Постанова

Іменем України

01 липня 2021 року

м. Київ

справа № 207/75/19-ц

провадження № 61-12777св20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Південний відділ державної виконавчої служби м. Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

треті особи: ОСОБА_4 , приватний нотаріус Дніпродзержинського міського нотаріального округу Панко Ганна Вікторівна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - ОСОБА_5 , на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 20 липня 2020 року у складі колегії суддів:

Демченко Е. Л., Куценко Т. Р., Макарова М. О.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом

до Південного відділу державної виконавчої служби м. Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (далі - Південний ВДВС м. Кам`янське Головного ТУЮ у Дніпропетровській області), ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4

та приватний нотаріус Дніпродзержинського міського нотаріального округу Панко Г. В., про визнання недійсними електронних торгів, визнання недійсним, акта про проведення електронних торгів з реалізації арештованого майна, визнання недійсним свідоцтва про право власності, скасування запису про державну реєстрацію права власності, визнання будинку об`єктом права спільної власності подружжя, поділ спільної власності подружжя.

Позовну заяву мотивовано тим, що 18 січня 2014 року Баглійським відділом державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції (далі - Баглійський ВДВС Дніпродзержинського МУЮ) було відкрито виконавче провадження № 41830248 щодо виконання виконавчого листа

№ 2/207/1080/13, виданого Баглійським районним судом

м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, про стягнення

з ОСОБА_3 боргу в розмірі 77 469,00 грн, 3 % річних - 2 324,09 грн, процентів від суми позики 11 620,46 грн.

ОСОБА_1 зазначала, що 26 лютого 2014 року державним виконавцем було здійснено опис та накладено арешт на належне їй нерухоме майно,

а саме: житловий будинок

АДРЕСА_1 , а 26 червня 2015 року зазначений будинок реалізовано.

Посилаючись на порушення приписів Закону України «Про виконавче провадження» та Тимчасового порядку реалізації арештованого майна, шляхом проведення електронних торгів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 16 квітня 2014 року № 656/5, та інші порушення, що суттєво могли вплинути на результати торгів та її права, вважала, що спірний будинок належить їй на праві сумісної власності, та ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд:

визнати недійсними електронні торги, проведені 26 червня 2015 року, щодо реалізації житлового будинку

АДРЕСА_1 , оформлені протоколом № 93535 проведення електронних торгів з реалізації арештованого майна від 13 липня 2015 року;

визнати недійсним акт про проведення електронних торгів щодо реалізації арештованого майна від 13 липня 2015 року, складений державним виконавцем Баглійського ВДВС Дніпродзержинського МУЮ Кравченко К. С. і затверджений 13 липня 2015 року виконуючим обов`язки начальника Баглійського ВДВС Дніпродзержинського МУЮ Ніколайчук Ю. А.;

визнати недійсним свідоцтво про право власності на будинок АДРЕСА_1 , видане 29 грудня 2015 року приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Панко Г. В.;

скасувати запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2

на житловий будинок

АДРЕСА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;

визнати житловий будинок

АДРЕСА_1 об`єктом права спільної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ;

визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 лютого 2020 року у складі судді Тюлюнової В. Г. у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції,

ОСОБА_1 звернулась до Дніпровського апеляційного суду зі скаргою.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 15 червня 2020 року було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 лютого 2020 року.

Короткий зміст вимог заяви про забезпечення позову

У липні 2020 року ОСОБА_1 зверталася до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на будинок АДРЕСА_1 .

Заяву мотивовано тим, що вона звернулась до суду із позовом про визнання житлового будинку

АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільного майна подружжя та визнання права власності на 1/2 цього будинку.

ОСОБА_1 зазначала, що спір у цій справі стосується саме правомірності позбавлення її права власності на зазначений будинок, внаслідок проведення виконавчих дій, у зв`язку із чим зазначений будинок було реалізовано третім особам.

Вважала, що застосування заходів забезпечення позову у межах цієї справи є необхідною мірою, оскільки у разі невжиття такої міри відповідач може скористатися своїм правом розпорядження майном.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на будинок

АДРЕСА_1 .

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 20 липня 2020 року

у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову

ОСОБА_1 до Південного ВДВС м. Кам`янське Головного ТУЮ

у Дніпропетровській області, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 та приватний нотаріус Дніпродзержинського міського нотаріального округу Панко Г. В., про визнання недійсними електронних торгів, визнання недійсним акта про проведення електронних торгів

з реалізації арештованого майна, визнання недійсним свідоцтва про право власності, скасування запису про державну реєстрацію права власності, визнання будинку об`єктом права спільної власності подружжя, поділ спільної власності подружжя відмовлено.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована відсутністю підстав вважати,

що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушеного чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2020 року до Верховного Суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 , посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, просила скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та задовольнити заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на будинок АДРЕСА_1 .

Касаційна скарга мотивована тим, що внаслідок правомірних дій ОСОБА_1 була позбавлена права власності на будинок АДРЕСА_1 , чим грубо порушено статтю 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 вважає, що застосування заходів щодо забезпечення позову в межах цієї справи є необхідною мірою, оскільки у разі невжиття такої міри відповідач може скористатися своїм правом розпорядження майном.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 11 вересня 2020 року було поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження постанови Дніпровського апеляційного суду від 20 липня 2020 року. Відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали цивільної справи № 207/75/19 із Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області.

У листопаді 2020 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Відзивів на касаційну скаргу не надходило

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга ОСОБА_1 , подану представником - ОСОБА_5 , задоволенню не підлягає з таких підстав.

Частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду

і вирішення справи.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції

в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так

і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Крім того, заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення про забезпечення позову. Окрім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову повинна довести адекватність засобу забезпечення позову.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти,

що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві

і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України

від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»

(із змінами від 12 червня 2009 року), розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з врахуванням доказів, наданих позивачем

на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання

чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Також, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості

і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову

і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду

у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Таким чином, постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру, суд апеляційної інстанції, встановивши, що між сторонами у справі виник спір щодо визнання недійсними електронних торгів, визнання недійсним, акта про проведення електронних торгів з реалізації арештованого майна, визнання недійсним свідоцтва про право власності, скасування запису про державну реєстрацію права власності, визнання будинку об`єктом права спільної власності подружжя, поділ спільної власності подружжя

та ураховуючи відсутність належних та допустимих доказів необхідності забезпечення позову у такий спосіб, обґрунтовано вважав, що арешт

є найбільш обтяжливим заходом, який підлягає примусовому виконанню органами державної виконавчої служби, а тому дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_1 не доведено наявності підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити виконання рішення суду.

При цьому, колегія суддів враховує те, що у відповідності до відомостей

з Єдиного державного реєстру судових рішень постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 жовтня 2020 року апеляційну скаргу

ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області

від 07 лютого 2020 року залишено без змін.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду

не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - ОСОБА_5 , залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 20 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту

її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ф. Хопта

Є. В. Синельников

В. В. Шипович