Справа № 752/592/20
Провадження № 2/752/1747/21
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26 березня 2021 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Хоменко В.С.

при секретарі Павлюх П.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін в приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Чистий Світ Фасіліком» про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні, -

в с т а н о в и в:

у січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Чистий Світ Фасіліком» (далі - ТОВ «Чистий Світ Фасіліком») про стягнення грошових коштів, невиплачених при звільненні.

В обгрунтування позовних вимог зазначав, що з 13 лютого 2019 року по 01 липня 2019 року знаходився у трудових відносинах з відповідачем. Вказує, що при прийнятті на роботу йому відповідач повідомив про оклад 6 000,00 грн на місяць, і це підтверджується об`явою про запрошення на роботу до ТОВ «Чистий Світ Фасіліком» де заробітна плата від 600 - 700 грн за зміну. З довідки про прибуток заробітної плати від 15 листопада 2019 року він дізнався, що його посадовий оклад становить 4 173 грн на місяць та за період його роботи у відповідача загальна сума склала до виплати 16 650 грн. Зазначена сума коштів йому виплачена відповідачем, яку він отримав. Вважає, що відповідач повинен був сплатити йому за весь період роботи 25 658,04 грн, однак оманою сплатив лише 16 650, 26 грн, тому підлягає стягненню з відповідача невиплачена сума заборгованості 9007,78 грн. За таких обставин, просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі 9007,26 грн, а також стягнути середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення у справі.

Ухвалою від 17.01.2020 року відкрито провадження у справі з призначенням проведення розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у цивільній справі без виклику сторін на 26.05.2020 року (а.с. 18).

Ухвалою від 26.05.2020 року розгляд справи відкладено на 21.08.2020 року (а.с. 22).

Ухвалою від 21.08.2020 року розгляд справи відкладено на 21.01.2021 року (а.с. 25).

Ухвалою від 21.01.2021 року розгляд справи відкладено на 26.03.2021 року (а.с. 58).

Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили.

03.03.2021 року від ОСОБА_1 на адресу суду надійшли клопотання про виклик свідків, у якому позивач просить викликати та допитати свідка ОСОБА_2 та про розгляд справи із викликом сторін, у якому ОСОБА_1 просить розгляд справи провести в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін і допитати його в якості свідка.

Ухвалою від 26.03.2021 року в задоволенні клопотань ОСОБА_1 відмовлено.

Від ТОВ «Чистий Світ Фасіліком» 20.01.2020 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити у його задоволенні в повному обсязі, посилаючись на те, що позивач дійсно працював на посаді двірника у ТОВ «Чистий Світ Фасіліком». Відповідно до наказу від 12.02.2019 № 22 про прийняття на роботу ОСОБА_1 позивача було прийнято на посаду двірника з 13.02.2019 року з посадовим окладом 4 173, 00 грн на місяць, з яким позивач ознайомився 13 лютого 2019 року та підписав його особисто. Посилання позивача на те, що йому була запропонована заробітна плата в розмірі 6000,00 грн та його твердження про введення в оману не відповідають дійсності, оскільки позивач був ознайомлений з наказом про прийняття на роботу, в якому було зазначено розмір посадового окладу в розмірі 4 173, 00 грн. Докази, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, зокрема, об`яву та лист розрахунок не є належними та допустимими доказами в розумінні статті 77 ЦПК України, оскільки вони не містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами.

На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що наказом ТОВ «Чистий Світ Фасіліком» від 12 лютого 2019 року № 22 ОСОБА_1 прийнято на посаду двірника з 13 лютого 2019 року, з посадовим окладом 4 173,00 грн на місяць.

Із вказаним наказом ОСОБА_1 ознайомлений 13 лютого 2019 року, що підтверджується його особистим підписом у наказі (а.с.36).

Наказом відповідача від 27 червня 2019 року № 81 ОСОБА_1 звільнено 01 липня 2019 року, за згодою сторін, згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України та виплачено йому грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку в кількості 09 календарних днів за період роботи з 13.02.2019 р. по 01.01.2019 р (а. с. 37).

Згідно з довідками від 11 листопада 2019 року за період роботи з 13.02.2019 р. по 01.07.2019 р. позивача відповідно до його посадового окладу 4 173, 00 грн загальна сума заробітної плати складала 20 683,58 грн, із них 3 723,04 грн податок з доходів фізичних осіб, до виплати підлягала сума в розмірі 16 650,26 грн (а.с.8-9).

Вказана сума заробітної плати надійшла на картковий рахунок позивача та була ним отримана, що підтверджується виписками з його карткового рахунку АТ КБ «ПриватБанк». Зазначений факт підтверджує також сам позивач у позовній заяві (а.с. 2, 10-12).

Звертаючись до суду з позовом до відповідача про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні, позивач посилався на те, що при прийнятті на роботу йому відповідач повідомив про оклад 6 000,00 грн на місяць, а тому відповідач повинен був сплатити йому за весь період роботи 25 658,04 грн, однак оманою сплатив лише 16 650, 26 грн, тому підлягає стягненню з відповідача невиплачена сума в розмірі 9007,78 грн, а також середній заробіток за весь період затримки розрахунку по день ухвалення судового рішення у справі.

ч. 1ст. 1 ЗУ «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ст. 2 КЗпП України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Згідно зі ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ст. 22 ЗУ «Про оплату праці» суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Згідно з частиною першою ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач як на підставу того, що його посадовий оклад становив 6000,00 грн на місяць посилався на об`яву про запрошення на роботу до ТОВ «Чистий Світ Фасіліком» де вказано заробітна плата від 600 - 700 грн за зміну та розрахунок проведений колишнім адміністратором ТОВ «Чистий Світ Фасіліком» ОСОБА_3 , яка була відповідальна за ведення табелю робочого часу працівників і здійснювала контроль за дотриманням розрахунків по заробітній платі з працівниками, що додані до позовної заяви (а.с.13-14).

Згідно з частиною першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною другою статті 77 ЦПК України передбачено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Дослідивши вказані матеріали, судом встановлено, що вони не містять вихідних даних, які б вказували на необхідні елементи ознак встановлення відповідачем вказаного позивачем посадового окладу та здійснення відповідно до нього нарахувань заробітної плати позивачу.

Посилання позивача на те, що йому при прийнятті на роботу відповідачем була запропонована заробітна плата в розмірі 6000,00 грн та його твердження про введення в оману не підтверджені жодними доказами.

Разом з цим, слід зазначити, що відповідно до наказу ТОВ «Чистий Світ Фасіліком» від 12 лютого 2019 року № 22 про прийняття позивача на роботу, ОСОБА_1 встановлено посадовий оклад - 4 173,00 грн на місяць, з яким він був ознайомлений 13 лютого 2019 року, про що свідчить підпис позивача у наказі.

Таким чином, на думку суду, позивач не довів належними та допустимими доказами заявлених до відповідача вимог.

Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 заявлених до ТОВ «Чистий Світ Фасіліком» в зв`язку з їх недоведеністю.

Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень статті 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.12, 13, 76, 77, 78, 81, 259, 261, 265, 273, 354 ЦПК України,-

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Чистий Світ Фасіліком» про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Суддя В.С. Хоменко