Справа № 344/2112/20
Провадження № 22-ц/4808/813/21
Головуючий у 1 інстанції Крилюк М. І.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Девляшевського В.А.,

суддів: Бойчука І.В., Фединяка В.Д.,

секретаря Мельник О.В.,

з участю: представника ТзОВ «Кредитні ініціативи» - Матвійчука М.З., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи", Управління реєстраційних процедур виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, третьої особи на стороні відповідача - ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації права власності на предмет іпотеки та припинення права власності, за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю Кредитні ініціативи на рішення Косівського районного суду, ухвалене головуючою суддею Крилюк М.І. 18 березня 2021 року,

в с т а н о в и в:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ТОВ"Кредитні ініціативи", Управління реєстраційних процедур виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради, третьої особи на стороні відповідача - ОСОБА_2 про скасування державної реєстрації права власності на предмет іпотеки та припинення права власності. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 2.06.2006 року між нею та ЗАТ "ТАС-ІНВЕСТБАНК» було укладено іпотечний договір для забезпечення зобов`язань позичальника ОСОБА_2 , що випливають із кредитного договору, укладеного між останнім та ТАС-ІНВЕСТБАНК». Предметом договору іпотеки стало будинковолодіння, що розташоване по АДРЕСА_1 , яке не було придбано за кредитні кошти та належало їй у частці Ѕ на праві спільної часткової власності із ОСОБА_2 . Зазначила, що у вказаному будинку із 28.02.2012 були зареєстровані дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що залишено без уваги при переуступці кредитором боргу. Позивач зазначила, що рішенням Косівського районного суду від 09.12.2019 у справі № 347/1073/19 відмовлено ТОВ Кредитні ініціативи у позовних вимогах про виселення позивачки та неповнолітньої дитини із іпотечного житла. Під час розгляду вказаної справи позивач дізналася про реєстрацію права власності на предмет іпотеки за ТОВ «Кредитні ініціативи». ОСОБА_1 вказала, що всупереч п. 4.3.3 договору іпотеки від 22.06.2006, Іпотекодержатель протягом 3 робочих днів після реєстрації за ним права власності на предмет іпотеки не надав Іпотекодавцю ( ОСОБА_1 ) завіреної копії документу, що свідчить про перехід права власності. Відповідні повідомлення про стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового регулювання їй не надавалися та не вручалися. Також зауважила, що з часу укладення договору іпотеки відбувся перехід права власності на земельну ділянку на якій розташовано предмет іпотеки із комунальної власності у приватну. Право власності на земельну ділянку за ТОВ «Кредитні ініціативи» на якій розташовано предмет іпотеки не зареєстровано та не припинено в порядку ст. 378 ЦК України. Крім того, з часу укладення іпотечного договору у 2006 році предмет іпотеки (будинок, будівлі і споруди) зазнав істотних покращень та змін і змінилася його вартість. Позивач вказала, що спірний житловий будинок є житлом її дітей та й ОСОБА_2 , придбаний не за рахунок позичених кредитних коштів, а тому просила позов задовольнити.

Рішенням Косівського районного суду від 18 березня 2021 року позов задоволено. Скасувано державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо реєстрації права власності за ТОВ «Кредитні ініціативи» об`єкта нерухомого майна: житлового будинку А, сараю Б, сараю В, вбиральні Г, літньої кухні Д, огорожі, 1, 2, 3, за реєстраційним номером об`єкту нерухомого майна 236, що за адресою: АДРЕСА_1 та припинено право власності на зазначений об`єкт нерухомого майна за ТОВ «Кредитні ініціативи».

Не погоджуючись із вказаним рішенням, представник ТОВ Кредитні ініціативи подав апеляційну скаргу, оскільки вважає оскаржене рішення незаконним, ухваленим при неправильному застосуванні судом норм матеріального права та порушенні норм процесуального права. Апелянт вказав, що ним було долучено копію повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, надісланого рекомендованим повідомленням ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , що підтверджується підписами отримувачів на повідомленні про вручення. На думку апелянта, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо застосування до даних правовідносин ЗУ Про мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті. Зокрема, позивачем не надано доказів того, що у неї відсутнє будь-яке інше житло. Апелянт зауважив, що позивач володіє на праві спільної сумісної власності квартирою у м. Львові, а також на праві спільної часткової власності квартирою у м.Одесі. Крім того, позивач зареєструвала 28.02.2012 своє та дітей місце проживання без згоди іпотекодержателя. Апелянт зауважив, що з 16.01.2020 було внесено зміни до ст. 6 ЗУ Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно і їх обтяжень і такого способу захисту порушених прав як скасування державної реєстрації прав закон не передбачає. Тому, на думку відповідача, обраний позивачем спосіб захисту прав суперечить вказаній вище нормі закону. Також зазначив, що відповідачем не порушено процедури реєстрації права власності на предмет іпотеки, оскільки земельна ділянка, на якій він розташований, не була передана в іпотеку, а реєстрація переходу права власності на неї іпотекодержателем не здійснювалась. Апелянт вважає, що державний реєстратор не є належним відповідачем у даній справі.

Просить оскаржене рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, стягнути з позивача судові витрати за подання апеляційної скарги.

У надісланому на адресу апеляційного суду відзиві ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги заперечила, оскаржене рішення вважає законним і обгрунтованим. Позивач вказала, що повідомлення про стягнення на предмет іпотеки їй не направлялося та не вручалося, а у трекінгу відправлень АТ Укрпошта відомості щодо надсилання рекомендованих поштових відправлень за вказаним відповідачем номер відсутні. Крім того, позивач в 2007 році змінила прізвище з ОСОБА_6 на ОСОБА_7 , а з 2012 року зареєстрована у АДРЕСА_1 . Позивач вказала, що оцінка предмету іпотеки на момент переходу права власності не проводилась, що не відповідає вимогам закону. Крім того, у матеріалах реєстраційної справи відсутні документи, що підтверджують відправлення і отримання іпотекодавцем і боржником повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, що є порушенням ст. 35 ЗУ Про іпотеку і п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно і їх обтяжень. Також зазначила, що у неї немає зареєстрованого на праві власності житла у Одесі та Львові, а пошук відповідачем відомостей у Реєстрі здійснювався не за паспортними та реєстраційними номерами облікових карток платників податків ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Щодо обраного позивачем способу захисту ОСОБА_1 вказала, що визнавати право власності за нею на іпотечне майно немає потреби, оскільки у позивача наявний документ, що підтверджує її право власності з часткою 1/2 на вказане майно, який не визнаний недійсним та не скасований. Позивач вважає дії державного реєстратора щодо реєстрації переходу права власності неправомірними, а тому нею визначено державного реєстратора відповідачем у даній справі. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржене рішення без змін.

В засіданні апеляційного суду 22 червня 2021 року ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги заперечила з підстав, викладених у відзиві.

Представник ТзОВ «Кредитні ініціативи» апеляційну скаргу з наведених вище мотивів підтримав. Представник відповідача, зокрема, наголосив, що ОСОБА_1 , на його думку, вибрала неправильний спосіб захисту її права власності на житло. Просив оскаржене рішення місцевого суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у позовних вимогах ОСОБА_1 .

Вислухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що за відсутності документів, необхідних для державної реєстрації права власності на спірне будинковолодіння за ТОВ Кредитні ініціативи, така реєстрація проведена з порушенням вимог ЗУ Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

З цим висновком колегія суддів погоджується з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 22.06.2006 між позивачкою в справі, ОСОБА_1 (колишнє прізвище - ОСОБА_5 ) та ЗАТ "ТАС-ІНВЕСТБАНК» було укладено іпотечний договір для забезпечення зобов`язань позичальника ОСОБА_2 , що випливають із кредитного договору № 1/12-Ф, укладеного між останнім та ТАС-ІНВЕСТБАНК», згідно з яким кредитор надає позичальнику право користування кредитом у доларах США у розмірі 45 170 доларів США, що надається кредитором для цілей: споживчі потреби в межах кредитної лінії, що відновлюється, з загальним лімітом заборгованості 45 170,0 доларів США під проценти на строк до 21.06.2009 (а.с.16-17).

Відповідно до п.2.1 предметом іпотеки є житловий будинок з належними до нього будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Предмет іпотеки належить іпотекодавцям в рівних частках на праві власності на підставі договору дарування від 31.12.2004 №2994, який зареєстрований в Державному реєстрі правочинів 10.03.2005 року №8256976 (а.с. 14-15).

Земельна ділянка площею 1166 кв.м., на якій розташований предмет іпотеки, знаходиться у користуванні іпотекодавців на підставі договору оренди, укладеного з Кутською селищною радою 25.01.2005.

Іпотека поширюється на всі невіддільні від майна поліпшення, складові та приналежності, включаючи внутрішні системи, як і ті, що виникнуть в майбутньому, так і ті, що зазначені нижче і існують на момент укладення іпотечного договору.

Згідно довідки Кутської селищної ради №222 від 05.02.2020 у спірному будинку зареєстровані ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с. 25).

Рішенням Косівського районного суду від 20.12.2012 шлюб між сторонами в справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, а двох неповнолітніх дітей ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишено на проживання з позивачкою (т.1 а.с. 26).

За час дії кредитного договору та договору іпотеки кредитори змінювалися правонаступниками. 28.11.2012 ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на підставі договору факторингу відступило право вимоги за кредитним договором та договором іпотеки ТОВ «Кредитні ініціативи».

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 02.11.2018 № 143751421 було зареєстровано право власності ТзОВ «Кредитні ініціативи» на житловий будинок з належними до нього будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 43801576 від 01.11.2018 09:12:40, ОСОБА_10 , Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради, Івано-Франківська області (т.1 а.с. 18).

Підставою для реєстрації права власності ТзОВ «Кредитні ініціативи» на вказане нерухоме майно є повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, серія та номер: б/н, виданий 27.05.2018; видавник - Товариство з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" (2шт.); опис вкладеного до листа з оголошеною цінністю, серія та номер:б/н, виданий 27.05.2018, видавник: відправник Товариство з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи" (2шт.); рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату грошового перекладу, серія та номер: 143, виданий 27.05.2018, видавник Укрпошта; рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату грошового перекладу, серія та номер: 145 , виданий 27.05.2018, видавник Укрпошта; договір факторингу, серія та номер: б/н, виданий 28.11.2012, видавник: Сведбанк; кредитний договір, серія та номер:1/12-ф, виданий 22.06.2006, видавник: ЗАТ "ТАС-Інвестбанк"; іпотечний договір, серія та номер:29, виданий 22.06.2006, видавник: приватний нотаріус Ромовська О.В.; договір про передачу прав за іпотечним договором, серія та номер: 2187, виданий 28.11.2012, видавник: приватний нотаріус Мироник О.В. (а.с.5).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон № 898-IV) іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3).

За приписами частини першої статті 35 Закону № 898-IV у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.

Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положеннями статті 37 Закону № 898-IV визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25 грудня 2008 року № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» (далі Закон № 800-VI) норми статті 37 Закону № 898-IV передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Стаття 36 Закону № 898-IV (в редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки) передбачала, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений у будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Після внесення Законом № 800-VI змін до статті 36 Закону № 898-IV її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Разом з тим відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок), для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

За змістом п.4.2 договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється за вибором іпотекодержателя одним з наступних методів:

4.2.1. шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст.37 Закону України "Про іпотеку";

4.2.2. шляхом продажу іпотекодержателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст.38 Закону України "Про іпотеку".

У разі застосування іпотекодержателем пункту 4.2 іпотечного договору (п.4.3) на вимогу іпотекодержателя, у строк, доведений у письмовій формі іпотекодержателем, але не раніше дати, у яку іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки, іпотекодавець зобов`язаний вивільнити предмет іпотеки та забезпечити його вивільнення орендарями (наймачами), (п.4.3.2).

Відповідно до п.4.5 іпотечного договору, зазначене у п.4.2 іпотечного договору є застереженням про позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, необхідним та достатнім для звернення іпотекодержателем стягнення на предмет іпотеки.

Таким чином, сторони за договором іпотеки дійшли згоди, що право власності на об`єкт заставленого майна виникає лише у певному випадку, а саме: після вручення іпотекодавцем вимоги про позасудове звернення стягнення на предмет іпотеки.

Крім того, в пункті 4.3.3 іпотечного договору зазначено, що іпотекодержатель протягом трьох робочих днів після реєстрації за ним права власності на предмет іпотеки або після укладення з покупцем предмету іпотеки та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу зобов`язаний надати іпотекодавцю завірену копію документу, що свідчить про перехід права власності.

З копії паспорта ОСОБА_11 вбачається, що її місце проживання зареєстровано 28.02.2012 за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 11- зворот).

Відповідно до копії повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання ТОВ Кредитні ініціативи вказане повідомлення направлено ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_2 (т.1 а.с. 207). Докази направлення позивачу нотаріальної копії документу, що свідчить про перехід права власності, в порушення п. 4.3.3. іпотечного договору відповідачем не надано.

Враховуючи зазначене, є підстави вважати, що відповідачем порушено вимоги ст. 35 ЗУ Про іпотеку та п. 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо направлення письмової вимоги іпотекодавцю.

07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року № 1304-VII (далі - Закон № 1304-VII), підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно з статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно з статтею 5 Закону № 898-IV, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Згідно з пунктом 23 статті 1 Закону України 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (у редакції, що діяла на момент укладення кредитного договору та договору іпотеки) споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Пунктом 4 Закону № 1304-VII передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону № 898-IV звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону № 898-IV).

Отже, Закон № 898-IV прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону № 1304-VII право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і у позасудовому порядку) залежало не від наявності згоди іпотекодавця, а від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.

Водночас Закон № 1304-VII ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без згоди останнього на його відчуження.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що житловий будинок площею 111,4 кв.м, який є предметом іпотеки, не може бути примусово відчужений на підставі дії Закону № 1304-VII, у тому числі і шляхом реєстрації права власності за ТОВ Кредитні ініціативи на предмет іпотеки, наданий як забезпечення виконання ОСОБА_2 умов кредитного договору№ 1/12-Ф від 22.06.2006, укладеного в іноземній валюті.

Доводи апелянта, що за позивачем зареєстровано право спільної сумісної власності на квартиру у м. Львові, а також право спільної часткової власності на квартиру у м. Одесі апеляційний суд відхиляє, оскільки згідно наданої інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно пошук в реєстрі здійснювався за частковим співпадінням. Крім того, дана обставина була предметом дослідження при розгляді справи №347/1073/19, за результатами розгляду якої Косівським районним судом ухвалено рішення від 09.12.2019, яким відмовлено у виселенні позивачки ОСОБА_1 та неповнолітньої дитини із житла, що по АДРЕСА_1 . Вказане рішення суду залишено без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 05.05.2020 (т.1 а.с.64-69).

Колегія суддів також не приймає доводи ТОВ Кредитні ініціативи щодо неналежності обраного позивачем способу захисту, оскільки обраний позивачем та застосований судом спосіб захисту - скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки на підставі відповідного застереження в іпотечному договорі, відповідає вимогам закону та є ефективним. Вказане відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 18 лютого 2021 року у справі (№756/13679/16-ц).

Крім того, апеляційний суд зауважує, що у разі скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на підставі рішення суду відбувається відновлення становища, яке існувало до порушення, а саме: залишається чинним запис про реєстрацію права власності на майно за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , і потреби в додатковому визнанні права власності на нерухоме майно за рішенням суду немає.

До такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 24 червня 2020 року (справа № 521/17219//17-ц).

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції стосовно установлених обставин справи, містять посилання на факти, які були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи вказане, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням вимог норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю Кредитні ініціативи залишити без задоволення, а рішення Косівського районного суду від 18 березня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного її тексту.

Суддя-доповідач: В.А. Девляшевський

Судді: І.В. Бойчук

В.Д. Фединяк

Повний текст постанови складено 02 липня 2021 року.