ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2021 року м. Чернівці

справа № 725/1927/20

провадження №22-ц/822/263/21

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Височанської Н. К.

суддів: Владичана А.І., Перепелюк І.Б.

секретар Собчук І.Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 22 грудня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Нестеренка Є.В.,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

Позовна заява обґрунтована тим, що з 17 вересня 2004 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці 30 серпня 2017 року.

Зазначала, що під час перебування у шлюбі сторони придбали автомобіль марки «MAZDA», модель 626, державний номерний знак НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію ТЗ № НОМЕР_2 , власником якого зазначено відповідача. Вказаний автомобіль вона не бачила з часу розірвання шлюбу з відповідачем, вважає, що автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, а тому один з подружжя може стягнути грошову компенсацію на підставі експертної оцінки своєї частки.

Посилаючись на вказані обставини, позивачка просила суд:

сягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 42 015 грн. в рахунок компенсації вартості Ѕ частини автомобіля марки «MAZDA».

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 22 грудня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що жодною із сторін не надано обов`язкової згоди на отримання грошової компенсації та попередньо не внесено грошової суми на депозитний рахунок суду.

Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження реальної вартості спірного автомобіля і вона не скористалася своїм правом, визначеним ст.43 ЦПК України, для подання клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги та позиції інших учасників

На дане рішення ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Вказує на те, що вона надала належні докази вартості спірного майна подружжя, а відповідач вказані докази не спростував та не заперечував, в той же час суд ці обставини не прийняв до уваги.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Морозова О.Л., просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Позиція апеляційного суду

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню виходячи з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд, застосовані норми права та встановлені обставини

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства, повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із отриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Судом встановлено, що сторони з 17 вересня 2004 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці 30 серпня 2017 року.

Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу 03 листопада 2016 року ОСОБА_2 , тобто під час шлюбу, набув право власності на автомобіль марки «MAZDA», модель 626, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що жодною із сторін не надано обов`язкової згоди на отримання грошової компенсації та попередньо не внесено грошової суми на депозитний рахунок суду.

Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження реальної вартості спірного автомобіля, і вона не скористалася своїм правом, визначеним ст.43 ЦПК України, для подання клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з таких підстав.

За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку.

Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено частиною першою статті 63 та частиною першою статті 65 СК України.

Спірний автомобіль набутий сторонами за час шлюбу та є їхньою спільною сумісною власністю, що не заперечувалось відповідачем та було зазначено ним у відзиві на позовну заяву (Т.2 а.с.39-43). Однак відповідач не погоджувався з визначеною позивачкою його вартістю.

Відповідно до частини 3 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 вказала середньоринкову вартість спірного автомобіля в розмірі 3000 доларів США, що за курсом НБУ становило 84 330 грн та просила стягнути з відповідача на її користь половину його вартості, а саме 42 015 грн.

Указана позивачкою вартість автомобіля жодним чином не спростована відповідачем, що є його процесуальним обов`язком у випадку заперечення позовних вимог щодо стягнення з нього компенсації у зазначеному розмірі.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Позивачка ОСОБА_1 , як один із колишнього подружжя який бажає стягнення на свою користь грошової компенсації половини вартості спільного сумісного майна, виявила свою згоду на присудження їй такої компенсації.

Суд першої інстанції помилково вказав, що для вирішення спірних правовідносин позивачем надано неналежний доказ про вартість спірного автомобіля, оскільки такими діями суд першої інстанції вдався до переоцінки доказів, що призвело до неправильного вирішення спору.

У справі, що розглядається, позивачка як співвласник майна звернулася до суду із вимогою про отримання на свою користь компенсації вартості своєї частки у спільному майні, на підтвердження вартості якого нею було вказано середньоринкову вартість автомобіля подібного за маркою, роком випуску тощо, яка відповідачем не спростована. Крім цього, слід зазначити, що спірний автомобіль не знаходиться в користуванні відповідача і позивач позбавлена можливості зробити реальну оцінку даного автомобіля.

Водночас у відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 зазначав, що на даний час він постійно проживає та працює у Словакії, спірним автомобілем він не користується, тому не заперечував щоб автомобіль перейшов в особисту власність позивачки за умови сплати йому половини встановленої вартості автомобіля, а саме 42 015 грн. У разі відмови від даної пропозиції зазначив, що він готовий сплатити позивачці компенсацію за половину автомобіля в сумі 800 Євро (Т.2 а.с.42).

Висловлюючи згоду на отримання від позивачки компенсації на свою користь у розмірі 42 015 грн., відповідач фактично визнав вартість спірного автомобіля, яка була визначена позивачкою при пред`явленні позову.

Таким чином, оскільки спірний автомобіль був набутий у власність відповідачем під час шлюбу з позивачкою, відтак, є об`єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя, однак, відповідно до статті 183 ЦК України є неподільною річчю, колегія суддів приходить до висновку, що вимога позивачки про стягнення з відповідача на її користь грошової компенсації за належну їй 1/2 частку в спірному автомобілі у розмірі 42 015 грн, відповідає вимогам закону.

Є необґрунтованими посилання суду першої інстанції щодо невнесення жодною із сторін коштів на депозитний рахунок суду.

Відповідно до частин першої, другої статті 71 СК України, частини другої статті 364 ЦК України поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Аналіз змісту положень статті 71 СК України дає підстави для висновку про те, що частини четверта та п`ята цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майні за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку.

Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених ЦК України (стаття 365 цього Кодексу), в першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду.

Такий підхід відповідає закріпленим у статті 7 СК України засадам розумності і добросовісності, оскільки відповідач надає свою згоду на позбавлення його частки у праві власності, отримуючи, у свою чергу, гарантоване грошове відшкодування.

У пунктах 1-3 частини першої статті 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим.

Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки.

ОСОБА_1 звертаючись до суду з позовом просила стягнути компенсацію вартості спільного майна на свою користь, а не виплату такої компенсації на користь відповідача, тому в даному випадку положення ч.2 статті 365 ЦК України щодо попереднього внесення коштів на депозитний рахунок суду не застосовуються.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому рішення суду слід скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Щодо розподілу судових витрат

Згідно із частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Враховуючи, що колегія суддів задовольняє позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати понесені за подання до суду позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 2102 грн., з яких: 840,80 грн. судовий збір сплачений за подання позовної заяви, 1261,20 грн. судовий збір за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 22 грудня 2020 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити.

Сягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 42 015 гривень в рахунок компенсації вартості Ѕ частини автомобіля марки «MAZDA».

Сягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 2102 гривні.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 24 лютого 2021 року.

Головуючий Н.К.Височанська

Судді: А.І. Владичан

І.Б. Перепелюк