Провадження № 2/344/1854/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2021 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області Мелещенко Л.В., вивчивши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Більшівцівської об`єднаної територіальної громади Івано-Франківського району Івано-Франківської області про тлумачення заповіту,-

В С Т А Н О В И В :

28 грудня 2020 року позивач ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , звернулася до суду з позовом до відповідача Більшівцівської об`єднаної територіальної громади Івано-Франківського району Івано-Франківської області, місцезнаходження: 77146 Івано-Франківська область, смт. Більшівці, майдан Вічевий, 1, про тлумачення заповіту, в якому просить заповіт, складений 28 листопада 2019 року в с. Нові Скоморохи Галицького району Івано-Франківської області померлою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який посвідчений секретарем Новоскоморохівської сільської ради Т.С. Нечесною, реєстровий номер 21, тлумачити таким чином, що все своє майно, на що ОСОБА_2 мала право і що буде належати їй на день смерті, заповіла позивачу ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 31 грудня 2020 року дану позовну заяву залишено без руху.

22 лютого 2021 року позивач усунула виявлені недоліки.

Суддя, вивчивши матеріали позовної заяви, дійшла висновку, що зазначена позовна заява подана з порушенням правил підсудності, а відтак підлягає направленню на розгляд до іншого суду з огляду на таке.

Як убачається зі змісту позовних вимог, які попередньо проаналізовані судом через призму юрисдикційності спорів, визначених Главою 2 Цивільного процесуального кодексу України, позивач просить тлумачити заповіт ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно якого остання заповіла ОСОБА_1 належні їй на праві власності квартиру АДРЕСА_2 , домоволодіння за АДРЕСА_3 та права на земельну частку (пай), що перебуває у колективній власності сільськогосподарського підприємства «Промінь» в с. Нові Скоморохи Галицького району Івано-Франківської області, отже, предметом спору є тлумачення заповіту щодо конкретно визначеного нерухомого майна.

Частиною першою статті 30 Цивільного процесуального кодексу України, яка визначає правила виключної підсудності, встановлено, що позови, які виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 42 Постанови від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Згідно з положеннями статті 181 Цивільного кодексу України України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 Цивільного кодексу України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 Цивільного кодексу України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 Цивільного кодексу України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Відповідно до частини четвертої статті 263 Цивільного процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у Постанові від 17 жовтня 2019 року у справі №461/6956/17 вказав, що перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об`єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності. Правила про виключну підсудність застосовуються до позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (наприклад, звернення стягнення на нерухоме майно, передане в заставу іпотечне майно, передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, визнання договору іпотеки недійсним тощо). Виходячи з аналізу вищезазначеного, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно тощо.

Відповідно до частини першої-третьої статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Згідно частини першої статті 1233 Цивільного кодексу України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

З огляду на зазначене, з урахуванням приписів статті 202 Цивільного кодексу України, заповіт є одностороннім правочином, який породжує виникнення прав та обов`язків у спадкоємця після смерті заповідача.

У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу (частина друга статті 1256 Цивільного кодексу України).

Отже, слід дійти висновку, що спори, що пов`язані з тлумаченням заповіту, як одностороннього правочину щодо конкретно визначеного нерухомого майна, пред`являються до суду за місцезнаходженням цього майна.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У Постанові від 29 травня 2018 року Велика Палата Верховного Суду у справі №369/238/15-ц дійшла правового висновку, що розгляд справи судами з порушенням правил виключної підсудності є порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки такі суди не є встановленими процесуальним законом для такого розгляду.

Зважаючи на те, що спір пов`язаний з тлумаченням заповіту щодо нерухомого майна, основна частина якого розташована в с. Нові Скоморохи Галицького району Івано-Франківської області, а саме: домоволодіння за АДРЕСА_3 та право на земельну частку (пай), що перебуває у колективній власності сільськогосподарського підприємства «Промінь» в с. Нові Скоморохи Галицького району Івано-Франківської області, тому даний спір непідсудний Івано-Франківському міському суду Івано-Франківської області.

Згідно положень пункту 1 частини першої статті 31 Цивільного процесуального кодексу України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

На підставі викладеного, застосовуючи положення частини першої статті 30 Цивільного процесуального кодексу України, враховуючи, що спір виник з приводу тлумачення заповіту щодо нерухомого майна та щодо права власності на нерухоме майно, основна частина якого перебуває поза межами територіальної юрисдикції Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, матеріали справи підлягають направленню для розгляду справи до Галицького районного суду Івано-Франківської області, так як відповідний позов має пред`являтись до суду за місцем знаходження основної частини нерухомого майна, з приводу якого виник спір.

У відповідності до положень частини першої-другої статті 32 Цивільного процесуального кодексу України, спори між судами про підсудність не допускаються і справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Керуючись ст.ст. 30-32, 258-261, 263, 353 Цивільного процесуального кодексу України,-

У Х В А Л И В :

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Більшівцівської об`єднаної територіальної громади Івано-Франківського району Івано-Франківської області про тлумачення заповіту передати за підсудністю до Галицького районного суду Івано-Франківської області (вул. Караїмська, 10, м. Галич, Івано-Франківська область, 77101).

Передачу справи здійснити не пізніше п`яти днів після закінчення строку на оскарження даної ухвали, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області.

Суддя Мелещенко Л.В.