Провадження № 2/521/304/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2021 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Поліщук І.О.,

при секретарі - Шудрі Г.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, в якому просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь моральну шкоду у розмірі - 50000 гривень; стягнути з відповідачки ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 40 000 гривень. Позов обґрунтовано тим, що позивачка з осені 2014 року є головою ЖБК «Ленінський-5». Зазначена посада є керівною і відповідно вимагає від особи, яка її займає кристальної репутації. Відповідачі по справі систематично перешкоджають роботі житлово-будівельного кооперативу, зокрема розповсюджуючи образливі плітки та цілком надуману інформацію щодо позивачки, вказуючи на те, що вона нібито є нечесною та непорядною людиною, яка займається хабарництвом та систематично розкрадає будинок, що і змусило звернутися ОСОБА_1 до суду. Постановою Малиновського районного суду міста Одеси від 25.04.2016 року ОСОБА_3 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, а саме нецензурну лайку у громадському місті, передбаченого ст. 173 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляду штрафу у розмірі 51 гривні. Позивачка зазначає, що є тією самою особою, в адресу якої зазначені нецензурні мовні обороти були направлені, і відповідно за фактом зазначених дій була спричинена моральна шкода та шкода діловій репутації як голови ЖБК. Заочним рішення від 14 червня 2016 року її позов про зобов`язання спростувати недостовірну інформацію було задоволено, та визнано недостовірною інформацію, яка була поширена 26 травня та 01 червня 2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у парадній житлового будинку АДРЕСА_1 , про те, що ОСОБА_1 є нечесною та непорядною людиною, яка займається хабарництвом та систематично розкрадає будинок. Зазначеним рішенням було зобов`язано ОСОБА_3 та ОСОБА_2 спростувати вищезазначену недостовірну інформацію у спосіб, яким ця інформація була поширена. У зв`язку з поширенням недостовірної інформації, позивачка відчула душевні страждання, оскільки безпідставні висловлювання відповідачів дали негативну оцінку її особистим якостям, як працівника та людини, ставили під сумнів її діяльність, як голови ЖБК та спроможність займатися вищевказаною діяльністю. Позивачка була вимушена надавати пояснення членам правління а також оточуючим, у неї порушилися нормальні життєві зв`язки. Отже, позивачка вважає, що вищевикладені обставини свідчать про те, що відповідачі не поважають її честь й гідність, внаслідок чого їй завдано моральної шкоди, яку позивачка просить стягнути з відповідачки ОСОБА_3 у розмірі -50000,00 гривень, з відповідачки ОСОБА_2 у розмірі - 40 000,00 гривень.

Приймаючи участь в судовому засіданні 09.02.2017 року позивачка позовні вимоги підтримувала з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідачка ОСОБА_4 в судовому засіданні 09.02.2017 року проти позову категорично заперечувала.

Відповідачка ОСОБА_3 в судовому засіданні 09.02.2017 року вважала позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтованими, у задоволені позову просила відмовити.

Позивачка та її представник адвокат Черемнов Д.В. в судові засідання призначенні до розгляду на 04.02.2021 року на 10:00 годину, на 31.03.2021 на 10:00 годину, на 06.05.2021 року на 10:00 годину, на 03.06.2021 року на 10:00 годину, на 06.07.2021 року на 10:00 годину не з`являлися, подали до суду заяву про розгляду справи у їхню відсутність.

В судові засідання призначенні до розгляду на 04.02.2021 року на 10:00 годину, на 31.03.2021 на 10:00 годину, на 06.05.2021 року на 10:00 годину, на 03.06.2021 року на 10:00 годину, на 06.07.2021 року на 10:00 годину, відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не сповістили.

Відповідно до частини 3 статті 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи ( його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Враховуючи, що відповідачки не повідомили про причини своєї неявки до суду, суд приймає рішення у їхню відсутність та вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів.

Суд, ознайомившись з матеріалами справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України.

Відповідно до ст.34 Конституції України кожен має право на свободу думки і слова, межею якої є право іншої особи на повагу до її гідності та честі.

Гідність і честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі, це передбачено ст.297 ЦК України.

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації (ст.277 ЦК України).

Пункт 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи» також прямо передбачає, що позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права.

Як роз`яснено в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). У п. 18 вказаної Постанови роз`яснено, що, згідно з положеннями ст. 277 ЦК України і ст. 10 ЦПК України, обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Постановою судді Малиновського районного суду міста Одеси Гарського О.В. від 25 квітня 2016 року, ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення, передбаченого ст.173 КпАП України та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 5 (п`яти) неоподатковуваних доходів громадян, а саме 51 (п`ятдесят одна) гривня. В ході розгляду адміністративної справи встановлено, що ОСОБА_3 25 березня 2016 року приблизно о 10 годині 00 хвилин, знаходячись в під`їзді, на сходовому майданчику в будинку АДРЕСА_1 , висловлювалася нецензурною майкою на адресу гр. ОСОБА_1 .. Тобто своїми діями ОСОБА_3 порушила громадський порядок і спокій громадян.

Заочним рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 14 червня 2016 року, позов ОСОБА_1 - задоволено.

Визнано недостовірною інформацію, яка була поширена 26 травня та 01 червня 2015 р. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у парадній житлового будинку АДРЕСА_1 про те, що ОСОБА_1 є нечесною та непорядною людиною, яка займається хабарництвом та систематично розкрадає будинок.

Зобов`язано ОСОБА_3 та ОСОБА_2 спростувати недостовірну інформацію, яка була поширена 26 травня та 01 червня 2015р. ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у парадній житлового будинку АДРЕСА_1 про те, що ОСОБА_1 є нечесною та непорядною людиною, яка займається хабарництвом та систематично розкрадає будинок, у спосіб, яким ця інформація була поширена.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 15.11.2017 року заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 червня 2016 року та Ухвала апеляційного суду Одеської області від 15.11.2017 року -залишені без змін.

Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. Матеріальний аспект захисту охоплює й положення гл. 3 ЦК, в якій йдеться саме про захист цивільних прав та інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Зміст зазначених у ст.15 ЦК України підстав для захисту не розкривається, але він відображений у відповідних нормах ст.ст., що регулюють ту чи іншу категорію правовідносин.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб (аналіз ВСУ практики застосування судами ст.16 Цивільного кодексу України від 29.05.2014 року). .

Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст.2 ЦПК).

Згідно ч.1 та ч.2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Достовірними, відповідно до ст.79 ЦПК України є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Згідно ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З наданих документів суду вбачається, у чому саме полягають порушення прав ОСОБА_5 , позивачкою надано суду належні допустимі докази, які б підтверджували ту обставину, що її права та свободи порушені, позивачкою наведено доказами у чому полягають порушення її прав.

Проаналізувавши вищенаведені докази, суд приходить до висновку, що у зв`язку з поширенням недостовірної інформації, позивачка відчула душевні страждання, оскільки безпідставні висловлювання відповідачів дали негативну оцінку її особистим якостям, як працівника та людини, ставили під сумнів її діяльність, як голови ЖБК та спроможність займатися вищевказаною діяльністю. Позивачка була вимушена надавати пояснення членам правління а також оточуючим, у неї порушилися нормальні життєві зв`язки.

Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду у позадоговірних відносинах передбачені ст.ст. 23 і 1167 ЦК України. За загальним правилом така відповідальність наступає за наявності протиправності і вини особи, яка її завдала.

Відповідно до вимог ст.280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ст. 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності. Відповідно до ч. 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Оскільки судом встановлено розповсюдження відповідачами негативної та недостовірної інформації щодо позивачки, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню. Розмір моральної шкоди, яку суд присуджує до стягнення з відповідачки ОСОБА_3 суд визначає у розмірі -5000,00 гривень, з відповідачки ОСОБА_2 - 4000,00 гривень.

Відповідно до ч.5 ст.263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 23, 1167 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 81, 89, 92, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 - 5000 (п`ять тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 - 4000 (чотири тисячі) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнути порівну з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі - 1378 ( одна тисяча триста сімдесят вісім) гривень.

Рішення суду може бути оскаржене учасниками процесу до Одеського апеляційного суду в тридцятиденний термін.

Головуючий: І.О. Поліщук