Постанова

Іменем України

Єдиний унікальний номер справи 757/11492/20
Номер провадження: 22-ц/824/3536/2021
Головуючий у суді першої інстанції І.В. Григоренко
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л.Д. Поливач
26 лютого 2021 року місто Київ

Номер справи 757/11492/20-ц

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: Поливач Л.Д. (суддя - доповідач),

суддів: Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І.,

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Укрдепт Плюс»

розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи (їх представників) апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2

на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 19 листопада 2020 року, постановлену у складі судді Григоренко І.В. у приміщенні Печерського районного суду м.Києва об 11 год. 26 хв., відомості про дату складення повної ухвали відсутні, -

в с т а н о в и в :

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ПАТ «ДельтаБанк», третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання іпотечних договорів припиненими, мотивованим тим, що 24.11.2006 між ним та АКІБ «Укрсиббанк» було укладеного договір про надання споживчого кредиту №0, у забезпечення виконання якого між сторонами цього ж дня було укладено іпотечний договір, за яким ОСОБА_1 передав Банку в іпотеку належну йому на праві власності будівлю магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Також, між Банком та позивачем 15.12.2006 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, у забезпечення виконання якого ОСОБА_1 передав банку в іпотеку належну йому на праві власності будівлю магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 згідно укладеного між сторонами 15.12.2006 іпотечного договору. 08.12.2011 ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за вказаними договорами згідно укладеного з ПАТ «Укрсиббанк» договору купівлі - продажу прав вимоги за кредитними договорами. З 2014 року між сторонами тривають судові спори. Наразі власником іпотечного майна є ТОВ «Чорноморська рів'єра». Позивачу стало відомо про те, що стара будівля магазину знесена та на її місці здійснюється будівництво нової. Фонд набув прав кредитора по відношенню до ПАТ «Дельта Банк», задоволення яких здійснюється за рахунок коштів, одержаних від реалізації ліквідації та продажу майна (активів) ПАТ «Дельта Банк». З урахуванням викладеного просив суд визнати припиненими зазначені іпотечні договори.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 03 серпня 2020 року замінено відповідача ПАТ «Дельта Банк» на правонаступника - ТОВ «Укрдепт Плюс» та виключено третю особу Фонд гарантування вкладів фізичних осіб зі складу учасників справи.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19 листопада 2020 року цивільну справу №757/11492/20 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Укрдепт Плюс» про визнання іпотечних договорів припиненими передано на розгляд за підсудністю до Іллічівського міського суду Одеської області.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 , через свого представника ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою направити справу для подальшого розгляду до Печерського районного суду м. Києва, посилаючись на її незаконність, порушення судом норм процесуального права, невідповідність фактичним обставинам справи, що мають значення для вирішення питання про передачу даної справи на розгляд іншогому суду.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 вказав, що постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин правила частини першої статті 30 ЦПК України та безпідставно направив вказану справу на розгляд іншому суду. Суд не врахував, що спір стосується виключно договірних відносин між сторонами, а основною позовною вимогою є припинення договору іпотеки, похідною від неї є скасування реєстраційних записів про обтяження. Вважає, що оскільки первинний відповідач - ПАТ «Дельта Банк» зареєстрований у Печерському районі м. Києва, тому даний позов підсудний саме Печерському районному суду м. Києва.

Своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

У відповідності до вимог п.13 ст.7, п.14 ч.1 ст. 353, ч.2 ст. 369 ЦПК України розгляд апеляційної скарги здійснюється апеляційним судом у письмовому провадженні, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання, оскільки апеляційні скарги на ухвали суду про передачу справи на розгляд іншого суду розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 27 ЦПК України визначено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Як вбачається із матеріалів справи, у провадженні Печерського районного суду м.Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Укрдепт Плюс» про визнання іпотечних договорів недійсними.

Згідно п.1.4 Іпотечного договору від 24 листопада 2006 року, укладеного між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 , предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: будівля магазину, розташована на земельній ділянці комунальної власності, площею 0,0085 га, місцезнаходження (адреса) якої: АДРЕСА_1 , яка в цілому складається з однієї пінобетонної будівлі магазину з підвалом, загальною площею 230,1 кв. м.

Аналогічний за змістом п.1.4. Іпотечного договору від 15 грудня 2006 року, укладеного між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 .

З наведеного вбачається, що даний спір виник з приводу нерухомого майна, переданого ОСОБА_1 в іпотеку первісному кредитору АКІБ «Укрсиббанк» за договорами про надання споживчих кредитів, яким є будівля магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, згідно із статтею 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Правовий стан нерухомості ґрунтується на необхідності забезпечення особливого стану цих речей, стійкість правовідносин з їх обігу задля чого застосовується окрема реєстрація прав на нерухоме майно та нотаріальна форма правочинів щодо нерухомості.

Із метою реалізації забезпечення сталості правовідносин щодо нерухомого майна приймалось декілька законодавчих актів і один з останніх є Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

У постанові Верховного Суду від 24 жовтня 2018 року зроблено висновок, що виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Згідно з положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Отже, позови що виникають з приводу нерухомого майна - це позови пов`язані з нерухомим майном, нерухомістю, нерухомою річчю, а тому усі позови, у спорах, які є наслідком правовідносин пов`язаних з обігом нерухомого майна повинні бути пред`явлені до суду за місцем знаходження цього майна.

Перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об`єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Разом з тим, правила про виключну підсудність застосовуються до позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (наприклад, звернення стягнення на нерухоме майно, передане в заставу іпотечне майно, передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, визнання договору іпотеки недійсним тощо). Виходячи з аналізу вищезазначеного, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно тощо.

Отже, спори, що пов`язані з визнанням припиненими договорів щодо нерухомого майна, пред`являються до суду за місцезнаходженням майна.

У частині першій статті 30 ЦПК України зазначено, що позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Таким чином, постановляючи ухвалу про передачу справи на розгляд іншому суду, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги місцезнаходження іпотечного майна за іпотечними договорами, які позивач просить визнати припиненими. Таким нерухомим майном є будівля магазину, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Таким чином, суд першої інстанції законно та обґрунтовано передав справу на розгляд Іллічівському міському суду Одеської області за місцезнаходженням іпотечного майна, статус якого намагається змінити позивач, пред`явивши позов про визнання припиненими іпотечних договорів.

Інші доводи апеляційної скарги, які зводяться до неналежної оцінки зібраних у справі доказів та необхідності задоволення скарги, також не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваної ухвали, такі доводи є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам процесуального закону. Підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить. Доводи апеляційної скарги у своїй сукупності зводяться до невірного розуміння заявником вимог чинного законодавства.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції ухвалу суду першої інстанції залишає без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 19 листопада 2020 року залишити без змін, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус

О.І. Шкоріна