Справа № 2-9/11 Головуючий у 1 інстанції: Зеліско Р.Й.
Провадження № 22-ц/811/571/21 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2021 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Івасюти М.В.,

з участю: представника стягувача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах недієздатного ОСОБА_3 на ухвалу Жовківського районного суду Львівської області від 13 січня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_3 на постанову про перевірку виконавчого провадження та визнання дій державного виконавця Луцик М.М. неправомірними, -

в с т а н о в и в:

В січні 2020 року ОСОБА_2 звернувся в суд із скаргою на постанову про перевірку виконавчого провадження та визнання неправомірними дії державного виконавця Жовківського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Луцик М.М.

В обґрунтування скарги зазначав, що 20 грудня 2019 р. начальником Жовківського РВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області Карпиним В. 3. надана постанова на його скаргу згідно якої він просив визнати незаконними дії та скасувати постанову державного виконавця Жовківського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Луцик М. М. від 12.11.2019 р. про опис та арешт майна боржника.

Вказував, що зазначену постанову він отримав 28.12.2019 р. про що свідчить штамп на конверті. З даної постанови він дізнався про відкриття щодо недієздатного ОСОБА_3 виконавчого провадження уже з моменту фактичного здійснення відносно нього виконавчих дій, а саме стягнення коштів з пенсії, опису майна і т. д.

Зазначав, що ОСОБА_4 був пропущений строк для пред`явлення державній виконавчій службі виконавчого документа до виконання відтак, заява ОСОБА_4 про примусове виконання виконавчого листа 17.04.2019 р. вважає була підробленою.

Звертає увагу, що виконавче провадження не могло бути відновлено за виконавчим документом щодо яких минув термін давності ст. ст. 4, 5, 39, 40, 41, 56, 59 ЗУ "Про виконавче провадження".

Також вказував, що посилання державного виконавця на відсутність у боржника коштів та рухомого майна чи цінностей, на які можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу - є безпідставним. Так із пенсії недієздатного ОСОБА_3 починаючи із 1 червня 2019 року, на підставі постанови державного виконавця в рамках даного виконавчого провадження здійснюються відрахування в розмірі 20%.

Вказував, що не зважаючи на викладену обставину посилання державного виконавця на той факт, що майно було передане на відповідальне зберігання стягувачу через відсутність боржника - є безпідставним. Так в своєму запереченні державний виконавець підтверджує, що заходів по повідомленню недієздатного боржника та його опікуна не вживались, а тому вони не були та й не могли бути обізнані про час та місце проведення опису житлового будинку. А від так фізично не могли бути присутніми при накладанні арешту не тільки на будинок, а і на земельну ділянку.

Окрім того, зазначав, що відсутність боржника чи його представника під час проведення виконавчих дій не є перешкодою для передання описаного майна, в даному випадку житлового будинку, власнику такого майна - боржнику, і не дає жодних підстав для передачі такого майна на відповідальне зберігання іншій особі, наприклад стягувачу.

Вважав, що державні виконавці ДВС Жовківського району Львівської області Луцик М. М., ОСОБА_5 здійснюючи певні дії вийшли за межі своєї компетенції або ж відмовляють у вчиненні дій, істотно порушуючи при цьому права боржника недієздатного ОСОБА_3 . Будучи добре обізнаними про те, що ОСОБА_3 є недієздатним не залучають органи опіки і піклування, тим самим грубо порушують права ОСОБА_3 , а від так Закони України, ст. ст. 71, 74 ЦК України, ст. 45 ЦПК України, Конституцію України, ст. 6 Конвенції з прав людини.

Також зазначав, що на відміну від боржника, стягувач був повідомлений державним виконавцем про час та місце проведення опису майна, та була запрошена державним виконавцем для прийняття участі. Що свідчить про явну незаконну зацікавленість та упередженість державного виконавця. Скаржнику не зрозуміло, що змусило державного виконавця проводити опис будинку без реального огляду житлового будинку. Так, складений опис, на підставі технічної документації та застарілої інформації стягувана, не відповідає дійсності, і може негативно вплинути на оцінку описаного майна, яка буде проводитись в майбутньому. Окрім того, державний виконавець не пояснює, що заважало їй повідомити боржника про таку виконавчу дію, з метою здійснення її в повному об`ємі, якісно та із використанням актуальної інформації. Не проводився опис земельної ділянки.

Вважав, що посилання державного виконавця про неможливість користування описаним житловим будинком стягувачем ОСОБА_4 , якій на відповідальне зберігання було передано описаний житловий будинок - є абсурдним. Відповідно до ч. 2 ст. 58 ЗУ «Про виконавче провадження» - зберігачу надається право користуватися майном, переданим йому на зберігання, якщо проти цього не заперечує стягувач (щодо рухомого майна), або якщо особливості такого майна не призведуть до його знищення чи зменшення цінності внаслідок користування. З огляду на те, що стягувачем і зберігачем є одна й та сама особа, а державним виконавцем не виносилась заборона використання описаного будинку, то стягувач не позбавлена можливості користуватись житловим будинком. Окрім того, в своєму запереченні державний виконавець не пояснює з якої підстави стягувачу передано на зберіганні об`єкт нерухомості, який за своєю вартістю перевищує суму заборгованості як мінімум в п`ятнадцять разів.

Крім того, зазначав, що в даному будинку та в прибудинкових приміщеннях знаходиться майно (меблі) на суму 247 500 грн. ОСОБА_6 , яка відповідно до договору зберігання від 20 серпня 2007 року, посвідчений нотаріусом Курановою О. О. передана на відповідальне збереження ОСОБА_7 .

Вважав, що відсутність паспортних даних стягувача в постанові про опис та арешт майна, як особи, якій передано на зберігання описане в постанові майно, є не формальністю, а грубим порушенням вимог п.10 ч. 8 Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 13 січня 2021 року в задоволені скарги ОСОБА_2 в інтересах недієздатного ОСОБА_3 на постанову про проведення перевірки виконавчого провадження в порядку ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 20.12.2019 року відмовлено.

В задоволені скарги ОСОБА_2 в інтересах недієздатного ОСОБА_3 про визнання дій державного виконавця Жовківського РВ ДВС ЗМУ МЮ (м. Львів) Луцик М.М. при винесенні постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 12.11.2019 року в межах ВП №58925599 неправомірними відмовлено.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_2 .

Вважає ухвалу суду такою, що не відповідає дійсним обставинам справи і вимогам закону, винесеною з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що опис будинковолодіння проходив у відсутності боржника та без фактичного огляду. Державний виконавець не повідомляв боржника ОСОБА_3 чи його законного представника про намір проведення огляду чи опису його майна, через що вони були позбавлені можливості прийняти участь в даній виконавчій дії, заявляти заяви та клопотання та користуватись іншими передбаченими чинним законом правами.

Опис будинковолодіння проводився на підставі технічної документації, застарілої інформації, без його безпосереднього огляду на момент винесення постанови, що безумовно впливає на визначення реальної ринкової вартості.

Окрім цього зазначає, що державний виконавець безпідставно передала на зберігання описане в постанові будинковолодіння на відповідальне зберігання стягувану ОСОБА_4 , оскільки вартість арештованого та описаного будинку відповідно до висновку про вартість майна, який виготовляється експертом в п`ять разів перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню.

Просить скасувати ухвалу суду та скаргу ОСОБА_2 задоволити.

24 червня 2021 року Начальником Жовківського РВ ДВС Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Карпиним В. 3. подано відзив на апеляційну скаргу та заяву про розгляд справи за їх відсутністю. Просить відмовити в задоволенні скарги з підстав викладених в поясненнях до скарги.

Скаржник в судове засідання не з`явився, хоча про час та дату розгляду справи був повідомлений належним чином.

За вищенаведених обставин колегія суддів вважає можливим здійснити апеляційний розгляд справи за його відсутності на підставі наявних у справі даних та доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника стягувача ОСОБА_1 на заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції не вбачав порушень зі сторони державного виконавця при вчиненні виконавчої дії, що полягала в описі майна, норм Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень № 512/5 від 02.04.2012 р. , оскільки відсутність боржника - компенсовано присутністю понятих (ст.22 Закону), час вчинення виконавчих дій не є обов`язковим реквізитом постанови (ст. 56 Закону, п.10 р. VIII Інструкції), в постанові детально описано житловий будинок із зазначенням усіх вимог визначених Законом та Інструкцією, постанова підписана усіма особами присутніми при описі та арешті (представник стягувача, стягувач, поняті, виконавець). Окрім цього зазначив, що боржник ОСОБА_3 , в інтересах якого діє ОСОБА_7 , діє недобросовісно, оскільки фактично ухиляється від виконання рішення суду, що набрало законної сили, а сама скарга подана з метою затягування виконання такого рішення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що у провадженні державного виконавця Жовківського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Луцик М.М. перебувало виконавче провадження № 58925599 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 (правонаступник стягувача ОСОБА_8 ) боргу в сумі 555 332 грн. 20 коп.

З постанови про перевірку ВП в порядку ст. 74 ЗУ "Про виконавче провадження" начальником Жовківського РВ ДВС ЗМУ МЮ (м. Львів) В. Карпином від 20.12.2019 р. вбачається, що дії державного виконавця Жовківського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області Луцик М. М. при винесенні постанови від 12.11.2019 р. "про опис та арешт майна боржника"- визнано правомірними та такими, що вчинені у відповідності до вимог ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Постанову про опис та арешт майна боржника від 12.11.2019 року у виконавчому провадженні № 58925599 залишено чинною.

Так, проведеною перевіркою законності виконавчого провадження №58925599 щодо вимог скаржника про визнання неправомірними дії державного виконавця Жовківського РВ ДВС ЗМУ МЮ (м. Львів) Луцик М.М. при винесенні постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 12.11.2019 року в межах ВП №58925599, то з матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем здійснено перевірку майнового стану боржника в ході якої встановлено відсутність таких.

В ході перевірки майнового стану боржника було встановлено, що боржнику на праві власності належить нерухоме майно, а саме житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 .

12 листопада 2019 року державним виконавцем в порядку ст.56 ЗУ «Про виконавче провадження» в присутності понятих, представника стятувача та стягувача складено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, якою описано житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження», іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню.

Сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом;надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт на майно боржника накладається державним виконавцем, у тому числі, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, а також проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. При цьому, постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна. Проведення опису майна боржника здійснюється не пізніше ніж протягом місяця з моменту отримання інформації про місцезнаходження майна.

За змістом ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», державному виконавцю надано право за власною оцінкою обставин визначати або не визначати зберігача майна з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин, а ст. 58 визначено осіб, яким таке майно передається на зберігання у разі якщо державним виконавцем прийнято рішення про необхідність передачі арештованого та описаного майна на відповідальне зберігання.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що передання майна на зберігання під розписку стягувачу - ОСОБА_4 не є порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження» та такі дії узгоджуються з наведеними положення згаданого закону.

Доводи апеляційної скарги, про те, що опис проводився у відсутності боржника колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до вимог ст.. 56 ЗУ «Про виконавче провадження» постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного робочого дня із дня виявлення майна.

17 квітня 2019 року державним виконавцем Жовківського РВ ДВС ГТУЮ у Львівській області було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №58925599, де зазначено, що сторони виконавчого провадження мають право ознайомитись з матеріалами виконавчого провадження, внесеними до автоматизованої системи виконавчого провадження, із зазначенням ідентифікатора для доступу та зобов`язано боржника подати декларацію про майно та доходи.

Постанова про відкриття виконавчого провадження отримана ОСОБА_3 однак обов`язок щодо подання декларації боржником також не виконано.

Відповідно до ч.8 ст.19 закону України «Про виконавче провадження» особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

У рішенні по справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, п. 40 зазначається, що …право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію.

Колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, урахував конкретні обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права та ґрунтується на засадах верховенства права.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому його відповідно до ст.. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах недієздатного ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовківського районного суду Львівської області від 13 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 01 липня 2021 року.

Головуючий : Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.