КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 22-ц/824/768/2021 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Коцюрба О.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коцюрби О.П.

суддів: Білич І,М., Слюсар Т.А.,

при секретарі - Перебитюку А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 23 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту та поділ майна за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк», Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» про встановлення факту, визнання права власності, поділ майна, стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

В Солом`янський районний суд міста Києва звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення та поділ майна.

Свої вимоги мотивувала тим, що з листопада 2007 року по листопад 2010 року проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 . Від цих відносин у них народилися діти: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Під час спільного проживання, на ім`я відповідача була придбана квартира АДРЕСА_1 . Також сторони придбали рухоме майно: холодильник, дитячі ліжка, пилосос. Зазначене майно є їх спільною сумісною власністю.

Після припинення спільного проживання, на підставі рішення Святошинського районного суду міста Києва від 23 грудня 2013 року з відповідача на її користь було стягнуто аліменти на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу). Такий розмір аліментів на утримання дітей є недостатнім, тому вона вважає за необхідне відступити від рівності часток, поділивши спільну сумісну власність в частках 2/3 та 1/3.

З урахуванням заяви про збільшення розміру заявлених вимог, просила суд ухвалити рішення, яким:

- встановити факт, що має юридичне значення, а саме: проживання з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу з листопада 2007 року по листопад 2010 року;

- визнати за нею право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину вказаної квартири;

- виділити їй дитяче двохярусне ліжко моделі «Каріна» темно-коричневого кольору;

- виділити ОСОБА_2 дитяче двохярусне ліжко моделі «Каріна» темно-коричневого кольору.

ОСОБА_2 подав до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 , треті особи: ПАТ «Перший Український Міжнародний банк», ПАТ «УкрСиббанк» про встановлення факту, визнання права власності, поділ майна, стягнення коштів.

З урахуванням уточненої зустрічної позовної заяви, та визнання в судовому засіданні 23 січня 2020 року вимог первісної позовної заяви в частині встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з листопада 2007 року по листопад 2010 року, просив суд ухвалити рішення, яким:

- встановити факт спільного проживання з ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з листопада 2007 року по липень 2010 року;

- визнати за ОСОБА_2 право приватної власності на 72/100 частини квартири АДРЕСА_1 ;

визнати спільною сумісною власністю сторін:

- 28/100 частин квартири АДРЕСА_1 ;

- грошові кошти, внесені від імені ОСОБА_1 протягом листопада 2007 року - липня 2010 року в порядку погашення споживчого кредиту № 0 від 15 лютого 2007 року, оформленого на ОСОБА_1 ;

- у порядку поділу спільного сумісного майна сторін визнати за ОСОБА_2 право приватної власності на 14/100 частини квартири АДРЕСА_1 ;

- у порядку поділу спільного сумісного майна сторін визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на 14/100 частини квартири АДРЕСА_1 ;

- у порядку поділу спільного сумісного майна сторін визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину грошових коштів, внесених від імені ОСОБА_1 протягом періоду спільного проживання сторін на погашення споживчого кредиту № 0 від 15 лютого 2007 року;

- у порядку поділу спільного сумісного майна сторін визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину грошових коштів, внесених від імені ОСОБА_1 протягом періоду спільного проживання сторін на погашення споживчого кредиту № 0 від 15 лютого 2007 року;

- стягнути з ОСОБА_1 на його користь 1/2 частину грошових коштів, внесених від імені ОСОБА_1 протягом періоду спільного проживання сторін на погашення споживчого кредиту № 0 від 15 лютого 2007 року.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 23 січня 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту та поділ майна, зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 треті особи: Публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний банк», Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» про встановлення факту, визнання права власності, поділ майна, стягнення коштів задоволено частково.

Встановлено факт, що має юридичне значення, а саме те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 проживали однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу з 01 листопада 2007 року по ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наступне майно:

- квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 47,00 кв. м., житловою площею 33,30 кв. м.;

- грошові кошти в сумі 375 081 гривні 08 копійок.

У порядку поділу майна визнано за ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на:

- 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 47,00 кв. м., житловою площею 33,30 кв. м.;

- грошові кошти в сумі 185 540 гривень 54 копійки.

У порядку поділу майна визнано за ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на:

- 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 47,00 кв. м., житловою площею 33,30 кв. м.;

- грошові кошти в сумі 185 540 гривень 54 копійки.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 185 540 гривень 54 копійки.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 897 гривень 60 копійок судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 4 685 гривень 20 копійок судового збору.

У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 та зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, посилаючись на необґрунтованість рішення суду, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права просила рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 23 січня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити а саме: встановити факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 однією сім`єю, як подружжя, без реєстрації шлюбу з 01 листопада 2007 року до 31 жовтня 2010 року; в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю: визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частину квартири за адресою: АДРЕСА_3 ; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину квартири за адресою: АДРЕСА_3 ; у порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю: виділити на праві власності ОСОБА_1 дитяче двохярусне ліжко модель «Каріна» темно-коричневого кольору; виділити на праві власності ОСОБА_2 дитяче двухярусне ліжко модель «Каріна» темно-коричневого кольору; у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 відмовити.

У поясненнях на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 23 січня 2020 року, представник ОСОБА_2 - адвокат Чуковська А.В. заперечувала проти доводів апеляційної скарги, посилаючись на їх безпідставність, необґрунтованість та бездоказовість.

Суд апеляційної інстанції переглянувши справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, а рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 23 січня 2020 року залишити без змін виходячи з наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обгрунтованим є рішення ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу свої вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 придбана 06 лютого 2008 року на ім`я ОСОБА_2 , що підтверджується договором купівлі-продажу під час спільного проживання сторін без реєстрації шлюбу, на придбання якої ОСОБА_1 надала свою згоду.

Вартість квартири складала 660 000 гривень, з яких: 114 000 гривень було сплачено продавцям готівкою під час укладання договору, а 492 000 гривень сплачено за рахунок кредитних коштів, отриманих ОСОБА_2 на підставі кредитного договору № 6099494 від 06 лютого 2008 року, укладеного з Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк» (далі - ЗАТ ПУМБ), що вказує на те, що квартира АДРЕСА_1 бала придбана в період спільного проживання сторін однією сім`єю.

У цей же період у сторін виникло й спільне боргове зобов`язання за кредитним договором № 6099494 від 06 лютого 2008 року, укладеного між ОСОБА_2 та ЗАТ ПУМБ.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що спірна квартира є спільною сумісною власністю сторін, оскільки набута за рахунок спільних коштів у період їх спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Судом також встановлено, що 15 лютого 2007 року між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «Укрсиббанк») був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно якого ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 44 000 швейцарських франків.

У період спільного проживання сторін однією сім`єю, з листопада 2007 року по листопад 2010 року на погашення тіла та процентів по кредиту, ОСОБА_1 сплатила 14 950,19 швейцарських франків, що за курсом НБУ станом на 23 січня 2020 року (25,0887 гривень за 1 швейцарський франк) становить 375 081 гривню 08 копійок, тому, зазначені кошти є спільною сумісною власністю сторін у справі про що правильно зазначив у своєму рішенні суд першої інстанції.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що позивач за первісним позовом ОСОБА_1 у позовній заяві просила відступити від рівності часток та визнати за нею право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 , а за ОСОБА_2 визнати право власності на 1/3 її частину та здійснити поділ між сторонами двох ліжок моделі «Каріна», темно-коричневого кольору.

Не погоджуючись з вимогами позивача за первісним позовом щодо розподілу майна, ОСОБА_2 подав заяву про застосування строку позовної давності до вимог ОСОБА_1 про поділ квартири.

З урахуванням уточнених позовних вимог у судовому засіданні, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 просив визнати за ним право особистої приватної власності на 70/100 частини квартири АДРЕСА_1 , в порядку поділу спільного сумісного майна ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які проживали однією сім`єю без шлюбу визнати за ОСОБА_1 право власності на 15/100 частини спірної квартири, також, визнати спільною сумісною власністю сторін грошові кошти, внесені від імені ОСОБА_1 протягом листопада 2007 року - липня 2010 року в порядку погашення споживчого кредиту № 0 від 15 лютого 2007 року, оформленого на ОСОБА_1 ; визнати за кожним з них право власності на 1/2 частину цих грошових коштів; стягнути з ОСОБА_1 на його користь 1/2 частину грошових коштів, внесених від імені ОСОБА_1 протягом періоду спільного проживання сторін на погашення споживчого кредиту № 0 від 15 лютого 2007 року, так як під час їх спільного проживання ОСОБА_1 приховала від нього існування у неї свого особистого кредитного зобов`язання перед ПАТ «УкрСиббанк» від 15 лютого 2007 року. Без його відома та згоди, ОСОБА_1 використовувала спільні кошти на погашення вказаного кредиту, тобто використовувала їх кошти не в спільних інтересах сторін по справі та їх дітей. З листопада 2007 року по листопад 2010 року ОСОБА_1 було сплачено 14 950,19 швейцарських франків, з яких половину він просив стягнути на його користь у гривневому еквіваленті по курсу НБУ на день ухвалення рішення судом. ОСОБА_1 подала до суду заяву про застосування строків позовної давності до цих вимог ОСОБА_2 .

Частиною 1 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За приписами ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Статтею 70 СК України визначено, що в разі поділу майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Аналізуючи вищевикладене та наведені нормативно-правові акти, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції на законних підставах встановив факт, що має юридичне значення, а саме те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , проживали однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу з 01 листопада 2007 року по ІНФОРМАЦІЯ_5 та прийшов до правильного висновку про те, що у порядку поділу майна за кожною із сторін підлягає визнанню право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 47 кв. м., житловою площею 33,30 кв. м., визнав спільною сумісною власністю сторін у справі виплачені ОСОБА_1 з листопада 2007 року по листопад 2010 року грошові кошти на погашення споживчого кредиту № 0 від 15 лютого 2007 року в розмірі 375 081 гривня 08 копійок, стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 Ѕ частину цих коштів в сумі 185 540 гривень 54 копійки, та відмовив в задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 та зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 , а також відмовив ОСОБА_1 в задоволенні вимоги про відступ від рівності часток у поділі спірного житла та у застосуванні строків позовної давності до спірних правовідносин, які були заявлені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 при розгляді справи у суді першої інстанції, за їх недоведеністю та безпідставністю.

Колегією суддів не приймаються до уваги доводи ОСОБА_1 , які викладені в п. 1 резолютивної частини апеляційної скарги на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 23 січня 2020 року щодо зобов`язання встановлення факту проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 однією сім`єю, як подружжя, без реєстрації шлюбу з 01 листопада 2007 року по 31 жовтня 2010 року так як суд першої інстанції вірно виходив з формулювань, які були погоджені на етапі судових дебатів обома сторонами, а саме строку спільного проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу з листопада 2007 року по листопад 2010 року.

Окрім цього, ОСОБА_1 до подачі апеляційної скарги жодного разу не згадувала та не вказувала про закінчення строку спільного проживання з ОСОБА_2 саме в жовтні 2010 року. Тобто, зазначена вимога позивача за первісним позовом в апеляційній скарзі є новою позовною вимогою, оскільки нею змінена дата закінчення проживання сторін сім`єю, як подружжя, без реєстрації шлюбу.

Навіть, якщо виходити з формулювання до листопада 2010 року, як вказує судова практика включається відповідний день чи то місяць.

Зокрема, у п. 10 постанови Верховного Суду Касаційного господарського суду від 08 жовтня 2018 року у справі № 927/490/18 зазначено, що прийменник «до» з календарною датою в українській мові вживають на позначення кінцевої календарної дати чинності включно або виконання чого-небудь (постанови Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 803/350/17 та у справі № 815/4720/16, від 13 червня 2018 року у справі № 815/1298/17, від 14 серпня 2018 року у справі № 803/1387/17, від 28 серпня 2018 року у справі № 814/4170/15).

Таким чином, виходячи з погодження та визнання самими сторонами формулювання закінчення періоду проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу по «листопад 2010 року» суд дійшов вірного висновку про проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу по 30 листопада 2010 року, при цьому не мало місце вихід за межі позовних вимог.

Окрім цього, 22 квітня 2020 року Касаційний цивільний суд Верховного Суду надаючи судам методичну інформацію щодо спірних питань застосування законодавства про продовження процесуальних строків під час дії карантину наголосив, що прийменник «до» означає включно.

За таких обставин, розглядаючи справу по суті, Солом`янський районний суд міста Києва з урахуванням доказів, які є в справі та вимог чинного законодавства, обґрунтовано прийшов до висновків, які викладені в рішенні суду про часткове задоволення позовних вимоги ОСОБА_1 та зустрічного позову ОСОБА_2 з якими погоджується і апеляційний суд, встановивши факт, що має юридичне значення, а саме те, що ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 , проживали однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу з 01 листопада 2007 року по ІНФОРМАЦІЯ_5 ; визнав спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 47,00 кв. м., житловою площею 33,30 кв. м.; грошові кошти в сумі 375081 гривні 08 копійок.

У порядку поділу майна визнав за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 загальною площею 47,00 кв. м., житловою площею 33,30 кв. м.; грошові кошти в сумі 185 540 гривень 54 копійки.

У порядку поділу майна визнав за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 загальною площею 47,00 кв. м., житловою площею 33,30 кв. м.; грошові кошти в сумі 185 540 гривень 54 копійки.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 185 540 гривень 54 копійки.

Стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 897 гривень 60 копійок судового збору.

Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 4 685 гривень 20 копійок судового збору.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так як доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростовують висновків суду першої інстанції, які відповідають фактичним обставинам, апеляційний суд залишає рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 23 січня 2020 року без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 23 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П. Коцюрба

Судді: І.М. Білич

Т.А. Слюсар