Справа № 755/8492/20
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/3547/2021
Головуючий у суді першої інстанції: Яровенко Н.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В.,

суддів Гуля В.В., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Кибукевич О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу адвоката Млечка Ігоря Віталійовича, подану в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 10 грудня 2020 року про закриття провадження у цивільній справі № 755/8492/20 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНСОФ» про визнання незаконним наказу про звільнення, скасування наказу про звільнення, поновлення на займаній посаді, внесення змін до трудової книжки та сплату відшкодування за вимушений прогул, постановлену у складі судді Яровенко Н.О., -

ВСТАНОВИВ:

В червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «ЕНСОФ» про визнання незаконним наказу про звільнення, скасування наказу про звільнення, поновлення на займаній посаді, внесення змін до трудової книжки та сплату відшкодування за вимушений прогул. Просив визнати незаконним та скасувати наказ № 23К від 28 травня 2020 року про його звільнення з посади директора ТОВ «ЕНСОФ», поновити його на вказаній посаді, зобов`язати ТОВ «ЕНСОФ» внести відповідні виправлення до його трудової книжки та зобов`язати ТОВ «ЕНСОФ» сплатити на його користь суму недоотриманої заробітної плати за період вимушеного прогулу.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 10 грудня 2020 року клопотання представника відповідача про закриття провадження по справі задоволено.

Закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ЕНСОФ» про визнання незаконним наказу про звільнення, скасування наказу про звільнення, поновлення на займаній посаді, внесення змін до трудової книжки та сплату відшкодування за вимушений прогул.

Роз`яснено позивачу, що розгляд даного спору віднесено до юрисдикції господарського суду.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, адвокат Млечко І.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу. Просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Посилається на те, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права. Вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про закриття провадження у справі з тих підстав, що спір, який виник між сторонами, відноситься до юрисдикції господарського суду. Звертає увагу на те, що предметом даного спору є законність розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, а відтак такий спір згідно позиції Великої Палати Верховного Суду має розглядатися за правилами цивільного судочинства. Застосована відповідачем підстава звільнення позивача відповідає саме трудовим правовідносинам, а не припиненню повноважень члена виконавчого органу товариства на підставі ч. 3 ст. 99 ЦК України. Також зазначає, що положення ч. 3 ст. 99 ЦК України не розповсюджується на одноосібний виконавчий орган товариства - директора, а може розповсюджуватися виключно на члена колегіального виконавчого органу. Згідно ст. 9 Статуту ТОВ «ЕНСОФ» на товаристві створено одноосібний виконавчий орган товариства. Відтак, висновки суду першої інстанції про можливість припинення повноважень позивача як одноосібного виконавчого органу в порядку ч. 3 ст. 99 ЦК України є безпідставними.

10 лютого 2021 року адвокат Дубовик А.А., який діє в інтересах ТОВ «ЕНСОФ», подав відзив на апеляційну скаргу. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. Заперечує проти доводів позивача, вважає їх необґрунтованими, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню. Зазначає, що спір у справі має корпоративний характер, оскільки позивача звільнено за наказом, виданим на підставі рішення загальних зборів товариства, оформленого протоколом від 28 травня 2020 року. Відтак, головною підставою звільнення позивача є рішення загальних зборів товариства, що свідчить про те, що спір є корпоративним, а не трудовим.

В судовому засіданні адвокат Колдоба М.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , апеляційну скаргу підтримав, просив задовольнити з наведених у ній підстав.

Дубовик А.А., який діє в інтересах ТОВ «ЕНСОФ», проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив скаргу залишити без задоволення з огляду на її безпідставність, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Закриваючи провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ЕНСОФ» про визнання незаконним наказу про звільнення, скасування наказу про звільнення, поновлення на займаній посаді, внесення змін до трудової книжки та сплату відшкодування за вимушений прогул, суд першої інстанції виходив з того, що розгляд даної справи належить до компетенції господарського суду, оскільки спір між ТОВ «ЕНСОФ» та ОСОБА_1 , як головою його виконавчого органу, виник із корпоративних правовідносин, і належним способом захисту порушених прав позивача є оскарження рішення компетентного (уповноваженого) органу товариства, а тому спірні правовідносини не регулюються правилами трудового законодавства.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 ГПК України, господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов`язаними зі створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів.

При цьому, під час визначення юрисдикції спорів як корпоративних слід виходити з положень ст. 167 ГК України, яка визначає зміст корпоративних відносин.

Так, згідно з ч. 3 ст. 167 ГК України під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Відповідно до ч. 1 вказаної статті корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

За змістом положень п. 3 ч. 1 ст. 20 ГПК України, ст. 167 ГК України сторонами у корпоративному спорі можуть бути виключно:

1) юридична особа та її учасник (засновник, акціонер, член), у тому числі учасник, який вибув;

2) учасники (засновники, акціонери, члени) юридичної особи.

При цьому п. 3 ч. 1 ст. 20 ГПК України прямо вказує на те, що господарськими судами не підлягають розгляду трудові спори.

Як було з`ясовано судом, позивач ОСОБА_1 не є учасником ТОВ «ЕНСОФ».

Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань учасниками ТОВ «ЕНСОФ» є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в рівних частках.

Таким чином, ОСОБА_1 не є учасником корпоративних відносин, а відносини між сторонами спору не носять корпоративного характеру.

Відповідно до позовної заяви ОСОБА_1 просив визнати незаконним та скасувати наказ № 23К від 28 травня 2020 року про його звільнення з посади директора ТОВ «ЕНСОФ» на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, поновити його на вказаній посаді, зобов`язати ТОВ «ЕНСОФ» внести відповідні виправлення до його трудової книжки та зобов`язати ТОВ «ЕНСОФ» сплатити на його користь суму недоотриманої заробітної плати за період вимушеного прогулу.

При цьому свої вимоги позивач обґрунтовував виключно на нормах трудового законодавства. Позивач не посилався на порушення порядку прийняття учасниками товариства рішень або порушення положень статуту товариства. Той факт, що ОСОБА_1 працював на посаді директора товариства, не відносить автоматично спір до корпоративного.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що даний спір виник із корпоративних відносин та безпідставно закрив провадження у справі.

Мотивуючи свої висновки, суд першої інстанції послався на рішення Конституційного Суду України від 12 січня 2010 року № 1-рп/2010 у справі за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний фінансово-правовий консалтинг» про офіційне тлумачення частини третьої статті 99 ЦК України, постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 145/1885/15-ц, від 10 квітня 2019 року у справі № 510/456/17, від 16 жовтня 2019 року у справі № 752/10984/14-ц, від 19 лютого 2020 року у справі № 361/17/15-ц та від 19 лютого 2020 року у справі № 145/166/18, від 26.10.2020 року у справі № 752/24667/17. Разом з тим, вказані рішення були ухвалені за інших обставин, а тому, приймаючи рішення в даній справі, колегія суддів виходить виключно з положень п. 3 ч. 1 ст. 20 ГПК України, статті 167 ГК України.

Враховуючи викладене, ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 10 грудня 2020 року підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 268, 367, 374, 379, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Млечка Ігоря Віталійовича, подану в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 10 грудня 2020 року скасувати, а справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНСОФ» про визнання незаконним наказу про звільнення, скасування наказу про звільнення, поновлення на займаній посаді, внесення змін до трудової книжки та сплату відшкодування за вимушений прогул направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 25 лютого 2021 року

Суддя-доповідач

Судді