ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2021 року

м. Харків

справа № 619/4808/14-ц

провадження № 22-ц/818/337/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: судді - Тичкової О.Ю.,

суддів Пилипчук Н.П., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря судового засідання Супрун Я.С.,

сторони справи:

позивач Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал»,

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , на заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 02 червня 2015 року, ухвалене у складі судді Калмикової Л.К.,

УСТАНОВИВ :

Вісімнадцятого вересня 2014 року Шабовта Олег Григорович, діючи в інтересах Публічного акціонерного товариства (надалі ПАТ) «Родовід Банк», звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі 95 373 долари США 89 центів та 3654 гривні судового збору.

Позов мотивований тим, що 29 серпня 2007 року Відкрите акціонерне товариство «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк», та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 77.1/АА-572.07.2, за умовами якого ОСОБА_1 була відкрита відновлювальна кредитна лінія на загальну суму 44 982 доларів США терміном по 29 серпня 2014 року включно. Кредитні кошти були надані на купівлю автомобіля марки Toyota FJ Cruiser, рік випуску 2007. Забезпеченням виконання зобов`язань за кредитним договором була застава автомобіля згідно з договором застави транспортного засобу № 77.1/АА-572.07.2.

Кошти ОСОБА_1 зобов`язався повертати щомісяця до «10»-го числа (включно) кожного календарного місяця, частково погашаючи суму заборгованості за кредитом у сумі 536 доларів США та сплачуючи позивачу нараховані проценти за користування кредитом щомісяця до «10»-го числа (включно) кожного календарного місяця.

ВАТ «Родовід Банк» виконав свої зобов`язання за кредитним договором № 77.1/АА-572.07.2 від 29 серпня 2007 року в повному обсязі. Однак ОСОБА_1 не виконував свої зобов`язання по поверненню кредитних коштів і сплаті процентів. Тому станом на 04 вересня 2014 року сума його заборгованості за кредитним договором від 29.08.2007 склала 95 373,89 доларів США, з яких: сума простроченої заборгованості за кредитом 36 909,09 доларів США, сума простроченої заборгованості за процентами за кредитом 4 865,9 доларів США, сума пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом (за весь період) 41 812,32 доларів США (523 951,50 грн), сума пені за несвоєчасне погашення процентів за кредитом (за весь період) 6 040,1 доларів США (75 689,31 грн), сума трьох процентів річних від суми простроченого кредиту (за весь період) 5 019,46 доларів США (62 898,98 грн), сума трьох процентів річних від суми прострочених процентів за кредитом (за весь період) 726,97 доларів США (9 109,69 грн).

На забезпечення виконання зобов`язань перед позивачем ВАТ «Родовід Банк» уклало зі ОСОБА_2 договір поруки 29 серпня 2007 року, за уомвами якого ОСОБА_2 як солідарний боржник зобов`язалася відповідати у повному обсязі перед банком за повне та своєчасне виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором № 77.1/АА-572.07.2 від 29 серпня 2007 року.

Згідно з п. 1.3 договору поруки поручитель взяв на себе зобов`язання відповідати перед позивачем в тому ж обсязі, на тих же умовах та в ті ж строки, що і позичальник.

Заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 2 червня 2015 року позовна заява ПАТ «Родовід Банк» задоволена частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 1 882 359,68 грн та 3 654 грн судових витрат (т.1 а.с. 87-90).

Суд першої інстанції виходив з того, що позивач довів неналежне виконання ОСОБА_1 зобов`язань по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за кредитним договором № 77.1/АА-572.07.2 від 29.08.2007. Тому з нього та ОСОБА_2 як поручителя і солідарного боржника належить стягнути заборгованість за тілом кредиту, процентами, три відсотки річних від суми заборгованості. З відповідачів також підлягає стягненню пеня, але оскільки її розмір перевищує розмір збитків, її належить обмежити заборгованістю за тілом кредиту та процентами, стягнувши пеню у гривневому еквіваленті 41 774 доларів США 99 центів.

Не погодившись із рішенням суду, представник ПАТ «Родовід Банк» звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій просив рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідачів заборгованість у розмірі 89 296 доларів США 41 цент, з яких 41 774 долари США 99 центів заборгованості по кредитам і процентам, 41 774 долар США пені, 5746 долари США 43 центи трьох відсотків річних. Послався на порушення норм матеріального і процесуального права. Апеляційну скаргу обгрунтував тим, що кредитні кошти були надані ОСОБА_1 у доларах США, тому й стягувати необхідно долари США, а не гривневий еквівалент заборгованості на день ухвалення рішення суду (т.1 а.с. 96-97).

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 30 січня 2017 року рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 2 червня 2015 року змінено, абзаци другий і третій резолютивної частини викладені в такій редакції: стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Родовід банк» заборгованість за кредитним договором №77.1/АА-572.07.2. від 29 серпня 2007 року: прострочену заборгованість за кредитом - 36909,09 доларів США, прострочену заборгованість за процентами по кредиту: 4865,9 доларів США, пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 351114,52 грн., пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами 50394,36 грн., три проценти річних від суми простроченого кредиту 136413,42 грн., три проценти річних від суми прострочених процентів по кредиту 19767,94 грн. Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Родовід банк» судовий збір у сумі 3654 грн по 1827 грн з кожного (т.2 а.с. 67-71).

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 6-190цс15, не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима. Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність у банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті. В банку наявна ліцензія на здійснення операцій з валютними цінностями, тому заборгованість за тілом кредиту та процентами за кредитом підлягає стягненню у іноземній валюті. Разом з тим, за змістом ч. 3 ст. 559 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання, тобто відповідальність за прострочення. При цьому у національній валюті пеня повинна обчислюватись за кожен день прострочення і переводитись у гривню на час прострочення, а не на кінцевий строк нарахування пені, що значно впливає на кінцеву суму у зв`язку із зміною курсу іноземної валюти. Тому пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом стягнута в розмірі 351114,52 грн, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами в розмірі 50394,36 грн. Аналіз норм ст. 99 Конституції України, статей 192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що з огляду на правову природу трьох процентів річних, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, як особливої міри відповідальності, незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов`язання), виплати, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України підлягають обчисленню та стягненню у національній валюті України. Таким чином, стягненню з відповідачів підлягають три проценти річних від суми простроченого кредиту 136413,42 грн, три проценти річних від суми прострочених процентів по кредиту 19767,94 грн. Розмір неустойки за вказаний період не перевищує розмір заборгованості за тілом кредиту, судова колегія не знаходить підстав для зменшення неустойки.

Вказане рішення в касаційному порядку не оскаржувалось, набрало законної сили.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 10 вересня 2019 року стягувача ПАТ «Родовід Банк» замінено на його правонаступника товариство з обмеженою відповідальінстю (надалі ТОВ) «Вердикт Капітал» у справі № 619/4808/14-ц (т.2 а.с. 138-140).

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 25 червня 2020 року заяву представника ОСОБА_2 адвоката Данило Сергія Михайловича про перегляд заочного рішення залишено без задоволення (т.3 а.с. 11-14).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , діючи в інтересах ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати в частині стягнення заборгованості та судового збору з поручителя, ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 відмовити (т.3 а.с. 19-25).

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_2 дізналася про існування оскаржуваного рішення суду від 02.06.2015 22.12.2019, після ознайомлення її представника з матеріалами цивільної справи № 619/4808/14-ц. Судових викликів у 2015 році відповідач не отримувала. Виклик через засоби масової інформації не є належним повідомленням відповідача про час та місце судового розгляду, тому що адреса реєстрації ОСОБА_2 суду була відома. Укладений ВАТ «Родовід Банк» зі ОСОБА_2 договір поруки від 29.08.2007 не встановулює строку, після якого порука припиняється. Кредитним договором № 77.1/АА-572.07.2. від 29 серпня 2007 року встановлений обов`язок ОСОБА_1 повертати позичені кошти та сплачувати проценти за їх користуванням щомісяця до 29 серпня 2014 року. Банк звернувся з дійсним позовом 18 вересня 2014 року, тобто після припинення дії кредитного договору та настання строку виконання основного зобов`язання. У разі пред`являення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Банк пред`явив позов 18 вересня 2014 року, тому ОСОБА_2 може нести відповіальність як поручитель лише за зобов`язаннями, що виникли не раніше 18 березня 2014 року.

ТОВ «Вердикт Капітал» у відзиві проти задоволення апеляційної скарги заперечує. Посилається на те, що ОСОБА_2 повідомлялася про час та місце судового розгляду належним чином, тому вона не може посилатися на неналежне повідомлення її про час та місце судового розгляду. Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 30.01.2017 рішення суду першої інстанції від 02.06.2015 змінене. Вказане рішення набрало законної сили, тому обставини, встановлені у ньому, є обов`язкові і не підлягають установленню під час розгляду іншої справи. Обсяг відповідальності поручителя перевірявся при попередньому розгляді справи і визначений правильно, відповідно до чинних норм законодавства.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, уважає, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 належить задовольнити частково виходячи з такого.

Відповідно до ч.1 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому відповідно до частин 1,4 статті 370 ЦПК України якщо апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи, і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час апеляційного розгляду справи, суд розглядає відповідну скаргу за правилами цієї глави. Суд апеляційної інстанції розглядає скаргу, вказану в частині першій цієї статті, в межах доводів, які не розглядалися під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_2 під час ухвалення Апеляційним судом Харківської області рішення від 30.01.2017 не перевірялася. ОСОБА_3 діє виключно в інтересах ОСОБА_2 , інтереси ОСОБА_1 він не представляє. Тому колегія суддів переглядає рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 02.06.2015 та Апеляційного суду Харківської області від 30.01.2017 лише в частині законності та обгрунтованості стягненя заборгованості зі ОСОБА_2 . Перевірка законності стягнення заборгованості з ОСОБА_1 та її розміру під час дійсного розгляду Харківським апеляційним судом не здійснюється.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч.1, ч.2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Як установлено судовим розглядом і вбачається із матеріалів справи, 29 серпня 2007 року ВАТ «Родовід Банк» уклало з ОСОБА_1 кредитний договір № 77.1/АА-572.07.2 (т.1 а.с. 6-8), відповідно до п. п. 1.1, 2.1 якого ВАТ «Родовід Банк» відкрило ОСОБА_1 відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 44 982 доларів США терміном до 29 серпня 2014 року включно. Кредитні кошти були надані на купівлю автомобіля (надалі Договір кредиту).

Згідно з п. п. 3.1, 3.3. Договору кредиту ОСОБА_1 зобов`язався щомісяця до «10»-го числа (включно) кожного календарного місяця частково погашати суму заборгованості за кредитом у сумі 536 доларів США та сплачувати позивачу нараховані проценти за користування кредитом щомісяця до «10»-го числа (включно) кожного календарного місяця.

Процентна ставка за кредитами за цим договором установлена пунктом 1.5 Договору кредиту в розмірі 12,5 процентів річних.

Розрахунок процентів за кредитами здійснюється на фактичну суму заборгованості за кредитами, починаючи з дня їх надання позичальнику (п. 4.1 Договору кредиту).

Окрім укладеного з ОСОБА_1 договору застави транспортного засобу № 77.1/АА-572.07.2 від 09.08.2007 (т.1 а.с. 9), виконання зобов`язання за Договором кредиту було забезпечене договором поруки від 29 серпня 2007 року (надалі Договір поруки). Вказаний договір був укладений між ВАТ «Родовід Банк» і ОСОБА_2 . Згідно з пунктами 1.1 та 1.3 ОСОБА_2 поручилася перед ВАТ «Родовід Банк» за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за Договором кредиту як солідарний боржник у тому ж обсязі, на тих же умовах і в ті ж строки, що і позичальник (т.1 а.с. 10).

Виконання ВАТ «Родовід Банк» свого зобов`язання за Договором кредиту підтверджується заявою на видачу готівки № 1275_1165 від 29.08.2007 (т.1 а.с. 11).

Відповідно до наданого ВАТ «Родовід Банк» розрахунку заборгованості та виписки з рахунку останній раз ОСОБА_1 сплатив заборгованість за тілом кредиту в розмірі 536 доларів США 24.11.2018, проценти за користування кредитом в розмірі 1000 доларів США 13.07.2009 (т.1 а.с. 16-19). Станом на 04.09.2014 у ОСОБА_1 утворилася заборгованість перед правонаступником ВАТ «Родовід Банк» - ПАТ «Родовід Банк» за тілом кредиту в розмірі 36 909 долаів США, за процентами в розмірі 4865 доларів США 90 центів.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

Згідно з частиною четвертою статті 559 ЦК України, у редакції чинній на час дії спірних правовідносин, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням, якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами. У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу за основним зобов`язанням.

Такий правовий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12-ц.

З тексту укладеного зі ОСОБА_2 договору поруки від 29.08.2007 вбачається, що цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до повного погашення позичальником та/або поручителем заборгованості за кредитним договором. Цей договір припиняється припиненням дії кредитного договору, а також у випадках, передбачених ЦК України та Господарським кодексом України (пункти 4.1, 4.3 Договору поруки).

Із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Умова пункту 4 договору поруки про дію поруки до повного виконання кредитних зобов`язань та зобов`язань поручителя, не може розглядатися як установлений строк дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України. Тому в даному випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про припинення поруки за спливом шести місяців від дня настання строку виконання зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя.

Вказане відповідає позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 03 травня 2018 року у справі № 520/14671/16-ц (провадження № 61-12092св18).

Оскільки виконання зобов`язань ОСОБА_1 по поверненню тіла кредиту та сплаті процентів за Договором кредиту мало відбуватися щомісяця, колегія суддів погоджується із посиланням апелянта на те, що пред`явивши дійсним позов 18.09.2014 (т.1 а.с. 2-5), ВАТ «Родовід Банк» втратило право вимоги до ОСОБА_2 за зобов`язаннями, що виникли до 18.03.2014.

Разом з тим, за умовами Договору кредиту остаточне повернення коштів ОСОБА_1 мало відбутися 29 серпня 2014 року. Отже, ВАТ «Родовід Банк» не втратило право вимоги до ОСОБА_2 за зобов`язаннями, що існували за період з 18.03.2014 по 29.08.2014. Заборгованість за тілом кредиту за період складає 3216 доларів США (536*6). Заборгованість за процентами, розрахованим у відповідності до вимог пунктів 1.5 та 4.1 Договору кредиту, - 117 доларів США 30 центів.

Пунктом 3.9 Договору кредиту встановлене зобов`язання позичальника сплатити кредитору за порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів за кожний день пеню у розмірі подвійної процентної ставки, встановленої у пункті 1.5 Договору кредиту від суми простроченого платежу.

Пунктом 1.5 Договору кредиту процента ставка встановлена у розмірі 12,5%, тобто пеня складатиме 25%. Виходячи з викладеного пеня за порушення строків повернення тіла кредиту за період з 18.03.2014 по 29.08.2014 складе 363 долари США 45 центів (3216*0,25*165/365). Пеня за прострочення сплати процентів за цей же період складе 13 доларів США 26 центів (117,3*0,25*165/365).

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При обрахунку 3% річних за основу береться розмір простроченої суми, яка визначена у договорі, чи судовому рішенні, а не її еквівалент у валюті України.

Такі висновки містяться, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження №14-446цс18) та № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

Крім того, відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) після спливу визначеного договором строку кредитування, право кредитодавця на нарахування передбаченої договором, зокрема, пені за порушення строків повернення кредиту та нарахованих процентів припиняється, а кредитодавець має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення пені.

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим, а невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Аналогічні за змістом правові висновки виклав Верховний Суд у постановах від 10 квітня 2018 року у справі № 910/16945/14, від 27 квітня 2018 року у справі № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 21 листопада 2018 року у справі № 642/493/17-ц, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18 та Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц.

Заборгованість за Договором кредиту за тілом кредиту і процентами за вказаний вище період складе 3333 доларів США 30 центів, отже, 3 відсотки річних від указаної суми складе 45 доларів США 21 цент (3333,3*0,03*165/365).

Колегія суддів не погоджується з доводами пояснень на апеляційну скаргу, наданими ОСОБА_4 , стосовного того, що зі ОСОБА_2 належить стягнути Ѕ частину вказаних вище сум. Вона, як поручитель, виступає за Договором кредиту як солідарний боржник, тому вказані вище суми підлягають стягненню зі ОСОБА_2 і ОСОБА_1 в солідарному порядку.

Правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, проте не виключає здійснення платежів в іноземній валюті (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц).

Оскільки виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству України, якщо умовами кредитного договору передбачена пеня в установленому розмірі від суми простроченого платежу, то разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й пеню в іноземній валюті (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 757/6367/13-ц (провадження № 14-422цс18).

Отже, враховуючи викладене вище, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_2 підлягає задоволенню частково. Заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 2 червня 2015 року та рішення Апеляційного суду Харківської області від 30 січня 2017 року належить змінити в частині розміру заборгованості за Договором кредиту, що підлягає солідарному стягненню зі ОСОБА_2 і ОСОБА_1 . Зі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ТОВ «Вердикт Капітал» належить стягнути заборгованість за Договором кредиту в загальному розмірі 3755 доларів США 22 центи. В задоволенні позову до ОСОБА_2 в іншій частині належить відмовити.

Відповідно до ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Харківський апеляційний суд визнав апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 обґрунтованою на 96,06 відсотків, а позов на 3,94 відсотки. При подачі позовної заяви ПАТ «Родовід Банк» сплатило 3654 грн судового збору (т.1 а.с. 1), ОСОБА_2 при подачі апеляційної скарги сплатила 5481 грн (т.3 а.с. 46).

Отже, зі ОСОБА_2 на користь правонаступника ПАТ «Родовід Банк» - ТОВ «Вердикт Капітал» належить стягнути 143 грн 98 коп. судового збору, з ТОВ «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_2 5265 грн 05 коп. судового збору.

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (ч.10 ст.141 ЦПК України).

Отже, з ТОВ «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_2 належить стягнути 5121 грн 7 коп. судового збору. Заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 2 червня 2015 року та рішення Апеляційного суду Харківської області від 30 січня 2017 року в частині стягнення зі ОСОБА_2 на користь ПАТ «Родовід Банк» 1827 грн судового збору підлягає скасуванню.

Керуючись ст.367, 368, 374, 376,381 - 383,389 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 02 червня 2015 року та рішення Апеляційного суду Харківської області від 30 січня 2017 року змінити в частині розміру заборгованості, що підлягає солідарному стягненню з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк».

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованість за кредитним договором № 77.1/АА-572.07.2 від 29 серпня 2007 року у розмірі 3755 (три тисячі сімсот п`ятдесят п`ять) доларів США 22 (двадцять два) центи.

В задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_2 в іншій частині відмовити.

Скасувати заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 02 червня 2015 року та рішення Апеляційного суду Харківської області від 30 січня 2017 року в частині стягнення зі ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» 1827 гривень судового збору.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_2 5121 (п`ять тисяч сто двадцять одну) гривню 7 (сім) копійок судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 01 березня 2021 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді Н.П. Пилипчук

О.М. Хорошевський