УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/4266/21

Номер провадження 2-з/495/111/2021

06 липня 2021 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеськоїобласті

в складі: головуючого - судді Шевчук Ю.В.,

за участю секретаря Бучка В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровський заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Україна 20», ОСОБА_2 про солідарне стягнення грошових коштів за договорами позики та поруки,-

ВСТАНОВИВ:

Заявниця ОСОБА_1 звернулась 05.07.2021 року до суду з заявою про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Україна 20», ОСОБА_2 про солідарне стягнення грошових коштів за договорами позики та поруки та просить накласти арешт на грошові кошти, які обліковуються на рахунках ТОВ «Україна 20» у банківських установах в розмірі Ѕ суми позову, що дорівнює 1205826,12 грн. та накласти арешт на грошові кошти, які обліковуються на рахунках ОСОБА_2 у банківських установах в розмірі Ѕ суми позову, що дорівнює 1205826,12 грн.

Свою заяву заявниця ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що між нею та СВК «Україна», правонаступником якого є ТОВ «Україна 20», 08.11.2019 року був укладений договір позики на суму 30000,00 (тридцять тисяч) євро з щомісячною сплатою процентів за користування коштами 3% від загальної суми позики. В той же день в забезпечення виконання зазначеного вище договору позики між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір поруки, згідно якого останній зобов`язується відповідати перед ОСОБА_1 за виконання усіх зобов`язань СВК «Україна». В подальшому, між ОСОБА_1 та СВК «Україна» був укладений 15.01.2020 року ще один договір позики на суму 20000,00 (двадцять тисяч) євро та 100000,00 (сто тисяч) гривень, з щомісячною сплатою процентів за користування коштами 3% від загальної суми позики. Оскільки боржники відмовляються від виконання своїх зобов`язань за зазначеними вище договорами позики та поруки, загальна ціна позову, який ОСОБА_1 пред`являє до ТОВ «Україна 20» та ОСОБА_2 складає 67785,22 євро та 137017,62 грн., тобто 2411652,32 грн. по курсу НБУ на час звернення з заявою до суду, також заявниця ОСОБА_1 зазначає, що доходи від зібраного урожаю ТОВ «Україна 20» будуть використані для погашення заборгованості перед іншими кредиторами, тому заявниця просить вжити зазначених вище засобів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти ТОВ «Україна 20» та ОСОБА_2 .

Дослідивши заяву про забезпечення позову, додані до неї матеріали у межах вирішення зазначеної заяви ОСОБА_1 , судом встановлено, що у задоволенні такої слід відмовити з наступних підстав.

Згідно п. 1, ч.1 ст.153 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;

У відповідності до ч.1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Згідноз ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно ч.10 ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Відповідно до абзацу другого пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9 розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до абзацу 3 пункту 4 наведеної вище постанови Пленуму, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, цивільно-процесуальним законом визначено обов`язок заявника вказати та обґрунтувати причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення та його обґрунтування, вказати про наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову.

Здійснюючи дії для пересвідчення, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, судом враховується,що у відповідності до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному,повному,об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі.

Предмет позову - це певна матеріально - правова вимога позивача до відповідача, яка кореспондує зі способами захисту права, визначеними зокрема, ст. 16 Цивільного кодексу України.

Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача.

Проте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З поданого до суду позову вбачається, що ОСОБА_1 заявляє вимоги щодо стягнення грошових коштів з ТОВ «Україна 20» та ОСОБА_2 на загальну суму 2411652,32 грн. по курсу НБУ на час звернення з заявою до суду, тому вважає задоцільним вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, які обліковуються на рахунках ТОВ «Україна 20» у банківських установах в розмірі Ѕ суми позову, що дорівнює 1205826,12 грн. та накласти арешт на грошові кошти, які обліковуються на рахунках ОСОБА_2 у банківських установах в розмірі Ѕ суми позову, що дорівнює 1205826,12 грн.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові №6 -605 цс16 від 25.05.2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, в кожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Зазначена правова позиція узгоджується з висновком Верховного Суду викладеним в постанові від 13 січня 2020 року по справі №922/2163/17, який є обов`язковим для суду при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, у відповідності до ч.4 ст.263 ЦПК України.

В порушення вищевикладених приписів, заявницею ОСОБА_1 не доведено можливість вчинення відповідачем жодних дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення позову до суду та дій спрямованих відповідачами на погашення заборгованості перед іншими кредиторами.

Розглядаючи зазначену заяву, суд приймає до уваги, що метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Враховуючи вищезазначені обставини, суд доходить до висновку про необґрунтованість викладених заявницею ОСОБА_1 підстав в обґрунтування необхідності вжиття заявлених заходів забезпечення позову, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для задоволення заяви.

Також судом враховується, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі Жоффре де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992р.).

З цього приводу прецедентними є також рішення Європейського суду з прав людини у справах "Осман проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1998 року та "Креуз проти Польщі" від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Окрім того, заявницею ОСОБА_1 в заяві про забезпечення позову не зазначено, в яких саме банківських установах перебувають рахунки відповідачів, на які слід накласти арешт та в матеріалах поданої нею заяви про забезпечення позову відсутнє клопотання про витребування з банківських установ інформації щодо наявності таких рахунків, що унеможливлюють застосування заявленого заявницею заходу забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти відповідачів.

Одночасно, суд роз`яснює ОСОБА_1 право на звернення до суду з повторною заявою про застосування заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти відповідачів з зазначенням рахунків, на які необхідно накласти арешт або з клопотанням про витребування інформації щодо наявних рахунків відповідачів у відповідних банківських установах.

Враховуючи вищезазначене та керуючись ст.ст.149-154, 353 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Україна 20», ОСОБА_2 про солідарне стягнення грошових коштів за договорами позики та поруки відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя