Справа № 344/9458/19
Провадження № 4-с/344/21/21
У Х В А Л А

07 липня 2021 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.О.

з участю секретаря Герлан Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції міністерства юстиції України про визнання дій незаконними та зобов?язання винести постанову про закінчення виконавчих проваджень, -

встановив:

в скарзі вказано, що державним виконавцем надіслано скаржнику постанову про примусове виконання у виконавчих провадженнях №63765622 та №637653326 та залучення представників органів внутрішніх справ. Однак скаржником добровільно виконано рішення про його виселення із спірної квартири та гаражу, при цьому в них проживають члени його сім?ї, яких він відвідує, де зберігає свої речі, яким надає свої речі. Тому скаржник подав уточнюючу заяву 16/02/2021 та просив суд визнати дії державного виконавця щодо не ухвалення постанови про закінчення виконавчих проваджень неправомірними та зобов?язати його винести постанови про закінчення виконавчих проваджень у зв?язку з їх повним та добровільним виконанням.

В судове засіданні скаржник неодноразово не з?явився.

Відповідно до ст. 129 Конституції України однією із загальних засад правосуддя є обов`язковість виконання судових рішень.

В ст. 18 ЦПК України вказано, що судове рішення є обов?язковим до виконання.

В ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» вказано, що виконавче провадження здійснюється за обов`язковості виконання рішень.

Отже судове рішення є обов?язковим до виконання.

В ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» вказано, що виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження і спрямоване саме на забезпечення повного та належного виконання судового рішення.

Таким чином державним виконавцем повинно бути вчинено дії, наслідком яких є забезпечення повного та своєчасного виконання судового рішення.

Скаржником не надано суду доказів того, що на даний час судове рішення, за яким відкрито виконавче провадження належно і повністю виконано.

Так, в ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» вказано, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Серед іншого виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Державному виконавцеві належить вжити усі можливі наявні заходи задля забезпечення примусового виконання судового рішення.

Правових підстав для закінчення виконавче провадження за змістом ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» скаржник перед судом не довів.

В ч. 1 ст. 12 ЦПК України проголошено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

В ч. 3 ст. 12 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже обов?язок надання суду доказів на доведення своєї правової позиції процесуальним законом покладено безпосередньо на скаржника.

В ч. 2 ст. 13 ЦПК України вказано, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В ч. 5 ст. 81 ЦПК України вказано, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

В ч. 7 ст. 81 ЦПК України вказано, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже суд не збирає доказів на обґрунтування правових позицій сторін. Вказаний обов?язок покладено безпосередньо на сторін. Правові наслідки невиконання зазначеного обов?язку або його неналежного виконання покладено безпосередньо на відповідну сторону спору.

Таким чином саме на скаржника на підставі принципу змагальності цивільних процесуальних відносин покладено обов?язок на доведення порушення його прав.

Однак скаржник не подав суду будь-якого доказу щодо обов?язку державного виконавця закінчити виконавче провадження.

Надання скаржником пояснень за змістом його скарги про те, що він зберігає свої речі в спірному приміщенні і особисто відвідує спірне приміщення, з якого підлягає виселенню спростовують його ж скаргу про те, що ним не використовується спірне приміщення і судове рішення добровільно та повністю виконано.

Крім цього державному виконавцю не належить компетенція на звільнення боржників від виконання судових рішень чи часткового звільнення від виконання судових рішень. Перегляд судових рішень здійснюється у встановленому процесуальним законом порядку. Тому скаржник зобов?язаний звертатись до відповідної судової установи задля перегляду судового рішення або вирішення питань щодо порядку його виконання, а не заперечувати виконання державним виконавцем його обов?язку щодо стягнення грошових коштів, про стягнення яких зазначено в судовому рішенні.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд,-

постановив:

в скарзі ОСОБА_1 на дії державного виконавця Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції міністерства юстиції України Саміляк О.М. про визнання дій державного виконавця щодо не ухвалення постанови про закінчення виконавчих проваджень неправомірними та зобов?язати винести постанови про закінчення виконавчих проваджень у зв?язку з їх повним та добровільним виконанням, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя С.О. Бородовський