ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/294/21Головуючий по 1 інстанції
Справа №703/2557/20 Категорія: 331060000 Прилуцький В. О.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2021 року :

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

секретар: Торопенко Н.М.

учасники справи:

заявник ОСОБА_1 ,

заінтересована особа Смілянська міська рада,

особа, що подає апеляційну скаргу голова Смілянської міської ради Ананко С.В.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу голови Смілянської міської ради Ананко С.В. на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 9 грудня 2020 року у складі судді Прилуцького В.О., -

в с т а н о в и в :

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.

В обґрунтування заяви вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , який був зареєстрований та постійно проживав разом з нею в АДРЕСА_1 без реєстрації шлюбу. Вказує, що вони проживали однією сім`єю та вели спільне господарство з 2012 року і до дня смерті ОСОБА_2 - 02 грудня 2019 року. ОСОБА_2 до 2017 року працював у Смілянському відділі освіти, заробляв кошти, які в подальшому віддавав їй, а вона розпоряджалася ними, придбавала продукти харчування та сплачувала комунальні послуги.

Зазначає, що у ОСОБА_2 був незадовільний стан здоров`я, вона постійно доглядала за ним, купувала ліки та продукти харчування. За час спільного проживання вони неодноразово подорожували. Поховання ОСОБА_2 та всі поминальні обіди, витрати на ритуальні послуги, витрати на встановлення пам`ятника здійснювалися за її кошти.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на грошові заощадження з відповідними відсотками, яку вона прийняла, так як постійно проживала зі спадкодавцем та подала заяву про прийняття спадщини до Смілянської державної нотаріальної контори, однак їй було рекомендовано звернутися до суду з приводу встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем, оскільки нею не надано відповідних документів.

Вказала, що вона має намір оформити спадкові права на майно після смерті ОСОБА_2 , зазначивши, що вона є єдиним спадкоємцем після його смерті.

Просила встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_2 однією сім`єю в АДРЕСА_1 з 2012 року.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 9 грудня 2020 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 разом із спадкодавцем ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 з 2012 року, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду обґрунтовано тим, що надані суду докази та пояснення свідків свідчать про те, що ОСОБА_1 з 2012 року проживала разом із ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, голова Смілянської міської ради - Ананко С.В. оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне та невірне з`ясування судом обставин справи, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовити.

В обгрунтування апеляційної скарги вказував, що суд не в повній мірі дослідив зібрані у справі докази та невірно встановив фактичні обставини справи. Суд, задовольняючи заяву про встановлення юридичного факту, залишив поза увагою те, що частина документів, які були подані ОСОБА_1 до суду, як доказ спільного проживання зі спадкодавцем, датовані 2019 - 2020 роками, тобто після смерті ОСОБА_2 . Крім того, фотографії спільного відпочинку не свідчать про усталені відносини, які притаманні сім`ї.

Вказує, що суд першої інстанції, задовольняючи заяву ОСОБА_1 , залишив поза увагою та не застосував до спірних правовідносин правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду (справи № 490/4949/17, № 466/3769/16, № 522/25049/16-ц, № 129/2115/15-ц). Приймаючи рішення по суті справи, суд керувався актами від 3 червня 2020 року та 10 жовтня 2020 року, довідками № 122450, № 122433 квартального комітету № 4, які не є належними та достатніми доказами спільного проживання заявниці зі спадкодавцем понад 5 років. Судом не досліджено та залишено поза увагою суперечливість вказаних довідок виданих головою квартального комітету. Вказує, що оскаржуване рішення позбавляє територіальну громаду міста права на звернення в порядку ст. 1277 ЦК України із заявою про визнання спадщини відумерлою.

29 січня 2021 року ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу Смілянської міської ради в якій вона вказує, що апеляційна скарга є необґрунтованою, а тому просить залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін.

Заслухавши учасників справи, які з`явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та законність оскаржуваного рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до залишення без задоволення, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 (а.с.5).

Після його смерті відкрилася спадщина на грошові заощадження з відповідними відсотками.

Відповідно до витягу від 12 лютого 2020 року, після смерті ОСОБА_2 , Смілянською державною нотаріальною конторою була зареєстрована спадкова справа за № 65497173 (а.с.6).

Згідно листа завідувача Смілянської державної нотаріальної контори від 18 липня 2020 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 (а.с.17).

Відповідно до довідки квартального комітету Смілянської міської ради від 3 червня 2020 року ОСОБА_1 , що проживає за адресою АДРЕСА_1 , дійсно проживає без реєстрації за вказаною адресою з 2012 року постійно разом з ОСОБА_2 (а.с.7).

Відповідно до акту комісії від 3 червня 2020 року в будинку АДРЕСА_1 постійно проживає ОСОБА_1 без реєстрації з 2012 року разом із ОСОБА_2 , яка здійснювала за ним догляд, вони вели спільне господарство до дня його смерті та здійснила його поховання (а.с.8).

Із заяви лікаря КМКОЛ Центральної мікрохірургії ОСОБА_3 , вбачається, що в період лікування ОСОБА_2 , а саме з 26.07.2017 по 29.07.2017 року та з 22.04.2019 року по 26.04.2019 року його супроводжувала та надавала допомогу під час лікування ОСОБА_1 (а.с.39). ОСОБА_1 надала виписку з історії хвороби ОСОБА_2 (а.с.56).

Згідно довідки квартального комітету Смілянської міської ради від 10 жовтня 2020 року ОСОБА_1 проживала з 2012 року без реєстрації разом з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , здійснюючи на ним догляд та вели спільне господарство (а.с.40).

Відповідно до акту комісії від 10 жовтня 2020 року ОСОБА_1 проживає без реєстрації з 2012 року в будинку АДРЕСА_1 (а.с.42).

Із матеріалів справи вбачається, що у серпні та грудні 2019 року ОСОБА_1 здійснювала оплату житлово комунальних послуг по будинку АДРЕСА_1 , де проживав та був зареєстрований ОСОБА_2 (а.с.50). Крім того, такі оплати вона здійснювала і після смерті ОСОБА_2 (а.с.47-48).

На ім`я ОСОБА_1 було виписано газету (1-6 місяці 2020 року) на адресу: АДРЕСА_1 (а.с.49).

Відповідно до договору замовлення № 000919 від 3 грудня 2019 року ОСОБА_1 замовляла та оплачувала організацію та проведення поховання ОСОБА_2 (а.с.51, 58).

Відповідно до статті 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Частиною першою статті 1221 ЦК України передбачено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (стаття 1264 ЦК України).

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»,при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки.

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Звертаючись до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, ОСОБА_1 вказувала, що вона з 2012 року до моменту смерті ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживала разом з ним однією сім`єю у будинку АДРЕСА_1 та були пов`язані спільним побутом, мали спільний бюджет, взаємні права і обов`язки.

Відповідно до норм ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обгрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків ( стаття 76 ЦПК України)

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що у випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалася заінтересована сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною.

Задовольняючи позовні вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд першої інстанції дійшов правильно висновку, що наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності підтверджують факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як чоловіка та дружини, у будинку АДРЕСА_1 , наявність у них взаємних прав і обов`язків, ведення спільного побуту. Зазначені обставини у суді першої інстанції підтвердили свідки, доводів про недостовірність показань яких апеляційна скарга не містить.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи скаржника стосовно того, що суд не в повній мірі дослідив та невірно встановив надані сторонами докази та залишив поза увагою, що частина доказів, які були подані ОСОБА_1 суду, як доказ спільного проживання зі спадкодавцем, датовані 2019 - 2020 роками, тобто після смерті ОСОБА_2 , оскільки судом була надана вірна правова оцінка даним доказам.

Посилання скаржника на те, що суд першої інстанції, задовольняючи заяву ОСОБА_1 , залишив поза увагою та не застосував до спірних правовідносин правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду (справи № 490/4949/17, № 466/3769/16, № 522/25049/16-ц, № 129/2115/15-ц) є безпідставними, оскільки обставини даних справ різняться та мають свої характерні обставини та доказову базу.

Доводи скаржника є необґрунтованими та невмотивованими стосовно того, що акти від 3 червня 2020 року, 10 жовтня 2020 року та довідки № 122450, № 122433 квартального комітету № 4 не є належними та достатніми доказами спільного проживання заявниці зі спадкодавцем.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав вважати, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим й таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Постановлене у справі рішення є законним та обгрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки їх доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу голови Смілянської міської ради Ананко С.В. залишити без задоволення.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 9 грудня 2020 року у даній справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови суду складено 24 лютого 2021 року.

Судді: Н. І. Гончар

Ю. В. Сіренко

Т. Л. Фетісова