ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 683/1147/20
Провадження № 22-ц/4820/190/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Грох Л.М., Костенка А.М.,

секретар судового засідання Дубова М.В.,

з участю представників сторін,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми втрат від інфляції та трьох процентів річних з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 13 жовтня 2020 року, суддя Завадська О.П.,

встановив:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з указаним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь інфляційні нарахування у розмірі 187182 грн. 16 коп. та 3% річних у розмірі 30732 грн. за користування грошовими коштами.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що заочним рішенням Старокостянтинівського районного суду від 03.09.2012 року з відповідача на його користь стягнуто заборгованість за договором позики в розмірі 29973 грн. 75 коп., що становила еквівалент 3750 дол. США, 3% річних від простроченої суми в розмірі 2173 грн. 09 коп., а всього 32146 грн. 84 коп.

04.05.2020 року ОСОБА_2 повністю сплатив йому заборгованість, визначену заочним рішенням суду.

Оскільки грошове зобов`язання відповідачем було прострочено, тому, на думку позивача, боржник повинен заплатити йому інфляційні втрати та 3% річних від простроченої суми з розрахунку 101137 грн. 50 коп. основного боргу, яка становить еквівалент гривні по відношенню до офіційного курсу долара США, встановленого НБУ на дату пред`явлення до суду цього позову з урахуванням розміру основного боргу в сумі 3750 дол. США.

Рішенням Старокостянтинівського районного суду від 13.10.2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 три проценти річних в сумі 331,62 дол. США та 94,14 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказав на те, що судом не повно встановлено обставини справи, неправильно застосовано норми матеріального права.

Суд, зокрема, прийшов до помилкового висновку щодо необхідності стягнення 3% річних лише в межах трьохрічного строку позовної давності, хоча невиконання грошового зобов`язання за договором надає право кредиторові стягнути кошти, передбачені ст. 625 ЦК України за весь період прострочення. Відмовляючи у стягненні інфляційних втрат суд не звернув уваги на ту обставину, що валюта зобов`язання була змінена ним з доларів США на гривні, тому нарахування інфляційних втрат на грошове зобов`язання у національній валюті є правомірним.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник відповідача в суді проти апеляційної скарги заперечив, підтримав оскаржуване судове рішення.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права бо неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що 21.12.2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 3750 дол. США у позику на строк до 21.03.2010 року.

Заочним рішенням Старокостянтинівського районного суду від 03.09.2012 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за договором позики в сумі 32146 грн. 84 коп., з яких 29973 грн. 75 коп. основної суми заборгованості та 2173 грн. 09 коп. 3% річних за прострочення грошового зобов`язання.

При цьому, як слідує зі змісту мотивувальної частини вказаного судового рішення, суд стягнув заборгованість в розмірі 3750 дол. США в гривневому еквіваленті за офіційним курсом, встановленим НБУ на день ухвалення рішення, про що просив позивач у позовній заяві.

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення 3% річних суд виходив з необхідності задоволення цієї частини позовних вимог з урахуванням позовної давності, про застосування якої просив суд першої інстанції представник відповідача. Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення інфляційних втрат суд виходив з того, що чинними нормами матеріального права не передбачено можливості нарахування інфляційних втрат на грошове зобов`язання в іноземній валюті.

Однак такі висновки суду не в повній мірі відповідають фактичним обставинам справи та вимогам матеріального права з огляду на наступне.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування процентів має компенсаційний а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника.

Враховуючи ту обставину, що позивач скористався своїм правом обирати валюту зобов`язання та пред`явив позовну вимогу щодо стягнення заборгованості в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на дату ухвалення судом заочного рішення, 03.09.2012 року, тому з цієї дати валютою заборгованості стала національна валюта України гривня, і нарахування індексу інфляції на таку заборгованість є правомірним.

Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 року, у справі №340/385/17.

Суд першої інстанції не звернув уваги на цю обставину і необґрунтовано відмовив у стягненні інфляційних втрат, оскільки розмір основної суми грошового зобов`язання виражено в іноземній валюті, доларах США.

За таких же обставин слід визнати помилковим стягнення судом трьох процентів річних на прострочену суму у доларах США, хоча, з урахуванням встановлених вище обставин, таке нарахування слід провести виходячи з розміру грошового зобов`язання у національній валюті, гривні.

При цьому суд першої інстанції прийшов до правильних висновків щодо необхідності застосування наслідків спливу позовної давності, про що просив представник відповідача в судовому засіданні та необхідності стягнення заборгованості в межах трирічного строку, за період з 18.05.2017 року, з дня подання позову до суду першої інстанції по 03.05.2020 року включно, тобто день фактичної сплати відповідачем заборгованості за договором позики в повному об`ємі. Справа не містить доказів сплати заборгованості ОСОБА_2 частинами, у різні періоди.

Посилання апелянта на те, що в даному випадку нарахування та стягнення компенсаційних виплат за ч. 2 ст. 625 ЦК України повинно бути застосовано без урахування позовної давності є необґрунтованим. Стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат за вищевказаною нормою не становлять умови договору позики, про укладення якого, в даному випадку, свідчить письмова розписка. Ці нарахування передбачені виключно нормами Закону, мають компенсаційний характер, і застосування до таких вимог правил щодо позовної давності, передбачених ст.ст. 257, 261, 267 ЦК України є правильним.

При цьому, слід врахувати, що позивач наполягав на тому, що грошове зобов`язання в даному випадку виникло саме з договору позики від 21.12.2009 року, і саме у зв`язку з цими обставинами ОСОБА_1 просив суд стягнути з ОСОБА_2 компенсаційні виплати за ч. 2 ст. 625 ЦК України, а не у зв`язку з невиконанням рішення суду про стягнення кредитної заборгованості від 03.09.2012 року.

Слід також зазначити про необґрунтованість доводів ОСОБА_1 щодо нарахування компенсаційних виплат з розрахунку офіційного курсу гривні по відношенню до долара США, встановленого НБУ станом на дату звернення до суду з даним позовом, оскільки нарахування компенсаційних виплат за ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено на суму основного боргу, тобто на суму грошового зобов`язання, яке не було виконано боржником у визначений договором строк, що в даному випадку становить 29973 грн. 75 коп.

Визначення розміру заборгованості позивачем в розмірі 101137 грн. 50 коп., що становить грошовий еквівалент 3750 дол. США за офіційним курсом НБУ станом на дату звернення з позовом до суду (26,97 грн. за 1 дол. США) є безпідставним, оскільки грошове зобов`язання, як було встановлено вище, існує у національній валюті, гривні, а не в іноземній валюті, доларах США. При цьому доводи апелянта в цій частині є непослідовними, оскільки, з однієї сторони, ОСОБА_1 наполягає на тому, що грошове зобов`язання за договором позики виражено виключно у національній валюті, гривні, в той час як з іншої сторони позивач вказує на необхідність визначення основної суми заборгованості за договором з урахуванням 3750 дол. США в перерахунку на гривні за офіційним курсом НБУ на дату звернення до суду з даним позовом.

Щодо порядку нарахування інфляційних втрат необхідно зазначити наступне.

В інформаційному листі Вищого господарського суду України від 17.07.2012року, №01-06/928/2012 «Про практику застосування Вищим господарським судом України у розгляді справ окремих норм матеріального права» роз`яснено, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція) (постанова Вищого господарського суду України від 05.04.2011 року, №23/466 та лист Верховного Суду України «Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ» від 03.04.1997 № 62-97р).

При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця (постанова Вищого господарського суду України від 01.02.2012 року, №52/30).

Враховуючи вищенаведене, належним розрахунком заборгованості є добуток суми заборгованості на індекси місячних періодів у які відповідна заборгованість не була погашена.

Таким чином, розмір заборгованості з урахуванням індексу інфляції за період з 18.05.2017 року по 03.05.2020 року складатиме 6612,21 грн.:

101,6%х100,2%х99,9%х102%х101,2%х100,9%х101%х101,5%х100,9%х101,1%х100,8%х100%х100%х99,3%х100%х101,9%х101,7%х101,4%х100,8%х101%х100,5%х100,9%х101%х100,7%х99,5%х99,4%х99,7%х100,7%х100,7%х100,1%х99,8%х100,2%х99,7%=122,06% х 29973,75 грн.-29973,75 грн.=6612,21 грн.

3% річних від заборгованої суми становитиме 2665,61 грн.: (29973,75 грн.х1082 дн.х3%:100%6365 дн.=2665,61 грн.).

Загальна сума стягнення становитиме 9277 грн. 82 коп.: (6612,21+2665,61=9277,82).

Оскільки загальний розмір задоволених позовних вимог ОСОБА_1 судом апеляційної інстанції фактично не збільшився у порівняння з розміром задоволених позовних вимог судом першої інстанції (з урахуванням офіційного курсу долара США відносно гривні, встановленого НБУ станом на дату ухвалення оскаржуваного судового рішення 13.10.2020 року 28,24 грн. за 1 дол. США, становитиме 331,62 дол. СШАх28,24 грн.=9364,95 грн.), тому, у відповідності з вимогами ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені апелянтом в суді апеляційної інстанції не підлягають компенсації за рахунок відповідача.

В той же час, у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог, розмір судових витрат, які поніс позивач ОСОБА_1 в суді першої інстанції по оплаті судового збору в сумі 2179,14 грн., підлягають компенсації за рахунок відповідача ОСОБА_2 пропорційно до розміру задоволених позовних вимог судом апеляційної інстанції, в розмірі 92 грн. 83 коп. (9277,82 грн.х100%:217914 грн.=4,26%х2179,14 грн.:100%=92грн.83 коп.).

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 13 жовтня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 три проценти річних в розмірі 2665 грн. 61 коп. та інфляційні нарахування в розмірі 6612грн. 21 коп. В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 92 грн. 83 коп. судових витрат по сплаті судового збору в суді першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 01 березня 2021 року.

Судді: Р.С. Гринчук

Л.М. Грох

А.М. Костенко