Справа № 442/1828/21 Головуючий у 1 інстанції: Кучаковський Ю.С.
Провадження № 22-ц/811/1273/21 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2021 року року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Шандри М.М.

суддів: Ванівського О.М., Савуляка Р.В.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Тунського Андрія Романовича на ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11 березня 2021 року у справі за заявою ОСОБА_3 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиця Андрія Андрійовича, державного підприємства „Сетам, ОСОБА_1 про визнання прилюдних торгів недійсними,

ВСТАНОВИЛА:

До Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області звернулася ОСОБА_3 із позовною заявою до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Пиця Андрія Андрійовича, державного підприємства „Сетам, ОСОБА_1 , в якій просила на підставі ст.ст. 632, 655, 656, 691 ЦК України, Закону України „Про іпотеку, Закону України „Про виконавче провадження визнати недійсними: договір купівлі продажу, а саме прилюдні (електронні) торги, що були проведені організатором торгів ДП „Сетам 07.12.2020 з реалізації майна (лот № 451619) з наступними характеристиками: Нежиле приміщення, загальною площею 113,2 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , приміщення являє собою вісім нежитлових приміщень інд. 1...5 та інд. 7...9, що розташовані на першому поверсі п`ятиповерхового житлового будинку, загальною площею 113,2 кв.м, за якими переможцем визнано ОСОБА_1 ; Протокол № 515409 про проведення електронних торгів від 07.12.2020, складений ДП „Сетам; Акт про реалізацію предмета іпотеки від 11.12.2020, складений приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Пиць А.А.; Свідоцтво, видане 14.12.2020 приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Стадник Г.І. за реєстровим № 945; скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна: нежитлове приміщення, загальною площею 113,2 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 ; рішення приватного нотаріуса Дрогобицького районного нотаріального округу Стадник Г.І. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 55688474, номер запису про право власності: 39692628, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 106; поновити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності попереднього власника зазначеного приміщення ОСОБА_3 .

Крім вказаного, позивач звернулася з заявою про забезпечення позову, у якій просила забезпечити позов шляхом встановлення ОСОБА_1 заборони відчуження, заборони змінювати цільове призначення, здавати в оренду, найм, піднайм, безоплатне користування, або іншим способом передавати третім особам у платне або безоплатне користування, проводити ремонтні роботи, реконструкцію, перепланування нежитлового приміщення, загальною площею 113,2 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , номер запису про право власності: 39692628, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 106.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11 березня 2021 року заяву задоволено.

Встановлено ОСОБА_1 заборону відчуження, заборону змінювати цільове призначення, здавати в оренду, найм, піднайм, безоплатне користування, або іншим способом передавати третім особам у платне або безоплатне користування, проводити ремонтні роботи, реконструкцію, перепланування нежитлового приміщення, загальною площею 113,2 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , номер запису про право власності: 39692628, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 106.

Вищезазначені заходи забезпечення позову вжиті до вирішення спору по суті.

Ухвалу суду в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_1 адвокат Тунський Андрій Романович.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує на те, що судом лише формально зазначено, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки може бути заподіяна реальна шкода правам свободам та інтересам позивача і призвести до ускладнення виконання рішення суду. Та не зазначено в чому саме. Вважає, що застосовані заходи забезпечення позову не відповідають змісту порушеного права та не є співмірними із заявленими вимогам в цій справі. Просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити.

ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу, в якій просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, ухвалу суду залишити без змін.

У судовому засідання апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу задовольнити, ОСОБА_3 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду без змін.

Інші учасники в судове засідання не з`явився, були належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, від приватного виконавця Пиць А.А. надішло письмове клопотання про слухання справи за його відсутності, тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України здійснюється колегією суддів за їхньої відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду таким вимогам відповідає.

Згідно з частинами першою та другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних (несумлінних ) дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, у тому числі для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.

При цьому, інститут забезпечення позову спрямований проти дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача (заявника).

Заходи забезпечення позову повинні застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу (такі правові висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 543/730/14-ц (провадження № 14-149цс18) та від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19).

У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення (частини сьома та восьма статті 158 ЦПК України).

Отже, за змістом наведених вище приписів умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (пункт 35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20).

Види забезпечення позову наведено у статті 150 ЦПК України. Згідно із положеннями пунктів 1, 2 та 4 частини першої цієї статті Кодексу позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії (постанова Великої Палати від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19).

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що "…повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу".

В постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16 серпня 2018 року у справі № 910/1040/18 викладено висновок, відповідно до якого у випадку звернення до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову не має взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Також під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Однак, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) з урахуванням доказів, наданих стороною для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема у тому, що між сторонами дійсно виник спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також співмірність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, що звернулася з таким клопотанням, заявленим позовним вимогам.

Як убачається з матеріалів справи, подана заява про забезпечення позову, у справі за позовом про визнання електронних торгів з реалізації арештованого майна недійсними, скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна та поновлення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності попереднього власника зазначеного приміщення ОСОБА_3 .

Встановивши наведені обставини, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про достатність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, адже між сторонами у справі виник спір щодо визнання недійсними електронних торгів щодо реалізації належного позивачці майна та обґрунтовано вважав, що задоволення заяви шляхом встановлення ОСОБА_1 заборони відчуження, заборони змінювати цільове призначення, здавати в оренду, найм, піднайм, безоплатне користування, або іншим способом передавати третім особам у платне або безоплатне користування, проводити ремонтні роботи, реконструкцію, перепланування нежитлового приміщення, загальною площею 113,2 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , номер запису про право власності: 39692628, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 106 до вирішення спору по суті є співмірним із заявленими позовними вимогами, а їх невжиття може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист і поновлення порушених прав та інтересів позивача, оскільки ОСОБА_1 має об`єктивну можливість розпорядитися на власний розсуд, спірним приміщенням, а проведення у спірному приміщенні ремонтних робіт, реконструкції, перепланування може вплинути на визначення вартості нерухомості у разі повторного продажу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції з дотриманням норм процесуального законодавства вжиті заходи забезпечення позову, які є співмірними із заявленими в позовними вимогами і такі не порушують прав, як сторін оспорюваного договору, так і третіх осіб, зокрема, стягувача, враховуючи їх тимчасовий характер.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Обставини справи встановлено повно та правильно. Обов`язкових підстав для скасування рішення не встановлено.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку із чим його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Тунського Андрія Романовича залишити без задоволення.

Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 11 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено:02.07.2021

Головуючий

Судді