Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.01.2021 Справа №607/29264/19

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі :

головуючого Ромазана В.В.

з участю секретаря Безручко Т.В.

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Тернопільській області про усунення перешкод у користуванні приміщенням шляхом знесення самовільно влаштованої перегородки , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Тернопільській області в якому, просить зобов`язати відповідача демонтувати за власний рахунок самовільно встановлені півторастворчаті дерев`яні двері у спільному коридорі для квартир АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що відповідач у справі її сусід ОСОБА_3 , який проживає у квартирі АДРЕСА_2 і є головою ОСББ, самочинно без її письмової чи усної згоди та дозволу органів місцевого самоврядування та загальних зборів ОСББ, провів перепланування спільного коридору для квартир АДРЕСА_3 та ІНФОРМАЦІЯ_1 , що на 7 поверсі будинку АДРЕСА_4 , перемурувавши вхідний тамбур, та вмонтувавши півторастворчаті дерев`яні двері, чим порушив санітарні та пожежно-технічні норми і створив їй незручності. Його протиправні дії призвели до взаємних скарг в правоохоронні та інші контролюючі органи.Самовільне загородження спільного коридору дерев`яними дверима створює значні незручності для позивача. Відкривання дверей до її квартири спричиняє шум та породжує скарги із сторони сусідів.

Відповідач ОСОБА_3 відзиву на позов не подавав.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Тернопільській області письмових пояснень щодо позову не подавала.

11 серпня 2020 року у даній справі проведено підготовче судове засідання, за наслідками якого закрито підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду.

Представник позивача ОСОБА_2 адвокат Ковальчин М.Я. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просить суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, і не повідомив суд про причину своєї неявки, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується документально.

Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Таким чином, суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України.

Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд встановив.

ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_5 (Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №111331955 від 22.01.2018 р.).

ОСОБА_3 , який є власником квартири АДРЕСА_6 та є сусідом позивача, у вказаному будинку, без згоди ОСОБА_2 , а також інших співвласників зазначеного житлового будинку, здійснив перепланування загального коридору шляхом влаштування вхідного тамбуру та встановленням дверей, що створює незручності ОСОБА_2 у користуванні належним її житлом. Зазначені незручності полягають у загородженні спільного коридору, порушення санітарних та пожежних норм.

Частиною першою статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною першою статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном.

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 391 ЦК України).

Правові та організаційні основи містобудівної діяльності з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів, визначені та регулюються Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Статтею 4 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що об`єктами будівництва є будинок, будівлі, споруди будь-якого призначення, їх комплекси та частини, лінійні об`єкти інженерно- транспортної інфраструктури.

Стаття 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачає, що в разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності,будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису.

Як вбачається з інформації зазначеної Управліннямдержавної служби України з надзвичайних ситуацій у Тернопільській області у листі № 3-1/4287 від 27.09.2019 р., влаштування перегородки із дверним отвором в коридорі сходової клітки біля житлових квартир АДРЕСА_3 , АДРЕСА_2 вказаного багатоквартирного житлового будинку суперечить вимогам Правил пожежної безпеки в Україні, відтак зобов`язало негайно усунути вказане порушення шляхом приведення приміщень загального коридору будинку в стан, визначений проектною документацію на час введення об`єкта в експлуатацію.

Відповідно до частини другої статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Частиною першою статті 385 ЦК України передбачено, що власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків).

Відносини, що виникають у процесі реалізації прав та виконання обов`язків власників квартир та нежитлових приміщень як співвласників багатоквартирного будинку, регулюють Закони України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" та "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку".

Особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління визначає Закон України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку", предметом регулювання якого є відносини, що виникають у процесі реалізації прав та виконання обов`язків власників квартир та нежитлових приміщень як співвласників багатоквартирного будинку.

Згідно зі статтею 1 Закон України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" багатоквартирний будинок - житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна; нежитлове приміщення - ізольоване приміщення в багатоквартирному будинку, що не належить до житлового фонду і є самостійним об`єктом нерухомого майна; спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія; частка співвласника - частка, яку становить площа квартири та/або нежитлового приміщення співвласника у загальній площі всіх квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.

Відповідно до частин першої та другої статті 5 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників.

Право спільної сумісної власності не передбачає визначення часток співвласників у праві спільної власності, на відміну від права спільної часткової власності, учасник якої наділений правом вимагати виділення йому в натурі частини майна у володіння та користування (частини друга - четверта статті 358 ЦК України), а також самостійно розпоряджатися своєю часткою (стаття 361 ЦК України).

Проте співвласники майна, що знаходиться у спільній сумісній власності, не тільки володіють та користуються, але й розпоряджаються таким майном за спільною згодою.

Отже, багатоквартирний будинок є житловим будинком, будівлею, призначеною для постійного в ній проживання.

У статті 41 Конституції України визначено, що використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно зі статтею 13 Конституції України власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У пункті 4 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, у редакції, чинній на час улаштування відповідачами тамбурних перегородок, указано, що власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків мають право на переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, з дозволу власника будинку (квартири) та органу місцевого самоврядування, виданого в установленому порядку.

Згідно з частиною другою статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що перепланування приміщення спільної сумісної власності може бути здійснено з дотримання встановленого законом порядку, у тому числі за згодою осіб, які таким приміщенням володіють.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 08 червня 2016 року № 6-530цс16, яка є незмінною.

Аналізуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення, а тому, слід усунути ОСОБА_2 перешкоди у користуванні належною їй на праві власності квартирою АДРЕСА_5 , шляхом зобов`язання ОСОБА_3 демонтувати самочинно встановлені двері у спільному коридорі загального користування будинку АДРЕСА_4 квартир АДРЕСА_3 , АДРЕСА_2 .

Відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Позивач заявляє вимогу про стягнення з відповідача на її користь витрат на правову допомогу адвоката.

На підтвердження понесених витрат позивач надає договір про представництво та на надання правової допомоги від 24 вересня 2019 року, укладений між адвокатом Ковальчин М.Я. та ОСОБА_2 , Додаткову угоду до договору про надання правової допомоги від 24 вересня 2019 року (розрахунок) та Квитанцію до прибуткового касового ордера №1-ц від 26 січня 2021 р. про оплату послуг адвоката на суму 5 000,00 грн.

Згідно умов Додаткової угоди до договору про надання правової допомоги від 24 вересня 2019 року (розрахунок), за надані Адвокатом послуги Клієнт сплачує йому гонорар в сумі 5 007 гри. 60 коп., виходячи з наступних розрахунків:

-2 503 грн. 80 коп. - за ознайомлення з матеріалами справи, підготовка запитів та звернень, попередня консультація (90 хв);

-2 503 грн. 80 коп. представництво інтересів клієнта в суді (підготовка промови в дебатах, безпосередня участь у судових засіданнях (90 хв.).

Керуючись положеннями статті 137 ЦПК України, суд вважає, що з відповідача ОСОБА_3 слід стягнути в користь позивача витрати понесені нею на отримання професійної правничої допомоги, яку суд визначає в розмірі 3 000 грн. При цьому, суд виходить із положень ч.4 ст.137 ЦПК України, а саме із складності справи та наданих адвокатом послуг, участю адвоката у судових засіданнях та часом затрачених ним на надання таких послуг, що підтверджено журналами судових засідань, їх обсягом, значенням справи для сторони. Таким чином, суд вважає, що витрати позивача на професійну правничу допомогу адвоката належним чином підтверджені договором про надання такої допомоги укладеним із адвокатом Ковальчин М.Я., та квитанцією про оплату таких послуг адвокату позивачем, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 3 000гри. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Крім того, відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору в сумі 768, 40 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 13, 82, 141, 263, 265, 280-284, 289 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Тернопільській області про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом знесення самовільно влаштованої перегородки, задоволити частково.

Усунути ОСОБА_2 перешкоди у користуванні належною їй на праві власності квартирою АДРЕСА_5 , шляхом зобов`язання ОСОБА_3 демонтувати самочинно встановлені двері у спільному коридорі загального користування будинку АДРЕСА_7 , АДРЕСА_2 .

Стягнути із ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 сплачений нею судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп., а також витрати на правову допомогу у розмірі 3 000 (три тисячі) грн.

Рішення може бути переглянуте Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Тернопільської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 05 лютого 2021 року.

Головуючий суддяВ. В. Ромазан