Номер провадження: 22-ц/813/4225/21
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л.В
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2021 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

за участю секретаря Чепрас А.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» в особі філії «Південне головне регіональне управління» ПАТ КБ «Приватбанк»,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 червня 2018 року у складі судді Домусчі Л.В.,

в с т а н о в и в:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» в особі філії «Південне головне регіональне управління» ПАТ КБ «Приватбанк» та, з урахуванням уточнень, просила визнати договір іпотеки №951 від 16.03.2007, укладений між ОСОБА_2 та КБ «ПриватБанк» в особі Південного ГРУ «Приватбанк» в м. Одеса, правонаступником якого є ПАТ «КБ «ПриватБанк», припиненим; виключити з Державного реєстру іпотек запис про реєстрацію цього договору; виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про державну реєстрацію заборони відчуження нерухомого майна запис про державну реєстрацію заборони відчуження нерухомого майна квартири, за адресою: АДРЕСА_1 , внесений за договором іпотеки.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що є власницею двохкімнатної квартири, житловою площею 28,9 кв.м., загальною площею 50,8 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу №252 від 15.02.2016, укладеного між нею та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Хома А.С. Підставою внесення запису стало рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) за індексним номером: 28253152 від 15.02.2016. Позивач зазначила, що з моменту укладення договору купівлі-продажу проживає у зазначеній квартирі, де також знаходяться її особисте майно та речі. Проте, в державному реєстрі іпотек міститься обтяження щодо квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Підставою обтяження є договір іпотеки №951 від 16.03.2007, зареєстрований 20.03.2007 приватним нотаріусом ОМНО Савченко С.В., номер РПВН: 18023966, від 16.03.2007, укладений між ОСОБА_2 та КБ «Приватбанк» в особі Південного ГРУ «Приватбанк» в м. Одеса, правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк» у забезпечення виконання умов кредитного договору №ODMLGK0142006. За вказаним договором іпотеки №951 від 16.03.2007 іпотекодержателем виступив ЗАТ КБ «Приватбанк». Позивач стверджує, що відчуження предмету іпотеки відбулося за згодою іпотекодержателя, однак останній відмовляється від вчинення дії щодо виключення запису про державну реєстрацію договору іпотеки №951 від 16.03.2007, зареєстрований 20.03.2007 приватним нотаріусом ОМНО Савченко С.В., з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про державну реєстрацію заборони відчуження нерухомого майна спірної квартири.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04 червня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись зі вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що договір відступлення права вимоги, укладений між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «Приватбанк» є важливим доказом у даній справі, проте суд відмовив в задоволенні клопотання позивача про витребування вказаного договору чим порушив принцип неупередженості та фактично позбавив позивача права на доказування, що є порушенням прав позивача та призвело до постановлення незаконного рішення. Після укладення між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 договору про відступлення права вимог на предмет іпотеки спірну квартиру, первісний кредитор передав, а новий кредитор одержав права іпотекодержателя. За згодою нового іпотекодержателя було відчужено на користь позивача вказану квартиру. Між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було досягнуто домовленості щодо погашення або прощення кредитного боргу, внаслідок чого новий іпотекодержатель надав згоду іпотекодавцю на відчуження предмету іпотеки, внаслідок чого було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна. Підставою для припинення іпотеки та зняття заборони відчуження предмету іпотеки у випадку укладення договору купівлі-продажу є заява іпотекодержателя. Договір купівлі-продажу предмета іпотеки є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на нерухоме майно, що було предметом іпотеки.

12.02.2021 від апелянта надійшло клопотання про розгляд справи без її участі.

Відповідач в судове засідання 16.02.2021 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду справи без участі сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 01.03.2021.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Матеріали справи свідчать, що 15.02.2016 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу двохкімнатної квартири, за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно відомостей з державного реєстру іпотек щодо зазначеної вище квартири міститься обтяження, підставою якого є договір іпотеки №951 від 16.03.2007, зареєстрований 20.03.2007 Приватним нотаріусом ОМНО Савченко С.В., укладений між ОСОБА_2 та КБ «Приватбанк» в особі Південного ГРУ «Приватбанка» в м. Одеса, правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк» у забезпечення виконання умов кредитного договору №ODMLGK0142006.

За вказаним договором іпотеки №951 від 16.03.2007 іпотекодержателем виступив ЗАТ КБ «Приватбанк».

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що при переході права власності на предмет іпотеки від ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, а позивач не зазначила та не довела належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами підстави припинення іпотеки, які передбачені статтею 17 Закону України «Про іпотеку».

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про унеможливлення задоволення позову, проте з інших правових підстав.

Підставами припинення іпотеки згідно статті 17 Закону України «Про іпотеку» є: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3, абзаци другий і сьомий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», пункт 1 частини першої і речення друге цієї частини статті 593 ЦК України).

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України).

За належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання, так і зобов`язання за договором іпотеки, які є похідними від основного зобов`язання (такий правовий висновок сформулював Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 910/16461/16; див. також пункт 61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц).

Тобто, належне виконання основного зобов`язання припиняє іпотеку й обтяження нерухомого майна, що є предметом іпотеки.

З Інформаційної довідки з ДРРП від 02.10.2020 містяться відомості про те, відбулася зміна іпотекодержателя на ОСОБА_3 . Тобто відбулася зміна іпотекодержателя за договором цесії, що само по собі підставою припинення іпотеки бути не може, оскільки зміна кредитора не припиняє зобов`язання.

Разом із тим, заміна кредитора свідчить про інший суб`єктний склад учасників відносин, відтак зміна іпотекодержателя на ОСОБА_3 надає підстави для висновку про те, що вимоги про припинення іпотеки мають бути пред`явлені до нього як відповідача, якщо позивач обрав саме такий спосіб захисту, проте останній не залучений до участі у справі.

Суд апеляційної інстанції позбавлений права залучення до участі у справі належного відповідача.

З огляду на те, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову, проте шляхом невірного обґрунтування, то рішення підлягає зміні в частині мотивів відмови у задоволенні позову, в решті підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 червня 2018 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови, в решті залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст підписаний 01.03.2021.

Головуючий:

Судді: