ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5294/21 Справа № 212/1385/19 Суддя у 1-й інстанції - Власенко М. Д. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2021 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

сторони справи :

позивач ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на заочне рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 травня 2019 року, ухваленого суддею Власенком М.В. в м.Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 23 травня 2019 року,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, посилаючись на те, що син ОСОБА_3 навчається на першому курсі денної форми навчання на контрактній основі Київського університету культури, ІV рівня акредитації, термін навчання з 01 вересня 2018 року до 30.06.2022 року. Син знаходиться на повному її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання повнолітнього сина не надає, у зв`язку з чим їх син потребує матеріальної допомоги на час навчання. У зв`язку із чим вимушена звернутися до суду із даним позовом.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 травня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини задоволені.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 18 лютого 2019 року, на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 народження, до завершення ним навчання у Київському університеті культури, ІV рівня акредитації але не довше ніж до досягнення віку 23-х років.

Рішення про стягнення аліментів в межах платежу за один місяць, допущено до негайного виконання.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у сумі 768,40 гривень на користь держави.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права, ставить питання про його скасування з ухваленням нового рішення про повну відмову у задоволенні ОСОБА_1 у задоволенні її позовних вимог.

При цьому, скаржник зазначає, що при ухвалені заочного рішення суд не врахував обставини, що мають істотне значення для справи, а саме те, що батьки мають рівні права та обов`язки, зокрема, що стосується і утримання дітей, вказує, що суд, стягнувши з нього ј ч. аліментів на утримання їх з позивачем повнолітнього сина переклав обов`язок по утриманню дитини тільки на батька. Окрім того, відповідач зазначає, що суд не було враховано той факт, що у нього на утриманні перебуває хвора матір, яка отримує пенсію за віком, не враховано і те, що за рішенням суду з нього на користь позивача стягнуто аліменти в розмірі 1/6 ч. заробітку на утримання їх неповнолітнього сина ОСОБА_4 (рішення суду від 31.10.2017 у справі №212/2015/17). Вказує, що судом не досліджено, які витрати має повнолітній син у період навчання і відповідно в якому грошову розмірі потребує щомісячне утримання.

Окрім того, відповідач вказує, що оскільки їх повнолітній син навчається в іншому місті і не мешкає в період навчання із матір`ю, позов повинен був подати він, а не ОСОБА_1 , яка на його думку є неналежним позивачем по справі.

Також, відповідач вказує і на те, що ухвалюючи заочне рішення, суд належним чином не перевірив належне повідомлення відповідача, зазначаючи, що в період часу з моменту подачі позову до суду і до ухвалення судового рішення він був відсутній на Україні, оскільки з 11.02.2019 року покинув межі України, виїхавши в райони Крайньої півночі на заробітки та повернувся на України лише 28 листопада 2019 року.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є рідним сином відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.9).

ОСОБА_3 є студентом першого курсу денної форми навчання на контрактній основі Київського університету культури, ІV рівня акредитації. Навчається з 01.09.2018 року до 30.06.2022 року, що підтверджується довідкою від 13.02.2019 р. №568 (а.с.10).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про повне задоволення позовних вимог, керуючись нормами ст.ст.183, 191, 199 СК України дійшов висновку, що оскільки повнолітній син відповідача продовжує навчання,доцільно стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу відповідача, щомісячно, починаючи з дати звернення до суду, з 18 лютого 2019 року та до припинення навчання, але не більше ніж до досягнення сином двадцяти трьох років.

Проте, колегія суддів не може у повному обсязі погодитись з таким висновком суду першої інстанції і частково погоджується із доводами відповідача, з огляду на таке.

За вимогами ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення наведених вимог закону не дотримався.

Суд першої інстанції, ухвалюючи заочне рішення виходив з того, що 23 травня 2019 року позивачка у судове засідання не з`явилась, надала заяву про проведення судового засідання у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явися, про розгляд справи повідомлений своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомив.

Перевіряючи доводи відповідача щодо його неналежного повідомлення про дату, час і місце засідання суду, колегія суддів встановила, що вони не спростовуються наявними в справі матеріалами.

Відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставляння судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Так з копії супровідного листа на а.с.24 вбачається, що 30 березня 2019 року суд першої інстанції за вих.№13016 надсилав рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення на адресу відповідача ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) копію ухвали про відкриття провадження, копію позовної заяви з додатками, які не були вручені адресату та повернулися до суду першої інстанції 15 травня 2019 року, при цьому відмітка поштового відділення про причини повернення на конверті відсутня, адреса отримувача перекреслена, що підтверджено наявною у справі копією супровідного листа та поштовим конвертом (а.с. 25).

Судова повістка про виклик відповідача в судове засідання на 09:45 годин 23.05.2019 виготовлена 22.04.2019 повернута до суду поштовим відділенням 15.05.2019 з відміткою «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення», отримана судом 22 травня 2019 року (а.с.30).

Суд апеляційної інстанції не може погодитись із висновком суду першої інстанції про належне повідомлення відповідача, з огляду на те, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення» не є доказом належного повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи і не свідчить про відмову сторони від одержання повістки чи про її незнаходження за адресою, повідомленою суду стороною, що узгоджується із правовою позицією висловленою у постановах Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №752/11896/17-ц та від 20 червня 2018 року у справі №127/2871/16-ц.

Отже, приписи ЦПК України не дозволяють дійти висновку, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення- «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення» є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи, тому колегія суддів у цій частині погоджується із доводами апеляційної скарги відповідача щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення з ухваленням нового рішення.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 лютого 2021 року заява ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 травня 2019 року залишена без задоволення.

Відповідно до ст.198 Сімейного кодексу України (далі -СК України) батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Статтею 199 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини, суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

У пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції правильно визначився із правовідносинами, які виникли між сторонами і відповідно до норм ст.199 СК України дійшов вірного висновку про зобов`язання батьків утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, а відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу та вірно визначив період його навчання.

Цей висновок суду також узгоджується з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п.20 Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року.

Однак, визначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції не в повній мірі врахував вимоги ч.1 ст.200 СК України, відповідно до якої суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України, а також роз`яснень, наведених Пленумом Верховного Суду України в п.17 вищевказаної Постанови.

В частині 1 ст.182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Крім того, згідно ч.2 ст.200 СК України, при визначенні розміру аліментів, який підлягає стягненню з одного з батьків, суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Однак, визначаючи розмір аліментів, що підлягає стягненню з відповідача у розмірі 1/4 частини, суд першої інстанції не навів жодних аргументованих мотивів, чому саме такий розмір аліментів належить до стягнення з відповідача.

Натомість, як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 сплачує на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 1/6 ч. всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, що підтверджено довідкою державного виконавця Івашиної Д.В. (а.с.52).

За таких обставин, враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, заочне рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 травня 2019 року скасувати, ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, визначивши розмір аліментів, які підлягають щомісячному стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 - 1/8 частину усіх видів доходу відповідача.

Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, яка звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому у відповідності до норм ст.141 ЦПК України судовий збір в дохід держави в розмірі 768,40 грн. підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_5 задовольнити частково.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 травня 2019 року скасувати, ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_2 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) аліменти в розмірі 1/8 частини від усіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 18 лютого 2019 року, на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 народження, до завершення ним навчання у Київському університеті культури, ІV рівня акредитації але не довше ніж до досягнення віку 23-х років.

Рішення про стягнення аліментів в межах платежу за один місяць, допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судовий збір у сумі 768,40 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 01 липня 2021 року.

Головуючий:

Судді