Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.02.2021 Справа №607/3898/20

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді Грицай К.М.

за участю секретаря судового засідання Стус К.І.,

учасників справи: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

третьої особи ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Управління сім`ї, молодіжної політики та спорту Тернопільської міської ради, ОСОБА_4 про визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Управління сім`ї, молодіжної політики та спорту Тернопільської міської ради, ОСОБА_4 про визначення місця проживання дитини.

В обґрунтування вимог позивач вказує на наступні обставини.Позивач разом з дитиною проживають за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 самостійно забезпечує дитину всім необхідним для повноцінного утримання та розвитку, чого у свою чергу не робить відповідач. Між сторонами наявний спір щодо визначення місця проживання дитини, оскільки ОСОБА_3 бажає переїхати та забрати з собою дитину. Вважає, що визначення місця проживання дитини з батьком не впливатиме на їх взаємовідносини з матір`ю, оскільки визначення місця проживання дітей з одним із батьків не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 березня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Вказав, що їх дочка на даний час проживає із ним за власним бажанням, відповідач проживає окремо, її місце проживання йому невідомо, з відповідача стягуються аліменти на утримання дитини. Визначення місця поживання дитини має значення у зв`язку з тим, що відповідач не давала нотаріально посвідченої згоди на виїзд з кордон дитини для відпочинку, погрожує, що буде проживати в квартирі із іншим чоловіком, де проживає він із дочкою, крім того вона не бажає подарувати свою частку квартирі, яка набута під час шлюбу, дочці, внаслідок чого можуть бути порушені права дитини.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні не заперечила щодо визначення місця проживання дитини з батьком, вказавши, що дитина за власною згодою проживає із батьком, вона проживає в іншому житлі, на пропозицію проживати з нею дочка не погодилась, а вона не наполягала. Під час канікул дочка мала намір їхати на відпочинок за кордон, проте не поїхала через пандемію та карантин.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Управління сім`ї, молодіжної політики та спорту Тернопільської міської ради у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснила, що на даний час проживає із батьком ОСОБА_1 та хоче проживати разом із батьком. Із матір`ю проживати не бажає. Вона дійсно планувала під час канікул поїздку відпочинок за кордон, проте, через пандемію та карантин поїздку скасувала, щодо того, що матір відмовилась давати нотаріально посвідчену згоду на таку поїздку, їй нічого не відомо.

Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини:

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 червня 2005 року, який був розірваний на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 жовтня 2019 року.

В шлюбі у сторін народилась дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , яке видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України 17 лютого 2006 року.

Як вбачається із довідки, яка видана 18 грудня 2019 року ТзОВ «СОВР-1», дитина проживає разом із батьком за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач 07 липня 2020 року направляв лист відповідачу із пропозицією щодо укладення нотаріально засвідченого договору щодо визначення місця проживання дитини, яка залишена без реагування відповідачем.

На підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини Виконавчого комітету Тернопільської міської ради № 262 від 22 жовтня 2020 року, управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради повернуло матеріали справи без висновку органу опіки та піклування. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини з неповнолітньою ОСОБА_5 проведено бесіду, під час якої з`ясовано, що вона бажає проживати з батьком.

Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до наступних висновків.

Частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України передбачено обов`язкову участь органу опіки та піклування при розгляді судом спорів щодо визначення місця проживання дитини. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Відповідно п.3 Постанови КМУ від 24 вересня 2008 р. №866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», органами опіки та піклування є районні, районні у м.Києві та м.Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад (далі - органи опіки та піклування), які відповідно до законодавства провадять діяльність з надання статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківською піклування, встановлення опіки та піклування наддітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківською піклування, із захисту особистих, майнових та житлових прав дітей.

Під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини.

Згідно ч. 3 ст. 160 Сімейного кодексу України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

В силу ч. 1 ст. 161 Сімейного кодекс України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Пленум Верховного Суду України у п.18 постанови № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» також роз`яснив, що при вирішенні спору про місце проживання дитини судам належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати.

Згідно статті 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., ратифікованої Постановою Верховної Ради України№789-XII від 27.02.1991р., держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору.

Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, згідно ст.15 Закону, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів, а батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, затвердженою резолюцією Генеральної асамблеї організації об`єднаних націй від 20.11.1959р, дитина для повного і гармонічного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли існують виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Виходячи із системного аналізу норм права, суд приходить до переконання, що Сімейним кодексом чітко встановлено право суду визначати місце проживання малолітньої дитини.

Згідно принципів міжнародних договорів суд має враховувати найкращі інтереси дитини.

Судом встановлено, що на час розгляду справи неповнолітній ОСОБА_4 виповнилось 15 років, із її пояснень вбачається та не заперечується сторонами у справі, що дитина проживає із батьком за власним рішенням та за добровільним бажанням, мати жодних перешкод у визначенні дитиною її місця проживання із батьком не чинить.

Доводи позивача, що відповідач не давала нотаріально посвідченої згоди на виїзд за кордон дитини для відпочинку суд відкидає як недоведені. Також, суд не бере до уваги доводи позивача щодо недосягнення згоди між сторонами у майнових та житлових питаннях, оскільки вони не стосуються предмету спору.

Таким чином, суд вважає, що законом передбачено вирішення судом спору між батьками про визначення місця проживання лише малолітньої дитини, проте, закон не встановлює права суду визначати місце проживання дитини, яка досягла 14 років.

Крім того, в даному випадку втручання суду у приватне життя дитини щодо визначення її місця проживання на невизначений строк може призвести до порушення її ж права самостійно визначати в будь-який час на власний розсуд, з ким із батьків вона бажає проживати.

Врахувавши усі вищевикладені обставини, судом не встановлено порушення прав позивача відповідачем, тому суд вважає, що у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Управління сім`ї, молодіжної політики та спорту Тернопільської міської ради, ОСОБА_4 про визначення місця проживання дитини слід відмовити.

Керуючись ст. 19, 160, 161 Сімейного кодексу України, ст. 11,15 «Закону України «Про охорону дитинства» ст. 4, 12, 13, 263, 265, 268, 280, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Управління сім`ї, молодіжної політики та спорту Тернопільської міської ради, ОСОБА_4 про визначення місця проживання дитини відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Третя особа ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП невідомий.

Третя особа Управління сім`ї, молодіжної політики та спорту Тернопільської міської ради, бульв. Шевченка, 1, м. Тернопіль, .

Повний текст судового рішення складений 26 лютого 2021 року.

Головуючий суддяК. М. Грицай