РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2021 року

м. Рівне

Справа № 569/7101/20

Провадження № 22-ц/4815/156/21

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Шимківа С.С.,

суддів: Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» в особі Рівненської дирекції Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія»,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 вересня 2020 року (ухвалене у складі судді Харечка С.П.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» в особі Рівненської дирекції Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення шкоди завданої майну в ДТП,-

в с т а н о в и в :

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» в особі Рівненської дирекції Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення шкоди завданої майну в ДТП.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 18 листопада 2019 року на нерівнозначному перехресті вул. Київська-Федорова в м. Рівне сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої відбулося зіткнення автомобіля «Opel Zafira» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням позивача ОСОБА_1 та автомобіля «Fiat Doblо» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 .

Вказує, що на даний час матеріали справи №0007027 знаходяться на розгляді в Рівненському ВП УМВС України.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Fiat Doblо» реєстраційний номер НОМЕР_2 застрахована на умовах поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповільності власників наземних транспортних засобів в ПАТ "Українська пожежно-страхова компанія».

Вказує, що внаслідок ДТП пошкоджено автомобіль «Opel Zafira», що належить позивачу на підставі свідоцтва про реєстрацію.

Пояснює, що ним було подано повідомлення про настання страхового випадку в Рівненську дирекцію ПАТ "Українська пожежно-страхова компанія".

Згідно висновку експерта від 08 квітня 2020 року № 003АТ за результатами судової автотехнічної експертизи обставин дорожньо-транспортної пригоди встановлено, що в дорожній обстановці, яка наведена у наданих на дослідження вихідних даних, дії водія автомобіля «Opel Zafira» ОСОБА_1 , невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди, не вбачається.

Натомість, дії водія автомобіля ««Fiat Doblо» ОСОБА_2 не відповідають вимогам пп. 12.4, п. 10.1 та 10.3 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до вищезазначеного висновку судового експерта, вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Opel Zafira» в результаті його пошкодження в ДТП складає 123 703,36 грн. При цьому встановлено економічну недоцільність ремонту пошкодженого автомобіля, в зв`язку із чим матеріальний збиток дорівнює вартості цілого автомобіля.

З метою встановлення вартості автомобіля після ДТП ним було проведено оцінку. Відповідно до звіту про оцінку від 09 квітня 2020 року № 428Е ПП «Експерт-Сервіс-Альфа» ринкова вартість автомобіля «Opel Zafira» після ДТП (працездатних складових) становить 25 967,31 грн.

Вказує, що різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди складає 97 736,05 грн. (123703,36 грн. - 25967,31 грн.). Враховуючи розмір збитку, вважає, що відповідач повинен сплатити йому борг по страховому відшкодуванню в сумі 97 736,05 грн..

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 23 вересня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав належні та допустимі докази того, що ОСОБА_2 були порушені його права та інтереси, за захистом яких він звернувся до суду.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі зазначає, що у рішенні не вказано фактичні обставини, які встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Відсутні мотиви відхилення поданих позивачем доказів. Не надано оцінку доказам, а саме: висновку експерта за результатами судової автотехнічної експертизи обставин дорожньо-транспортної пригоди та матеріалам кримінального провадження. Судом не було з`ясовано факт настання страхового випадку. Відсутні також мотиви з яких суд не застосував норми права на які посилалися сторони, що є грубим порушенням вимог процесуального закону.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 18.11.2019 року на нерівнозначному перехресті вул. Київська-Федорова у м. Рівне сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої відбулось зіткнення автомобіля «Opel Zafira», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням позивача ОСОБА_1 та автомобіля «Fiat Doblо», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

На даний час матеріали справи №0007027 знаходяться на розгляді в Рівненському ВП УМВС України.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Fiat Doblо» реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_2 застрахована на умовах поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ПАТ "Українська пожежно-страхова компанія».

Внаслідок ДТП пошкоджено автомобіль «Opel Zafira», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить позивачу на підставі свідоцтва про реєстрацію.

Позивачем було подано повідомлення про настання страхового випадку в Рівненську дирекцію ПАТ "Українська пожежно-страхова компанія".

Згідно висновку експерта № 003АТ від 08.04.2020р. за результатами судової автотехнічної експертизи обставин дорожньо-транспортної пригоди встановлено, що у дорожній обстановці, яка наведена у наданих на дослідження вихідних даних, дії водія автомобіля «Opel Zafira», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди, не вбачається. Натомість, дії водія автомобіля ««Fiat Doblо», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_2 не відповідають вимогам пп. 12.4, п. 10.1 та 10.3 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно висновку судового експерта №156ЕД від 08.04.2020 р., вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Opel Zafira», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в результаті його пошкодження у ДТП складає: 123 703,36 грн.. При цьому встановлено економічну недоцільність ремонту пошкодженого автомобіля, у зв`язку із чим матеріальний збиток дорівнює вартості цілого автомобіля.

З метою встановлення вартості автомобіля після ДТП було проведено оцінку.

Відповідно до звіту про оцінку №428Е від 09.04.2020 р. ПП «Експерт-Сервіс-Альфа» ринкова вартість автомобіля «Opel Zafira», реєстраційний номер НОМЕР_1 , після ДТП (працездатних складових) становить 25 967,31 грн..

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування», здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до пункту 22.1. статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до частини першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Порядок і умови відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, визначені статтями 1187, 1188 ЦК України.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1188 ЦК України урегульовано питання відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки кожному з їх володільців за рахунок іншого із них.

Відповідно до цієї статті шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що обов`язок відшкодувати завдану іншому володільцю джерела підвищеної небезпеки шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

При цьому вина у завданні шкоди, згідно з положеннями пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України, є обов`язковою умовою для покладення на винну особу відповідальності за майнову шкоду, завдану внаслідок взаємодії транспортних засобів іншому учаснику дорожньо-транспортної пригоди.

Такий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 13 листопада 2019 року в справі № 522/11610/15-ц (провадження № 61-13624св18), в постанові Верховного Суду від 18 листопада 2019 року в справі № 344/9572/16-ц (провадження № 61-17552св18), в постанові Верховного Суду від 20 листопада 2019 року в справі справа № 345/4614/16-ц (провадження № 61-31818св18).

Вимогами цивільного процесуального законодавства суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Тобто, за відсутності встановлення вини учасників ДТП, яке сталося за взаємодії джерел підвищеної небезпеки, до моменту розгляду у суді справи про відшкодування відповідної шкоди, суд, який розглядає справу зобов`язаний установити усі вищезазначені обставини ДТП, зокрема винну особу або ступінь вини кожного з учасників ДТП, для правильного застосування статті 1188 ЦК України.

Разом з тим, згідно вимог ЦПК України, учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову.

У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю.

Спір у даній справі полягає у тому, що відбулося зіткнення двох джерел підвищеної небезпеки і кожна сторона звинувачує одна одну у порушенні ПДР і завданні шкоди.

Пред`явлення позову одним із власників джерела підвищеної небезпеки до іншого не надає йому перевагу у змагальності сторін і не звільняє від обов`язку доведення своїх позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем долучено копію справи №569/544/20 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП, а саме, що 18.11.2019 року на нерівнозначному перехресті вул. Київська-Федорова у м. Рівне сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої відбулось зіткнення автомобіля «Opel Zafira», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням позивача ОСОБА_1 та автомобіля «Fiat Doblо», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

За результатами розгляду вказаних адміністративних матеріалів, Рівненським міським судом Рівненської області від 17 січня 2020 року винесено постанову, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн..

Постановою Рівненського апеляційного суду від 24 березня 2020 року вищевказана постанова була залишена без змін.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - це страхові правовідносини, де об`єктом страхування виступає цивільно-правова відповідальність перед третіми (фізичними і юридичними) особами, яким може бути причинений збиток внаслідок ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу.

Цивільна відповідальність носить майновий характер: особа, яка заподіяла шкоду, зобов`язана повністю відшкодувати збитки потерпілому, тобто третій особі. Підписанням договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів даний обов`язок перекладається на Страховика.

Чинне законодавство, що регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, нерозривно пов`язує момент виникнення обов`язку страховика щодо здійснення виплати страхового відшкодування із настанням страхового випадку.

Так, відповідно до п. 3 ч. 1 cт. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Згідно п. 3 ч. 1 cт. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У cт. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розкрито зміст поняття «страховий випадок». Це дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

ДТП визнається страховим випадком, зокрема, за умови, якщо настала цивільно-правова відповідальність, яка виникає із заподіяння шкоди життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Сукупність умов, за яких може наставати відповідальність у вигляді відшкодування шкоди є складом цивільно-правової відповідальності. До таких умов належать: протиправна поведінка (дія чи бездіяльність) особи; негативний результат такої поведінки - шкода; причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою; вина.

Наявність, відсутність або ступінь вини у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди за участю кількох транспортних засобів встановлюється під час здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Позивачем не надано, а судом не встановлено порушення водієм ОСОБА_2 (цивільно-правова відповідальність якого на дату ДТП була застрахована у ПрАТ «УПСК») правил дорожнього руху, внаслідок якого відбулося зіткнення двох транспортних засобів та його вини.

Тобто, відсутні допустимі докази наявності вини та протиправної поведінки у діях водія ОСОБА_2 , а відтак відсутні підстави для висновку про настання страхового випадку та обов`язку Страховика по відшкодуванню шкоди.

Натомість, судовим рішенням, яке набрало законної сили, винним у даній ДТП визнано позивача.

Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу ст. 110 ЦПК України).

На переконання колегії суддів, висновки експертизи №003АТ від 08.04.2020р. не заслуговують на увагу, оскільки вони суперечать судовому рішенню, яке набрало законної сили та яким встановлена вина ОСОБА_1 у вчиненні ДТП.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою суду. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України.

Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин, підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 23 вересня 2020 року - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Шимків С.С.

Судді: Ковальчук Н.М.

Хилевич С.В.