Дата документу 23.02.2021 Справа № 320/3017/16-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 320/3017/16-ц
Провадження №22-ц/807/511/21
Головуючий в 1-й інстанції Ковальова Ю.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2021 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,
секретарБабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 листопада 2020 року, постановлену у м. Мелітополь у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участю третьої особи: Мелітопольської міської ради Запорізької області про усунення перешкод у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участю третьої особи: Мелітопольської міської ради Запорізької області про усунення перешкод у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою.

Через канцелярію суду 14.09.2020 від ОСОБА_5 надійшло клопотання про закриття провадження по цивільній справі №320/3017/16-ц за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участю третьої особи: Мелітопольської міської ради Запорізької області про усунення перешкод у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою на підставі п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. ОСОБА_5 посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_3 . Після її смерті він подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, вважає, що у даних правовідносинах правонаступництво не допускається, тому провадження у справі підлягає закриттю.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 листопада 2020 року, клопотання відповідача ОСОБА_5 про закриття провадження у справі - залишено без розгляду.

Закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участю третьої особи: Мелітопольської міської ради Запорізької області про усунення перешкод у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою в частині відповідачки ОСОБА_3 .

Продовжено розгляд цивільної справи за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , за участю третьої особи: Мелітопольської міської ради Запорізької області про усунення перешкод у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою.

Судове засідання по справі призначено на 17 грудня 2020 о 14 годині 00 хвилин.

Викликати в судове засідання сторони по справі.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції в частині закриття провадження у справі у відношенні відповідачки ОСОБА_3 , ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок переходить право користування на земельну ділянку, на якій він розміщений. Таким чином, до спадкоємців ОСОБА_3 переходить право користування земельною ділянкою та житловим будинком, яке є майновим правом та допускає правонаступництво.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В силу вимог ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про смерть, виданого Мелітопольським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що складено відповідний актовий запис № 1239.

Постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі в частині вимог до відповідачки ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що даному випадку між сторонами виник спір з приводу усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та не стосується порушення майнових прав відповідача ОСОБА_3 , а тому спірні правовідносини не допускають процесуальне правонаступництво.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не погоджується, виходячи з наступного.

За приписом ст.255 ч.1 п.7 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтями 1218,1219 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) право на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

При визначенні обсягу спадщини слід виходити з презумпції того, що права та обов`язки, суб`єктом яких був спадкодавець, у зв`язку з відкриттям спадщини, переходять до його спадкоємців. Але, передусім закон вказує, що до складу спадщини не включаються особисті немайнові права, оскільки вони не пов`язані з майновими відносинами.

Процесуальне правонаступництво - це заміна сторони або третьої особи (правопопередника) іншою особою (правонаступником) у зв`язку з вибуттям із процесу суб`єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки правопопередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього.

Підставою процесуального правонаступництва є наступництво в матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони, зокрема, внаслідок смерті, зі спірних чи встановлених судом правовідносин майнового характеру. При процесуальному правонаступництві всі процесуальні дії, виконані попередником, є обов`язковими для правонаступника.

У позовному провадженні процесуальне правонаступництво відбувається в тих випадках, коли права або обов`язки одного із суб`єктів спірного матеріального правовідношення в силу тих або інших причин переходять до іншої особи, яка не брала участі у цьому процесі.

Отже, процесуальне правонаступництво тісно пов`язане з матеріальним, оскільки процесуальне правонаступництво передбачає перехід суб`єктивного права або обов`язку від однієї особи до іншої в матеріальному праві. При цьому незалежно від підстав матеріального правонаступництва, процесуальне правонаступництво допускається лише після того, як відбудеться заміна в матеріальному правовідношенні.

Предметом спору єусунення перешкод у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою. Спір між сторонами виник з приводу користування будинком та земельною ділянкою на межі двох домоволодінь між співвласниками таких володінь, тобто вказані правовідносини нерозривно пов`язані з правом власності, будь-то користування, володіння чи розпорядження, а відповідно майновим правом, в зв`язку з чим дані спірні правовідносини допускають правонаступництво.

Відповідно до ст.55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених п.1,3 ч.1 ст.251 цього Кодексу до залучення до участі у справі правонаступника чи законного представника.

У такому випадку, суду необхідно було зупинити провадження у справі до спливу шестимісячного строку на прийняття спадщини з дня смерті спадкодавця, встановити наявність або відсутність спадкоємців померлої ОСОБА_3 і в разі їх наявності вирішити питання про їх залучення до участі у справі. Оскільки на даний час цей строк вже сплинув, тому суд витребувавши у нотаріуса копію спадкової справи повинен встановити і притягнути до участі у справі правонаступників померлої сторони.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що спірні правовідносини не допускають правонаступництва, не вирішив питання про залучення до участі у справі правонаступників та необґрунтовано закрив провадження у справі.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 09 листопада 2020 року у цій справі скасувати в оскаржуваній частині, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 25 лютого 2021 року.

Головуючий, суддя-доповідач С.В. Кухар

судді: О.В. Крилова

О.З. Поляков