Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/2253/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 червня 2021 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого - судді Позарецької С.М.

при секретарі Осадчій А.Ю.,

за участю відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача

адвоката Мисан В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_2 звернувся у Придніпровський районний суд м. Черкаси з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики. Свої вимоги мотивує тим, що 28.06.2013 року між ним та ОСОБА_1 укладено договір позики, за умовами якого позикодавець передав у власність позичальникові на особисті потреби грошові кошти в сумі 8000,00 доларів США. а позичальник зобов`язався повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Кошти позичальник отримав від позикодавця при підписанні вказаного договору.

Вказує, що сторони домовилися, що договір позики є безпроцентним, а остаточний розрахунок повернення суми позики має бути здійснено позичальником не пізніше 28.06.2018 року (п.1 Договору позики). В передбачений договором строк відповідач грошові кошти не повернув, що стало підставою для звернення позивача до суду за захистом.

Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином та у встановлений для його виконання строк.

Разом з тим, зазначає, що у ч.2 ст.625 ЦК України, прямо зазначено, що 3% річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тож, при обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, але не її еквівалент у національній валюті України. Отже, 3% річних розраховуються з урахуванням боргу в доларах США, помноженого на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем передбаченим у договорі для його виконання, до дня ухвалення судового рішення, помноженого на 3 та поділеного на 100, а також на 365 днів (з 29.06.2018р. по 07.04.2021р.)(8000,00 доларів СШАх3:100:365=666 доларів США).

Таким чином, зауважив позивач, що умовами договору позики не встановлено іншого порядку повернення боргу та не передбачено його визначення в грошовому еквіваленті до національної валюти України - гривні, а тому правових підставі для перерахунку у гривні зазначеного боргу за офіційним курсом НБУ не вбачається.

Зважаючи на викладене вище, просить суд, стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - 8000,00 доларів США основного боргу та 666,00 доларів США в якості нарахування 3% річних за договором позики від 28.06.2013р.

Ухвалою суду від 07.05.2021 по справі відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження. Сторони заперечень щодо такого порядку розгляду справи не надали.

Ухвалою суду від 07.06.2021 закрито підготовче провадження по справі та призначено її до судового розгляду по суті. Відповідачем відзив на позов не було подано.

У судове засідання позивач ОСОБА_2 не з`явився, судом повідомлявся про місце, день та час розгляду справи, у встановленому законом порядку. У матеріалах справи наявна його заява від 09.06.2021р., отримана судом 14.06.2021 року, в якій він просить розгляд справи по суті проводити без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача, адвокат Мисан В.М. позовні вимоги визнав у повному обсязі. Додав, що дійсно кошти відповідачем від позивача отримувалися і не повернуті ним до цього часу.

Відповідач ОСОБА_1 підтримав позицію свого представника, адвоката Мисан В.М., підтвердив отримання ним від позивача коштів у заявленому розмірі, до цього часу нічого не повернув, договір позики на даний момент є чинним. Додав, що він є особою з інвалідністю 2 групи.

Врахувавши думку позивача, заслухавши думку відповідача та його представника, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до відповідних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, відповідно до Договору позики від 28.06.2013, ОСОБА_1 цього дня отримав від ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 8000,00 доларів США та зобов`язався повернути їх в такому ж розмірі до 28.06.2018, про що чітко вказано у п.п.1,2 (b) Договору позики від 28.06.2013р. Договір позики сторонами визначено як безпроцентний (п.2(а) Договору позики). Факт отримання позичальником ОСОБА_1 коштів від позикодавця ОСОБА_2 не заперечується відповідачем, що знайшло своє підтвердження у судовому засіданні під час розгляду даної справи.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач порушив умови виконання зобов`язання та у визначений Договором позики строк (28.06.2018) кошти позивачеві не повернув.

Зазначені обставини справи підтверджуються відповідними письмовими доказами, які досліджені судом, а також не заперечуються стороною відповідача, а тому суд вважає їх доведеними.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України).

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Згідно із ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається укладеним у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в листах, телеграмах або за допомогою електронного або іншого засобу зв`язку. Розписки підписані відповідачем є документом, що стверджує про вчинення правочину між ним та позивачем, тобто сторонами фактично в письмовій формі був укладений договір позики.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ст. 626 ЦК України).

Як визначено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України). Договір є обов?язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно із ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України). Загальні положення про договір визначені розділом ІІ гл. 52 Цивільного Кодексу України.

За положеннями частин 1 та 3 статті 640 ЦК України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у 10 разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Розписка про отримання коштів за Договором позики від 28.06.2013р. позичальником ОСОБА_1 не складалася, оскільки кошти позичальник отримав від позикодавця при підписанні цього договору, як передбачено п.1 Договору, про що він і сам не заперечує.

Правова позиція з цього приводу викладена у постановах Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі № 6-63цс13, постанові від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс15, постанові 13.12.2017 у справі №309/3458/14-ц.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 у справі № 6-1967цс15, постанові Верховного Суду від 08 липня 2019 року справа №524/4946/16-ц.

Статтею 99 Конституції України (28.06.1996р.) встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому, Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Крім того, слід зазначити, що враховуючи норми ст.ст. 192, 524, 533, 1049 ЦК України, заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 14-134цс18.

Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України, - позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ст. 525 ЦК України одноособова відмова від виконання зобов`язань і одноособова зміна умов договору не припустимі, якщо інше не встановлено договором чи законом.

Як передбачено статтею 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з приписами ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку; зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу; зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк у відповідності з умовами договору та вимогами цивільного кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Як передбачено ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), що визначено ст. 610 ЦК України. Відповідно до положень ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Боржник, як зазначено у ст. 625 ЦК України, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12.

Велика Палата Верховного Суду у постанові по справі № 373/2054/16-ц, у постанові від 16.01.2019 у справі № 464/3790/16-ц погодилась із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про стягнення з відповідача заборгованості в іноземній валюті, що передбачає і нарахування 3% річних саме з розміру заборгованості в іноземній валюті.

За відсутності інших підстав припинення зобов`язання, передбачених договором або законом, зобов`язання, в тому числі й грошове, припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Таким чином, за прострочення виконання зобов`язання відповідачу на суму заборгованості, що становить 8000,00 доларів США нараховано 3 % річних за період з 29.06.2018 (перший день прострочки) по 07.04.2021 (день звернення до суду) в розмірі 666,00 доларів США, які й підлягають до стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ОСОБА_2 .

Під час розгляду справи знайшов своє підтвердження факт надання позивачем відповідачеві грошової позики 28.06.2013 в обумовленій договором сумі, що підтверджено особисто відповідачем та його представником. Договором позики від 28.06.2013р. зазначено розмір отриманих відповідачем грошових коштів, валюта та порядок і строк повернення. Грошові кошти не були повернуті позивачу відповідачем на умовах, передбачених договором, а саме в розмірі 8000,00 доларів США й на час розгляду справи.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, враховуючи думку відповідача та його представника, суд дійшов висновку про можливість задоволення заявлених позовних вимог у повному обсязі, а саме, - слід стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 28.06.2013р. в сум 8000,00 доларів США - основного боргу та 666 доларів США - 3% річних, а всього - 8666,00 доларів США.

Відповідач ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 2 групи (загальне захворювання), що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_1 від 23.02.2012 року.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, крім інших, особи з інвалідністю I та II груп.

Частиною шостою статті 141 ЦПК України визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, судові витрати слід компенсувати за рахунок державного бюджету у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, оскільки відповідач є особою з інвалідністю 2 групи, та відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

На підставі викладеного та керуючись Конституцією України, ст. ст. 3, 6, 15, 16, 207, 509, 524-526, 530, 545, 599, 610, 611, 625-627, 640, 1046, 1047, 1049,1050 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 5, 10, 12, 13, 19, 76-81, 141, 259, 265, 268, 273, 274, 277, 279 ЦПК України суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , код НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , код НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) заборгованість за договором позики від 28.06.2013р. в сумі 8000 доларів США - основного боргу та 666 доларів США - 3% річних, а всього - 8666 доларів США.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду через суд першої інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Повний текст судового рішення складено 25.06.2021.

Головуючий: С. М. Позарецька