.01.2021р. №242273903 ОСОБА_1 є одноосібним власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 17.09.2008 року №б/н. Рішення про державну реєстрацію прийнято 08.10.2008р. (а.с.4-5).

На виконання адвокатського запиту ОСОБА_3 №179/20 від 24.12.2020р. (а.с.6). Управлінням з питань державної реєстрації Черкаської міської ради 28.12.2020р. за №26779-01-21 надано відповідь, зі змісту якої вбачається таке: згідно інформації із адресної картки за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за вказаною адресою з 09.01.2019 по теперішній час (а.с.7).

Судом перевірено вказану інформацію та з`ясовано, що відповідно до відомостей Відділу реєстрації місця проживання Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради від 25.02.2021р., отриманої судом 03.03.2021р., ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.36).

Як вбачається з Акту №9 від 18.01.2021р. про встановлення факту не проживання особи за місцем реєстрації, складеного комісією Комітету самоорганізації населення мікрорайону «Соборний» (а.с.8), знаходить своє підтвердження інформація про те, що ОСОБА_2 фактично вже тривалий час не проживає у квартирі АДРЕСА_1 , а саме, понад рік часу, хоча є зареєстрованою за вказаною адресою. Як зазначено, у квартирі особисті її речі та предмети побуту відсутні.

Крім того, судом досліджені матеріали справи, а саме позивачем до позову надано дублікати квитанцій (а.с.9-29), зі змісту яких вбачається, що оплата спожитих житлово-комунальних послуг здійснюється іншою особою ( ОСОБА_4 ).

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні заявлених позовних вимог мотивуючи наступним.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст.78 ЦПК України).

Слід зазначити, що посилання позивача на норми Житлового Кодексу України є безпідставними, оскільки положення ст.72 цього Кодексу регулює спірні правовідносини щодо користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду, а не приватного.

Верховний Суд у постанові від 17.10.2018 року (справа №521/17805/16-ц) роз`яснив, що за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України, - положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України регулює взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Під час розгляду справи встановлено, що відповідач не була і не є членом сім`ї позивача, вони не були пов`язані спільним побутом, не мали спільного бюджету. Відповідач зі згоди власника жилого приміщення лише була зареєстрована за вказаною адресою, оскільки була, на той час, невісткою позивача ОСОБА_1 (дружиною його сина).

Отже, відсутні підстави для застосування до вирішення спірних правовідносин норм статті 405 ЦК України.

Також суд звертає увагу, що позивачем не заявлено вимоги про усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, як засіб захисту права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, встановлених ст.391 ЦК України.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому, не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Як вказав Верховний Суд у постанові від 17.10.2018 року (справа №521/17805/16-ц) - норма статті 391 ЦК України не передбачає можливості визнавати особу такою, що втратила право на житлову площу.

Отже, в даному випадку, вимоги про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, позивачем ОСОБА_1 не заявлено, проте його позовні вимоги спрямовані на визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а тому є безпідставними.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Під час розгляду справи представник позивача, адвокат Прядка В.М. зазначив, що викладені ним у позовній заяві вимоги підтримує і просить їх задовольнити в повному обсязі, враховуючи надані і досліджені докази.

Таким чином, з`ясувавши обставини справи та дослідивши наявні докази, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі, оскільки заявлені вимоги є необґрунтованими і безпідставними. При цьому, позивач ОСОБА_1 не позбавлений права звертатися до суду із позовом, відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, обравши інший спосіб захисту свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права та інтересу.

Судові витрати слід компенсувати за рахунок держави в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за подачу позову, так як є особою з інвалідністю 2 групи, відповідно до Пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2 від 14.07.2014р.

На підставі викладеного та, керуючись ЦК України, ст.ст. 3, 4, 5, 10, 12, 13, 19, 76-82, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280, 281-284, 353 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, - відмовити.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави у порядку, визначеному КМУ.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції до Черкаського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Повний текст судового рішення складено 25.06.2021.

Головуючий: С. М. Позарецька