Справа № 316/1534/18
Провадження № 2/316/7/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2021 р. м.Енергодар

Енергодарський міський суд Запорізької області

у складі головуючого судді Бульби О.М.,

за участі секретаря судового засідання Журавльової Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Енергодар, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування, в особі служби у справах дітей Енергодарської міської ради, Енергодарський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про визначення місця проживання з батьком, звільнення від сплати аліментів та стягнення аліментів з матері, -

ВСТАНОВИВ:

04.09.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Енергодарського міського суду Запорізької області з позовною заявою до ОСОБА_2 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування, в особі служби у справах дітей Енергодарської міської ради, Енергодарський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, в якій просить суд:

- визначити місце проживання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з його батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини від всіх видів заробітку починаючи з дня подачі заяви;

- стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини всіх видів заробітку щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття;

- стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , судовий збір у розмірі 1409,60 грн.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що 03.10.2009 року між ним та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб від якого, ІНФОРМАЦІЯ_4 , народився син ОСОБА_3 . Спільне життя не склалося, шлюб став носити формальний характер, з середини грудня 2017 року вони не ведуть спільного господарства та не мешкають разом. Син залишився мешкати разом з матір`ю, та по домовленості, матір не повинна була чинити перешкод в спілкуванні його з сином. В березні 2018 року він звернувся до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, а ОСОБА_2 з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання сина та з позовною заявою про розподіл сумісно нажитого майна подружжя. Судовим наказом на користь відповідача було стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі ј частини. Шлюб не розірвано. Він з відповідачем не може дійти згоди щодо спілкування з дитиною, ОСОБА_2 постійно чинить перешкоди у спілкуванні з сином. Він бажає приймати учать у його вихованні, бачити як він росте, водити на спортивні майданчики, парки, кінотеатри, кафе, в той час його мати не бажає, щоб він спілкувався з сином. Після марних спроб вирішити спір, він звернувся за допомогою у службу у справах дітей та рішенням №216 від 26.07.2018 року було призначено часи зустрічі з дитиною. Але ні винесене рішення, ні бесіди спеціалістів служби не змінили поведінки відповідача. Він як батько, усвідомлює особисту відповідальність за виховання та піклування дитини, створення для нього належних умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров`я, духовного та розумового розвитку, вважає за необхідне визначити місце проживання сина з ним за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить його братові на праві приватної власності, яку він орендує на тривалий термін.

Ухвалою судді Енергодарського міського суду Запорізької області від 07.09.2018 року відкрите загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.21).

Ухвалою суду Енергодарського міського суду Запорізької області від 18.04.2019 року закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду (а.с.85).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд їх задовольнити, надали пояснення, які фактично відповідають змісту позовної заяви.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_5 позовні вимоги не визнали в повному обсязі, надали пояснення, які фактично відповідають змісту відзиву на позовну заяву. ОСОБА_2 додатково пояснила, що вона працює та має постійну заробітну плату, на відміну він позивача ОСОБА_1 , який офіційно не працює. Вона мешкає біля школи, де навчається син, а ОСОБА_1 школу дитини не відвідує і взагалі звертається за дитиною не по встановленому службою у справах дітей графіку.

В судовому засіданні представник третьої особи ОСОБА_6 , яка діє на підставі довіреності, надала пояснення, відповідно до яких, підтримала позицію щодо визначення місця проживання дитини разом з матір`ю ОСОБА_2 , викладену у Висновку органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , враховуючи, перш за все той факт, що малолітня дитина фактично проживає з матір`ю, яка надає можливість батькові дитини приймати безпосередню участь у вихованні спільного сина та безперешкодного спілкування з ним.

В судове засідання представник третьої особи - Енергодарський міський відділ державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області не з`явився, в матеріалах справи мається заява про розгляд справи без його участі.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків.

Судом встановлено, що 03.10.2009 року позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уклав шлюб з відповідачем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 виданим 28.02.2018 року Енергодарським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (а.с. 11).

Від шлюбу мають спільну дитину сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 виданим 28.02.2018 року Енергодарським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (а.с. 12).

Судом встановлено та підтверджується Висновком №01-01-40/5261 від 20.12.2018 року, що позивач ОСОБА_1 фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , де малолітня дитина має окрему кімнату яка обладнана та упорядкована усім необхідним та створені сприятливі умови для проживання дитини. Відповідач ОСОБА_2 разом з малолітнім ОСОБА_3 мешкають за адресою: АДРЕСА_2 , де малолітня дитина має окрему кімнату, яка обладнана та упорядкована усім необхідним, забезпечена повноцінним харчуванням та належним доглядом, створені сприятливі умови для проживання дитини.

Батько і мати дитини, створили своєму синові всі необхідні умови для його нормального проживання, що підтверджується, у тому числі, відповідними актами обстеження житлово-побутових умов позивача ОСОБА_1 за адресою його проживання: в АДРЕСА_1 та відповідача ОСОБА_2 за адресою її фактичного місця проживання разом з дитиною: АДРЕСА_2 .

Допитані в якості свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , за клопотанням представника позивача ОСОБА_4 , пояснили, що ОСОБА_1 піклується своїм сином і характеризують його лише з позитивної сторони.

Позивач ОСОБА_1 на обліку у психіатра чи нарколога не перебуває, що підтверджується довідками від 29.08.2018 року наданими ДЗ «СМСЧ №1» (а.с.18).

Згідно характеристики від 29.08.2018 року, ОСОБА_1 з грудня 2015 року є прихильником політичної партії «Об`єднання «Самопоміч», бере активну участь у громадському житті міста, за цей час зарекомендував себе відповідальним, відданим своїй справі, користується авторитетом серед членів нашої організації (а.с.17).

Згідно характеристики, ОСОБА_2 з 01.11.2016 року працює на підприємстві ФОП « ОСОБА_10 », яка за цей час зарекомендувала себе ініціативним працівником, у колективі користується повагою і авторитетом (а.с.58).

Відповідно до частин 5 та 6 ст.19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брали участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим та суперечить інтересам дитини.

Відповідно до змісту Висновку Виконавчого комітету Енергодарської міської ради №01-01-40/5261 від 20.12.2018 року про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , приймаючи до уваги той факт, що малолітній на сьогоднішній день мешкає разом з матір`ю, яка не перешкоджає спілкуванню батька з сином, враховуючи взаємну симпатію і довіру дитини до матері, так і до батька та керуючись ст.6 Декларації про права дитини, вважають за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з його матір`ю ОСОБА_2 (а.с.67-69).

Заслухавши сторони по справі, свідків: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу вимог, а відповідач, як на підставу заперечень на позов, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

Враховуючи положення статей 7, 13 СК України, частини 4 статті 10 ЦПК України і ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді цієї категорії справ суди обов`язково застосовують Конвенцію про права дитини від 20.11.1989 р. ратифіковану Україною 27.02.1991 р. (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до статей 3, 18 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтями 12 - 15 Конвенції визначено право дитини висловлювати свою думку (право бути почутою).

У своєму рішенні «Хант проти України» від 07.12.2006 р. (заява №31111/04), ЄСПЛ зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (§54).

ЄСПЛ у пункті 100 Рішення від 16.07.2015 р. у справі «Мамчур проти України», заява №10383/09, вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

З урахуванням зазначеного Рішення ЄСПЛ у справі у справі «М.С. проти України» від 11.07.2017 р., заява №2091/13, в якому зазначено про необхідність ретельного вивчення того, чи існували підвищені ризики захисту і безпеки дитини під час проживання з матір`ю (пункт 82); дослідження стабільності середовища дитини для забезпечення її найкращих інтересів (пункти 83-84).

На рівні внутрішнього законодавства України, принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.

За положеннями частин 1 та 2 статті 161 цього Кодексу, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто немає самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Відповідно до ч.1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно положень ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Отже, судом встановлено, що фактично з грудня 2017 року малолітня дитина - ОСОБА_3 , проживав разом з матір`ю у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , а з серпня 2018 року та на час розгляду справи судом, малолітня дитина - ОСОБА_3 , проживає разом з матір`ю у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 .

В ході розгляду справи ОСОБА_1 не доведено що ОСОБА_2 зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, або своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Матеріали справи не містять даних чи доказів, які б свідчили на те, що за час окремого проживання, відповідач вчиняв будь-які дії направлені на постійне, безпосередньо з ним, проживання малолітнього сина.

З пояснень сторін, встановлено, що сварки між сторонами мали місце, та на даний час, фактично, між сторонами склалась певна модель поведінки, відповідно до якої дитина проживає постійно із матір`ю, проте періодично і систематично, спілкується з батьком, тобто саме така модель спілкування між батьками та малолітньою дитиною, є природною для дитини.

При цьому, суд зауважує, що при вирішення питання про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , судом, у тому числі, враховано, що середовище, в якому зараз росте та розвивається дитина, забезпечує їй захист і безпеку з точки зору здорового розвитку, стабільності, при цьому, враховано і вік дитини і те, скільки часу і за яких обставин дитина проживає окремо від батька, при цьому, завдяки і турботі матері, дитині забезпечена повноцінна можливість безперешкодного спілкування зі своїм батьком, забезпечена всім необхідним для позитивного виховання.

Визначення ж місця проживання дитини з батьком, на даний період часу, на думку суду, зруйнує стійке середовище в якому розвивається дитина, до якого вона звикла, та яке, не дивлячись на певні неприязні відносини, змогли забезпечити дитині її батьки, та в якому дитина почуває себе гармонійно, а отже руйнування сталого образу життя дитини, може завдати шкоди її інтересам, оскільки призведе до корінної зміни сталого життєвого устрою дитини, зміни його побутових умов та звичок, що, на думку суду, негативно вплине на психічний стан малолітньої дитини, а отже не може бути застосовано на даний час.

Аналізуючи висновок служби у справах дітей, у сукупності із встановленими по справі обставинами, суд вважає його обґрунтованим та таким, що, відповідає, в першу чергу, інтересам самої малолітньої дитини та не вбачає підстав для відхилення зазначеного в ньому висновку щодо доцільності проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_2 .

Щодо вимоги про звільнення ОСОБА_1 від сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина та стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини суд приходить до наступного.

Виконання передбачених статтею 150 СК України, обов`язків батьків, щодо виховання та розвитку дитини пов`язане з належним утриманням дитини, від якого залежить забезпечення умов для розвитку дитини здоровою як фізичного, так і духовно.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними або за рішенням суду.

Як вбачається з матеріалів справи, судовим наказом Енергодарського міського суду Запорізької області від 17.04.2018 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі ј частини від доходу щомісяця, починаючи з 02.04.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

За змістом ст.ст.179-181 СК України аліменти на утримання неповнолітньої дитини сплачуються тому з батьків, з яким мешкає дитина, та який виконує обов`язки із утримування дитини і повинні використовуватися за цільовим призначенням.

Частина 2 статті 188 Сімейного кодексу України зазначає, що батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду.

Згідно ч.4 ст.273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Враховуючи, як зазначено вище, що фактичним місцем проживання з грудня 2017 року малолітньої дитини є місце проживання її з матір`ю, та враховуючи положення законодавства, суд дійшов висновку про доцільність такого проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_2 , а отже вимоги позовної заяви не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки, позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог по суті спору, тому, з урахуванням вимог ст. 141 ЦПК України, слід відмовити і в стягненні витрат зі сплати судового збору.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 7, 19, 29, 161, 179-181 СК України, ст.ст. 4, 7, 10, 12, 13, 18, 77-83, 141, 258, 259, 263-265, 268, 271, 273, 352, 354, 355, 430 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування, в особі служби у справах дітей Енергодарської міської ради, Енергодарський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про визначення місця проживання з батьком, звільнення від сплати аліментів та стягнення аліментів з матері відмовити в повному обсязі.

Учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційного порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення може подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду (з урахуванням положень ч.3 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» та п.15.5 п.15 ч.1 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 25.02.2021 року.

Суддя: О. М. Бульба