Дата документу 18.02.2021 Справа № 554/5541/20
Провадження №2/554/438/2021
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2021 року м. Полтава

Октябрський районний суд м.Полтави в складі:

головуючого судді Гольник Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Плаксюк І.Ю.,

представника позивача Пихтіної Ю.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м.Полтава цивільну справу за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості з оплати послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води,-

в с т а н о в и в:

Позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості з оплати послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» у розмірі 21185,61 грн.

Згідно з ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 09.07.2020 року відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідачем 31.07.2020 надано до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що ОСОБА_2 не проживає в Україні, а тому не користується послугами «Полтаватеплоенерго». Заперечував укладення з «Полтаватеплоенерго» договору. Водночас вказував, що він не отримував послуги теплопостачання належної якості. У зв`язку з цим, просив відмовити у позовних вимогах.

Позивач надав 24.09.2020 року відповідь на відзив, в якому зазначив, що підприємство надає послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в квартиру АДРЕСА_1 на підставі Договору про надання послуг теплопостачання, укладеного з ОСОБА_1 від 25.09.2008 року. Підприємство звернулося 27.02.2020 року з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за період з 01.02.2017 по 01.01.2020, яка з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних складала 18943,28 грн. Ухвалою суду м.Полтави від 19.03.2020 року у видачі судового наказу було відмовлено, що не позбавляє підприємство права звернутися з вимогами вказаними у заяві про видачу судового наказу в порядку позовного провадження з додержанням загальних правил щодо пред`явлення позову. Тому перебіг строку позовної давності був перерваний шляхом подання заяви про видачу судового наказу. Водночас у вказаний період, а саме з 01.02.2017 по 01.05.2020 перевірка якості послуг за зверненням відповідачів жодного разу не проводилась. Акти-претензії, оформлення якого є обов`язковою умовою для прийняття рішення про проведення/не проведення перерахунку, також відсутні. Також до відзиву на позов відповідачем ОСОБА_1 не було надано жодних доказів, які б підтверджували неякісне надання підприємством «Полтаватеплоенерго» послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за період заявлених позовних вимог.

У судовому засіданні представник позивача подав заяву про збільшення позовних вимог, просив стягнути з відповідачів заборгованість за послуги теплопостачання за період з 01.02.2017 року по 01.12.2020 року в сумі 17313,85 грн., інфляційні втрати в розмірі 2484,49 грн. та трьох відсотків річних в розмірі 1357,55 грн.

Відповідач у судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що він сплачує за послуги, надав квитанцію про сплату 13500 грн. Підтвердив у судовому засіданні, що він є власником квартири, а його син ОСОБА_2 вже кілька років не проживає в України, оскільки навчається у Польщі. Відповідач просив застосувати строк позовної давності.

Відповідач, ОСОБА_2 , будучи повідомленим про розгляд справи судом за адресою, яка є зареєстрованим у встановленому законом порядку його місцем проживання, відзив на позовну заяву та будь-які клопотання до суду не подавав.

Суд, заслухавши представника позивача та відповідача ОСОБА_1 , дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків.

Судом встановлено, що позивач ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» надавав послуги з теплопостачання за адресою: АДРЕСА_2 , але в період з 01.02.2017 року по 01.12.2020 року плата за послуги в повному обсязі не вносилася, утворилася заборгованість за вказаний період в розмірі 17313,85 грн., нараховано індекс інфляції в сумі 2484,49 грн та 3% річних в сумі 1357,55 грн. Розмір заборгованості підтверджується доданими до позову розрахунками.

При цьому розрахунок вартості послуг відповідає затвердженим тарифам.

Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги береться за затвердженими в установленому порядку тарифами. Статтями 64, 68 ЖК України передбачено обов`язок відповідачів своєчасно вносити плату за комунальні послуги.

Статтею 162 ЖК України передбачено обов`язок особи, як власника квартири, своєчасно вносити плату за комунальні послуги.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено законом або договором.

За нормами ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна.

Як встановлено судом, відповідно до Виписки з домової книги КП «ЖЕО № 2» від 28. 11. 2012 (а.с. 5) за адресою: АДРЕСА_2 проживають та зареєстровані 3 особи, в тому числі відповідачі: ОСОБА_1 , власник, та ОСОБА_2 . Обставина про те, що вказана квартира належить на праві власності ОСОБА_1 підтверджена останнім у судовому засіданні.

Оскільки відповідач, покладені на нього як споживача, обов`язки належним чином не виконував, за отримані послуги не сплачував, то утворилася заборгованість за послуги централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за період з 01.02.2017 року по 01.12.2020 року в розмірі 17313,85 грн.

Після подання позовної заяви до суду відповідачем ОСОБА_1 сума боргу частково погашена, згідно з квитанцією від 16.02.2021 року відповідачем сплачено 13500 грн.

У зв`язку з погашенням частини боргу відповідачем, що свідчить про фактичне визнання ним позовних вимог, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягає стягненню сума заборгованості за послуги з теплопостачання в сумі 3813,85 грн.

При вирішенні питання щодо стягнення 3 % річних та розрахованої суми інфляції суд виходить з такого.

Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг, регулює Закон України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 10 ч. 2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач зобов`язаний у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг.

Така ж відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за надання послуг з теплопостачання встановлена у п. 23 Правил та п. 20 Типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.

Відповідно до загальних умов виконання зобов`язання, установлених ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

З огляду на викладене правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання послуг теплопостачання, є грошовим зобов`язанням, у якому, серед інших прав і обов`язків сторін на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги.

Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Закріплена ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, встановлених у ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тому є необґрунтованими посилання відповідача на Закон України «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредиторами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19» (набрав чинності 04.07.2020), якими розділи «Прикінцеві та перехідні положення» Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України доповнено нормами, зміст яких врегульовує відносини між позичальником, якому було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України (копія додається). Дія вказаних норм не розповсюджується на правовідносини між боржником (споживачем), який прострочив виконання грошового зобов`язання, та теплопостачальною організацією, на користь якої боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, в даному випадку, по оплаті за спожиті послуги, оскільки поширюється лише на споживчі кредити, які видаються не лише банками, але й фінансовими компаніями.

На підставі викладеного суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення позовні вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_1 , як власника майна, на користь позивача заборгованості за надані послуги, а саме залишок несплаченої заборгованості за послуги теплопостачання, яка утворилася за період з 01.02.2017 року по 01.12.2020 року у розмірі 3813,85 грн, нарахований індекс інфляції в сумі 2484,49 грн та 3% річних в сумі 1357,55 грн., всього - 7655,89 грн.

У зв`язку з цим, суд приходить до висновку про відмову про стягнення заборгованості за послуги з відповідача ОСОБА_2 .

Вирішуючи заяву ОСОБА_1 про застосування позовної давності, суд виходить з такого.

Судом встановлено, що 27.02.2020 року підприємство звернулося до Октябрського районного суду м.Полтави з заявою про видачу судового наказу щодо стягнення з відповідачів заборгованості за послуги теплопостачання за вказаною адресою за період з 01.02.2017 по 01.01.2020, яка з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних складала 18943,28 грн.

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 19.03.2020 року по справі № 554/1608/20 у видачі судового наказу було відмовлено, що не позбавляє підприємство права звернутися з вимогами вказаними у заяві про видачу судового наказу в порядку позовного провадження з додержанням загальних правил щодо пред`явлення позову.

У відповідності до статті 264 Цивільного кодексу України позовна давність переривається пред`явленням позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Враховуючи, що судовий захист права може бути реалізовано, як в позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу, як особливої форми судового рішення, подання заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом II Цивільного процесуального кодексу України, перериває перебіг строку позовної давності.

Така ж правова позиція висловлена Верховним судом України в постанові від 21.01.2015 року у справі № 6-214цс14, яка в силу статті 417 ЦПК України є обов`язковою для судів.

Заява відповідача про неналежну якість позивачем послуг не підтверджена жодними належними та допустимими доказами.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а саме понесені судові витрати зі сплати судового збору за подання цього позову в розмірі 2102 грн.

Керуючись ст. ст. 264, 265 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позов Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості з оплати послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» заборгованість за послуги з теплопостачання, яка утворилась за період з 01.02.2017 по 01.12.2020 з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних, в загальному розмірі 7655,89 грн

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» понесені судові витрати в розмірі 2102 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду через Октябрський районний суд м. Полтави шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через відповідний суд, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відомості про учасників, які брали участь у справі:

Позивач: Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Полтаватеплоенерго», , місце знаходження: 36008, м. Полтава, вул. Комарова, 2а.

Відповідач 1: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований: АДРЕСА_2 .

Відповідач 2: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 03.03.2021 року у зв`язку з перебуванням судді у відрядженні з 28.02.2021 по 02.03.2021 р.

Суддя Л.В.Гольник