ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 644/8451/20 Головуючий суддя І інстанції Бабенко Ю. П.
Провадження № 22-ц/818/3698/21 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: споживчого кредиту
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2021 року м. Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцина В.Б.,

суддів Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Шумейка Ярослава Віталійовича на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16 березня 2021 року, ухвалене у складі головуючого судді Бабенко Ю.П., по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

25 жовтня 2020 року засобами поштового зв`язку банк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 23 грудня 2015 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 8000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Зазначив, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк зобов`язання перед відповідачем виконав у повному обсязі.

Відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 24.09.2020 року становить в загальному розмірі 23332 грн. 51 коп., яка складається з наступного: 15670 грн. 78 коп. заборгованість за кредитом; 1104 грн. 21 коп. - заборгованість за простроченими відсотками; 6557 грн. 52 коп. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит.

Відповідач діючи через свого представника визнав той факт, що 23.12.2015 з метою отримання кредитної картки ОСОБА_1 заповнив та підписав анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «Приватбанк», але витяг з тарифів, витяг з умов та правил надання банківських послуг в АТ «Приватбанк» відповідачу надані не були та не були ним підписані. За таких обставин вважав, що в даному випадку не можливо застосувати до вказаних правовідносин правила про укладення кредитного договору згідно норми ч. 1 ст. 634 ЦК України, оскільки умови та правила надання банківських послуг та тарифи банку, що розміщені на банківському сайті, які не містять підпису відповідача, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного 23.12.2015 року шляхом підписання анкети-заяви.

При цьому відповідач звернув увагу на відсутність доказів про отримання кредитної картки та отримання кредиту згідно Договору №б/н від 23.12.2015 року та виникнення у відповідача будь - яких зобов`язань перед позивачем у зв`язку з подачею Анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приват-Банку.

Вказав, що згадана Анкета-заява не містить істотних умов договору кредиту щодо ліміту кредитування, процентної ставки, а наданий позивачем розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом існування між сторонами договірних відносин та розміру боргу, оскільки позивачем не доведено укладання кредитного договору.

Також відповідач просив застосувати позовну давність.

У відповіді на відзив представник банку відхилив заперечення відповідача та зазначив наступне.

Відповідачем було підписано анкету-заяву, згідно якої відповідач погодився з укладенням договору, та що умови та правила надання банківських послуг та тарифів становлять договір про надання банківських послуг. До матеріалів справи додано витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», з якого чітко вбачається, що на момент оформлення кредиту банком встановлено поточну процентну ставку у розмірі 3,5% (42,00% на рік), вказано розміри комісій та штрафів. Тобто, сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору. Банк надав до суду виписку з карткового рахунку, згідно якому відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач фактично користувався грошима та частково сплачував заборгованість за договором.

Представник позивача також зазначила, що згідно виписки по рахунку вбачається, що відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за договором. Відповідно до п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов і правил надання банківських послуг встановлено, що банк має право у будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт. Відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про його обізнаність щодо умов кредитування. Щодо застосування строків позовної давності зазначено, що кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки. Відповідно до правил користування карткою строк дії картки зазначено на лицевій стороні картки. Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк випущеної картки до останнього дня 12.2021 року. Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача 25.10.2020 року, тобто до спливу строку позовної давності. З урахуванням викладеного, просила позов задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16 березня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - 15670 грн. 78 коп. заборгованість за кредитом та судовий збір у розмірі 1411,76 грн, а всього - 17082 грн. 54 коп.

В задоволенні інших позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 15 квітня 2021 року засобами поштового зв`язку представник відповідача - адвокат Шумейко Я.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова і повністю відмовити у задоволенні позову.

Вказав, що суд не надав належної оцінки наявним у справі доказам, якими не підтверджені підстави позову, порушив норми цивільного матеріального процесуального права, та на обґрунтування скарги повторив наведені в суді першої інстанції доводи відзиву на позовну заяву.

При цьому визнаючи факт підписання довідки про умови кредитування відповідачем, вказав, що вона не доводить факт надання відповідачу кредиту та видачу кредитної картки.

Вважає, що суд порушив принцип змагальності сторін. У порушення вимог ч. 2 ст. 83 ЦПК України, згідно якої на позивача покладено обов`язок вчасного подання доказів разом з позовом, та всупереч положенню ч.ч. 1-3, 5 ст. 12, ст. 13 ЦПК України суд самостійно витребував у позивача додаткові докази, виписку по рахунку, довідку про видачу кредитних ресурсів, які внаслідок таких процесуальних порушень не мають враховуватися судом. Крім того, внаслідок спливу визначених судом для цього процесуального строку на день подачі позивачем відзиву на позов, він згідно ч. 2 ст. 126 ЦПК України має бути залишений без розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надійшов.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду в частині задоволених позовних вимог про стягнення тіла кредиту не оспорюється, а тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону та фактичним обставинам справи відповідає не в повній мірі.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг банку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

За встановлених обставин суд першої інстанції прийшов до висновку, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису відповідача, їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети, а тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Представник позивача надав суду копію інформації про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту від 01.03.2018 року (а.с.11-12). Суд узяв до уваги, що ця інформація датована 01.03.2018 року, а анкета заява була підписана відповідачем 23.12.2015 року, тобто до дати умов кредитування та орієнтовної загальної вартості кредиту. Згідно до розрахунку банку, заборгованість за кредитом виникла в 2018 році, тобто з моменту підписання вказаної інформації про умови кредитування.

При цьому суд вказав, що з моменту підписання анкети-заяви жодні відомості, які б свідчили про рух коштів по рахунку відповідача з 23.12.2015 року у справі відсутні.

Крім того, вказана інформація зі сторони банку підписана не встановленою особою. Тому суд вважав, що вказана інформація про умови кредитування не є належним, допустимим, достатнім доказом, який би підтверджував факт укладання між сторонами кредитного договору.

Беручи до уваги вищевикладене, висновки суду про те, що позивач не довів факт укладання між сторонами по справі кредитного договору, а отже позивач не довів своїх вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості по процентам за користування кредитними коштами, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по простроченим відсоткам у розмірі 1104,21 грн. та заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит у розмірі 6557, 52 грн, за їх недоведеності.

Отримані та використані позичальником кошти, згоду на отримання яких надав відповідач за Анкетою-заявою від 23.12.2015 року, останній в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернув. Згідно до розрахунку заборгованості, наданого банком, станом на 24.09.2020 року відповідач має заборгованість за тілом кредиту у розмірі 15670,78 грн.

Тому з посиланням на частину другу статті 530ЦК України, згідно якої у разі невизначеності строку (терміну) виконання боржником свого обов`язку, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час.

Неповернення позичальником отриманих коштів за вимогою Банку свідчить про порушення прав позивача, тому суд вважав обґрунтованими позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення з відповідача на користь позивача отриманих відповідачем та використаних ним коштів за Анкетою-заявою від 23.12.2015 року у розмірі 15670 грн. 78 коп. При цьому суд не знайшов підстав для стягнення заборгованості за відсотками та за нарахованими відсотками на прострочений кредит, з огляду на недоведеність факту укладення між сторонами кредитного договору.

Посилання відповідача на сплив строку позовної давності, суд не взяв до уваги, оскільки згідно розрахунку банку заборгованість за тілом кредиту виникла з 01.03.2018 року, а позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача 26.10.2020 року, тобто в межах строку позовної давності. Крім того, суд не взяв до уваги і те, що 25.04.2018 року, 26.05.2018 року, 26.06.2018 року, 26.07.2018 року, 09.08.2018 року і в подальшому відповідачем вносилися кошти на погашення заборгованості, а тому у відповідності до вимог ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Вказані обставини не спростовують висновків суду про часткове задоволення позовних вимог. При цьому суд врахував, що відповідач, згідно виписки по рахунку, до певного часу брав у позивача кошти і повертав їх банку, що підтверджує факт отримання відповідачем коштів від банку і про згоду із встановленим йому лімітом.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду про недоведеність позову про стягнення прострочених відсотків (процентів).

Судом встановлено, що 23.12.2015 року відповідач ОСОБА_1 в присутності представника Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» надав представнику банку інформацію про себе і підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку. В даній анкеті-заяві зазначено, що відповідач ознайомився з умовами і Правилами надання банківських послуг, тарифами Приватбанку. Відповідач погодився, що дана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами складають Договір про надання банківських послуг. Вказана Анкета-заява була підписана і представником банку (а.с.10)

За розрахунком банку станом на 24.09.2020 року виникла заборгованість у розмірі 23332 грн. 51 коп., яка складається з наступного: 15670 грн. 78 коп. заборгованість за кредитом; 1104 грн. 21 коп. - заборгованість за простроченими відсотками; 6557 грн. 52 коп. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит. (а.с. 5-7).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Всупереч вказані нормі ст. 89 ЦПК України суд першої інстанції не з`ясував, що за текстом підписаної відповідачем вищевказаної Анкети-заяви від 23.12.2015 відповідач ознайомився із договором про надання банківських послуг до його укладення і згоден з його умовами, примірник договору про надання банківських послуг він згодний отримати самостійно шляхом роздруківки з офіційного сайту www.privatbank.ua. Відповідач зобов`язався виконувати Умови та Правила надання банківських послуг, а також регулярно самостійно знайомитися із змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua. Умови кредитування, відомості про сукупну вартість кредиту йому роз`яснені і зрозумілі (рекламний бланк з тарифами, правилами користування основними умовами обслуговування і кредитування ним отриманий). Вказана Анкета-Заява підписана сторонами (а.с. 10).

Відповідач зміст вказаного документа та факт його підписання не спростовував.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст. 509 ЦК України Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема із договорів.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

За змістом згаданої Анкети-заяви сторони дійшли згоди щодо Умов та Правил договору кредиту, з якими відповідач ознайомився до підписання, а свій примірник зобов`язався отримати самостійно із відповідного сайту банка в мережі Інтернет. Умови кредитування, відомості про сукупну вартість кредиту йому роз`яснені і зрозумілі (рекламний бланк з тарифами, правилами користування основними умовами обслуговування і кредитування ним отриманий). При цьому відповідач не заявляв в суді, та у справі відсутні докази того, що він не зміг з поважних причин виконати досягнуту між сторонами угоду про самостійне отримання примірника Умов та Правил надання банківських послуг та у подальшому самостійно слідкувати за їх зміною. Виходячи із загальних засад цивільного законодавства, визначених у п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, справедливості, добросовісності та розумності відповідач при таких умовах не вправі посилатися на те, що позивач не надав йому необхідної для свідомого укладення договору кредиту інформації.

Тому колегія суддів за нерелевантністю у даному випадку не вбачає передбачених п. 4 ст. 263 ЦПК України підстав для урахування у даній справі правового висновку, який був висловлений ВП ВС у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц (провадження № 14-131цс19) щодо неможливості застосування до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634ЦКУкраїни, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим Акціонерним товариством Комерційний Банк «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин. У даній справі сторони домовилися, що відповідач зобов`язаний слідкувати за такими змінами.

Тому за відсутності даних про те, що він не зміг виконати свій обов`язок з вини позивача, або з інших підстав, які можуть виправдати його бездіяльність, слід визнати, що відповідач у даному випадку не позбавлений процесуальної можливості відповідно до принципів диспозитивності та змагальності, ст.ст. 12, 13 ЦПК України, спростовувати надані позивачем докази на підтвердження позову. Зокрема: розрахунок заборгованості, довідки про отримання від банка кредитної картки за підписаним договором кредитування б/н, зі строком дії до 12/21; інформацію про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, наданого виходячи з обраними умовами кредитування; Витяг З Тарифів обслуговування кредитних карт; Умови та Правила надання банківських послуг (а.с. 5-8, 11-12, 13-66 т.1).

Таким чином, банк при підписанні Анкети-Заяви у даному випадку виконав свій обов`язок та надав відповідачу усі необхідну інформацію щодо істотних умов договору, які містяться в Умовах та Правилах надання банківських послуг, тарифами банку для укладення договору кредиту.

При цьому відповідач всупереч своїх процесуальних обов`язків, передбачених ст.ст. 12, 81 ЦПК України, надані позивачем на підтвердження позовних вимог докази не спростував.

Згідно ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

З урахування того, що сторони внаслідок підписання Анкети-заяви досягли домовленості про самостійне отримання відповідачем свого примірника Умов та Правил надання банківських послуг слід вважати застосованими у даній справі норми статті 634 цього Кодексу щодо договору приєднання, яким є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

В анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 23.12.2015 року, процентна ставка не зазначена.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому відповідач не спростував, що під час дії договору кредиту діяли надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов (а.с.13-66), на які посилається представник позивача, що не з ними він ознайомився і погодився підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.

Відповідно до ч. 7 ст. 82 ЦПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду, а згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Тому колегія суддів відхиляє посилання у доводах скарги на практику касаційного суду, яка не є релевантною до обставин цієї справи, про те, що Приватбанк, як видавник Умов і Правил банківських послуг може діяти недобросовісно та надати неналежний чи недостовірний доказ у формі роздруківки зі свого сайту в мережі Інтернет.

У цьому питанні колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ст. 100 ЦПК України роздруківка із сайту позивача є належним доказом.

Відповідно до ч. 5 ст. 100 ЦПК України якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Так, суд першої інстанції відповідно до вказаної норми ч. 5 ст. 100 ЦПК України виходячи зі змісту письмових заперечень відповідача обґрунтовано витребував у позивача додаткові докази (вих. № Б-27 від 18.01.2021), а.с. 119-б т.1.

Такі дії суду відповідають вимогам ч. 2 ст. 2 ЦПК України про те, що суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі та не порушують, а узгоджують та гармонізують з цією метою дію принципів диспозитивності та змагальності у цивільному судочинстві, що відповідає принципу пропорційності, ст. 11 ЦПК України.

З цих підстав колегія суддів відхиляє наведені з цього приводу доводи скарги, та погоджується з судом першої інстанції, який взяв до уваги докази, які надійшли на його запит від відповідача у формі належним чином посвідчених копій, а саме: виписка по кредитному рахунку клієнта, а також - розрахунок заборгованості, довідку про отримання від банка кредитної картки за підписаним договором кредитування б/н, зі строком дії до 12/21; інформацію про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, наданого виходячи з обраними відповідачем умовами кредитування, з його підписом; витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт; Умови та Правила надання банківських послуг (а.с. 1-74 т. 2).

Однак при цьому суд першої інстанції помилково вважав, що вказані документи, які відповідають вимогам ст.ст. 77-80 ЦПК України щодо належності, допустимості та достовірності не підтверджують факт укладення договору кредиту на зазначених у позові умовах.

Відповідно до ст. ст.12,13, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 23 грудня 2015 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №б/н шляхом підписання анкети-заяви позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

У заяві зазначено, що відповідач погоджується з тим, що дана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та Банком договір про надання банківських послуг, екземпляр якого він отримав шляхом самостійного роздрукування.

На підтвердження виникнення між сторонами у справі кредитних правовідносин, Банк, окрім заяви позичальника, надав Паспорт споживчого кредиту, підписаний ОСОБА_1 (а.с.11-12 т.1).

За умовами укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем кредитного договору від 23 грудня 2015 року Банком надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у порядку та розмірі встановленому цим договором.

Згідно наданого Банком розрахунку станом на 24.09.2020 року становить в загальному розмірі 23332 грн. 51 коп., яка складається з наступного: 15670 грн. 78 коп. заборгованість за кредитом; 1104 грн. 21 коп. - заборгованість за простроченими відсотками; 6557 грн. 52 коп. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України.

Обґрунтовуючи свої вимоги в частині стягнення прострочених відсотків, банк посилався на Паспорт споживчого кредиту, у якому зазначені умови кредитування та який підписаний відповідачем (а.с. 11-12 т.1, 12-13 т. 2).

Оскільки в указаних вище документах, підписаних відповідачем, визначений розмір процентної ставки за користування кредитом, судова колегія вважає, що сторони погодили умови договору кредиту в частині розміру процентів за користування кредитом за порушення зобов`язань за договором. Тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.

Відповідно до п.4 Паспорту процентна ставка за межами пільгового періоду встановлюється у розмірі 43,2% для карт Універсальна та 42% для карт Універсальна ГОЛД; п.6 Паспорту передбачено, що процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту встановлюється в розмірі 86,4% для карт Універсальна та 84 % для карт Універсальна ГОЛД

Згідно наданого позивачем розрахунку, який відповідач належними і допустимими письмовими доказами не спростував, заборгованість за простроченими відсотками складає 1104,21 грн.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки строк кредитування не сплив (строк дії кредитної картки до 31.12.2021 року), правові підстави для стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України у даному випадку відсутні і тому в цій частині позов дійсно не доведений.

Наведене свідчить, що висновок суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для стягнення з відповідача за кредитним договором процентів за користування кредитом зазначеному у Паспорті кредиту розмірі, не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам у справі.

Посилання апелянта про те, що розрахунок заборгованості не є належним та достовірним доказом наявності між сторонами кредитних правовідносин та заборгованості, оскільки складений позивачем на власний розсуд та не підтверджений первинними бухгалтерськими документами, колегія суддів не приймає, оскільки матеріали справи містять виписку з банківського рахунку клієнта-відповідача за кредитним договором б/н, яка є первинним бухгалтерським документом і є належним і допустимим доказом щодо заборгованості за кредитним договором, який не був спростований відповідачем.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св18), від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц (провадження № 61-16754св19), який суд апеляційної інстанції враховує відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Оскільки висновки суду не відповідають матеріалами справи, суд помилився із застосуванням норм процесуального і матеріального права, тому відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України доводи скарги знайшли своє часткове підтвердження, оскаржене рішення суду підлягає частковому скасуванню із ухваленням нового рішення суду про задоволення позову в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками (процентами).

Стягненню з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість по процентах за користуванні кредитом в розмірі 1104,21 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України відбувається перерахунок сплачених судових витрат, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що сума сплаченого позивачем судового збору за звернення до суду з позовом становить 2 102,00 грн., за подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції становить 3 153,00 грн. (а.с. 74 т.1, а.с.98 т.2).

Сума судового збору, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» пропорційно задоволеним позовним вимогам, становить 2465,43 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Шумейка Ярослава Віталійовича задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 16 березня 2021 року скасувати в частині відмови у позові про стягнення заборгованість за простроченими відсотками та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360570) 1104 грн. 21 коп. заборгованості за кредитним договором за простроченими відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 2465,43 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і, і може бути оскаржена лише у передбачених п. 2 ч.3 ст. 389 ЦПК України випадках.

Повний текст судового рішення виготовлено 05 липня 2021 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді І.В.Бурлака.

О.М.Хорошевський.