ПОСТАНОВА

Іменем України

18 червня 2021 року м. Кропивницький

справа № 404/3724/20

провадження № 22-ц/4809/947/21

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А. М., Мурашка С. І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда (суддя Павелко І. Л.) від 31 березня 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

В червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на своє утримання, мотивуючи тим, що вона являється його повнолітньою дочкою, навчається у Дніпровському педагогічному коледжі комунального закладу вищої освіти «Дніпровська академія неперервної освіти» Дніпропетровської обласної ради, потребує матеріальної допомоги. Вона вважає, що батько має можливість сплачувати їй аліменти на період навчання в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше прожиткового мінімуму до закінчення навчання, а саме до 30 червня 2021 року, які просила суд стягнути з нього на свою користь.

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 31 березня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що за змістом ст. 199 СК України у батьків виникає обов`язок утримувати повнолітніх сина або дочку до 23 років, які продовжують навчатись, за умови, що вони мають можливість надавати матеріальну допомогу. У відповідача ж така можливість відсутня.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 , від імені якої діє представник адвокат Вишня-Чижова Ганна Вікторівна, подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовну вимогу про стягнення аліментів.

Позивачка послалася на безпідставність висновків суду про неможливість надання їй відповідачем матеріальної допомоги на період її навчання. Вона вважає, що суд порушив порядок прийняття доказів від відповідача, а без них заперечення відповідача на позов є недоведеним.

Узагальнений зміст відзиву на апеляційну скаргу

Відповідач доводи та вимоги апеляційної скарги не визнав. Він вказав, що суд правильно встановив, що разом з ним проживали троє дітей, на утримання яких він сплачує аліменти. Його дохід є невисоким. Це позбавляє його можливості сплачувати аліменти позивачці. Він також вказав, що натепер його дочка (позивачка) припинила навчання.

Суд першої інстанції встановив такі неоспорювані обставини

ОСОБА_2 (відповідач по справі) являється батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_1 є студенткою 3 курсу шкільного відділення денної форми навчання на бюджетній основі в Дніпровському педагогічному коледжі комунального закладу вищої освіти «Дніпровська академія неперервної освіти» Дніпропетровської обласної ради. У зв`язку з навчанням проживає в м. Дніпро. Термін її навчання спливає 30 червня 2021 року.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

За правилами ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів (п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»):

1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років;

2) продовження ними навчання;

3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі;

4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються Главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст. 199, 200, 201 СК України).

При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Норми СК України грунтються на принципі рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах на дітей, а також дорослих дочок та синів зобов`язані обоє з батьків.

Пред`являючи позов, позивачка зазначала, що вона продовжує навчання, самостійних заробітків не має, потребує матеріальної допомоги батька, посилаючись, зокрема, на витрати, пов`язанні з навчанням, харчуванням, придбанням одягу, проживанням у гуртожитку в м. Дніпро та витрати на проїзд додому.

Заперечуючи проти позову в суді першої інстанції та у своїй апеляційній скарзі відповідач посилався на свій незадовільний матеріальний стан, наявність у нього трьох дітей і аліментних зобов`язань, а тому стверджував на свою неспроможність надавати утримання своїй повнолітній дочці, яка навчається.

На підставі наданих відповідачем письмових доказів (довідка про доходи с. 38, довідка про склад сім`ї с. 39) суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_2 має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, які проживають разом з ним: дочка ОСОБА_3 та сини ОСОБА_4 і ОСОБА_5 .

Крім того суд встановив, що відповідач працює в ТОВ «Інтерресурси» на посаді менеджера, де отримує заробітну плату в розмірі 4003 грн на місяць з яких сплачує податки, а з решти з нього утримується аліменти в сумі 1622,21 грн щомісячно.

Встановивши такі обставини суд першої інстанції дійшов висновку, що коштів, які лишаються у розпорядженні відповідача після сплати податків та аліментів, а також з урахуванням забезпечення його власних потреб, недостатньо для сплати аліментів позивачці.

Позивачка вважає, що суд прийняв такі докази з порушенням норм процесуального права так, як вони подані відповідачем несвоєчасно. Вона також ставить під сумнів достовірність довідки про доходи відповідача, посилаючись на те, що підприємство на якому він працює на посаді менеджера є процвітаючим, а отже його заробіток не може бути таким низьким.

Цивільне судочинство ґрунтується, зокрема, на принципі змагальності сторін відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (п. 4 ч. 3 ст. 2, ст. 12, ст. 81 ЦПК України).

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 83 ЦПК України).

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи (ч. 3 ст. 83 ЦПК України).

Відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі (ч. 7 ст. 178 ЦПК України).

Відзив подається протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі (ч. 1 ст. 278 ЦПК України).

За змістом ст. 174 ЦПК України подання відзиву на позов є правом відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що Кіровський районний суд м. Кіровограда постановив ухвалу від 08 липня 2020 року про відкриття спрощеного позовного провадження у цій справі і призначив перше судове засідання на 27 липня 2020 року, встановивши відповідачу строк на подання відзиву тривалістю п`ятнадцять днів з дня вручення копії цієї ухвали (с. 11).

Однак надіслану судом копію ухвали від 08 липня 2020 року відділення поштового зв`язку не вручило відповідачу, повернувши його до суду за закінченням терміну зберігання. Наразі ця копія ухвали суду знаходиться в матеріалах цивільної справи (с. 20).

Також з матеріалів справи вбачається, що до грудня 2020 року відповідач взагалі не був обізнаний про справу.

Оспорюванні позивачкою докази він подав до суду без відзиву на позов та після того, як ознайомився у суді із суттю пред`явлених до нього вимог.

У рішенні Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року по справі № 3-рп/2003 зазначено, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Суд зобов`язаний встановити обставини, які підлягають доказуванню і зобов`язаний вжити всіх необхідних заходів з метою встановлення істини. Принцип змагальності не виключає необхідності всебічного та повного дослідження всіх обставин справи задля встановлення об`єктивної істини та об`єктивного вирішення справи.

Оскільки передбачений ч. 1 ст. 199 СК України обов`язок батьків надавати утримання повнолітньому сину або дочці, які продовжують навчання і потребують такого утримання, обумовлено їх спроможністю надавати матеріальну допомогу, то ця обставина підлягає доказуванню сторонами та встановленню судом.

Позивачка не вказала відомостей про матеріальний стан відповідача, доказів відповідних не надала, клопотань про їх витребування, на випадок неможливості подання нею таких доказів, до суду не подала.

Відповідач надав докази розміру його заробітку та витрат на інших дітей і сплату податків, які суд першої інстанції правомірно прийняв. Інші відомості про наявність у нього других видів доходу чи майна відсутні.

Твердження позивачки про те, що надана відповідачем довідка про доходи є недостовірною ґрунтується на припущенні про процвітаюче підприємство на якому працює відповідач, що не може бути взято до уваги судом через ч. 6 ст. 81 ЦПК України.

Відповідач також надав доказ наявності у нього трьох дітей, що по суті позивачкою не заперечується.

Отже, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини цієї справи.

Встановивши, що щомісячний дохід відповідача становить 4003 грн, а після сплати податків та аліментів у нього залишається 1671,25 грн, що менше прожиткового мінімуму працездатних осіб на час вирішення місцевим судом спору (2270 грн), суд дійшов обґрунтованого висновку про неможливість надання відповідачем матеріальної допомоги позивачці.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив позивачці в позові.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Залишити вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 31 березня 2021 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді А. М. Головань

С. І. Мурашко