Справа №487/1227/20 Головуючий суду першої інстанції - Кузьменко В. В.
Провадження №22-ц/812/1326/21 Доповідач суду апеляційної інстанції - Локтіонова О. В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2021 року м.Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Локтіонової О. В.,

суддів: Колосовського С. Ю., Ямкової О. О.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана через його представника ОСОБА_2 , на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 травня 2021 року, ухвалене о 10 год 20 хв під головуванням судді Кузьменка В. В. у приміщенні суду в м.Миколаєві, повний текст якого складено 17 травня 2021 року, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітнього сина та додаткових витрат на його утримання,

У С Т А Н О В И В:

28 лютого 2020 року ОСОБА_3 подав до суду зазначений позов до ОСОБА_1 , який обґрунтовував наступним.

Позивач вказував, що відповідач є його батьком. На час подання позову позивач навчався у Херсонській державній морській академії на платній основі на очній формі навчання та проживав у гуртожитку, який також треба було оплачувати.

Позивач немає змоги працювати під час навчання, а відповідач зі свого боку допомоги не надає.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_3 просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь аліменти на своє утримання в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення 23-річного віку. Крім того позивач просив стягнути додаткові витрати на утримання в сумі 16 722,50 грн, які складаються з витрат на оплату навчання, додаткових освітніх послуг, проживання у гуртожитку, придбання форменого одягу.

Заперечуючи проти задоволення позову, ОСОБА_1 надав відзив, в якому посилаючись на безпідставність вимог ОСОБА_3 просив відмовити у задоволенні його позову.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 травня 2021 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

З ОСОБА_1 на користь позивача стягнуто аліменти за період з 01 вересня 2019 року по 19 серпня 2020 року в розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходів, а також додаткові витрати в сумі 16 722,50 грн. Розподілено судові витрати.

Рішення мотивоване тим, що син відповідача потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням на денному відділенні, а відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу у вказаному судом розмірі та сплатити додаткові витрати, які підтверджені письмовими доказами.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 .

Відповідно до ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

За правилами статті 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

За змістом статей 191, 200 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу, до яких належать: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

При визначенні розміру аліментів одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків.

Правовідносини з обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, не є продовженням безумовного обов`язку батьків з утримання неповнолітніх дітей. Більш того, вони регулюються самостійними нормами матеріального права, якими вказаний обов`язок встановлений щодо обох батьків і залежить від умови можливості надавати матеріальну допомогу.

Згідно з частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Виходячи з аналізу статті 185 СК України, додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема, необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Разом з тим статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного окремого від аліментних зобов`язань обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу.

Судом встановлено, що у 2019 році ОСОБА_3 вступив до Херсонської державної морської академії. Термін навчання до 01 липня 2023 року.

У вказаному закладі він навчався до 19 серпня 2020 року (відрахований за власним бажанням).

Згідно з договором про навчання №19-638 від 15.08.2019, договором про надання додаткових освітніх послуг №19-639 від 31.08.2019, угодою про проживання від 07.10.2019, дублікатом чека від 09.09.2019 загальна вартість навчання за 4 роки становила 135 680 грн, додаткові освітні послуги - 21 400 грн, проживання у гуртожитку - 460 грн за місяць (проживав з 08.10.2019 до 05.09.2020), придбання форми - 7295 грн.

З 05 жовтня 2020 року до 18 січня 2021 року позивач навчався у Державному вищому навчальному закладі «Миколаївський політехнічний коледж» (заочна форма здобуття освіти). Був відрахований за порушення умов контракту.

З відомостей Державної фіскальної служби України від 26.08.2020 випливає, що у службі за період з 01.01.2017 до 30.06.2020 відсутня інформація про доходи ОСОБА_1 .

Згідно з довідкою Миколаївського міського центру зайнятості від 24.09.2020 відповідач перебуває на обліку як безробітний з 23 вересня 2020 р.

Відповідно до висновка лікаря від 14.09.2020 відповідач має захворювання хребта та колінних суглобів.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що висновок районного суду про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на його утримання під час навчання є правильним, оскільки досліджені докази свідчать, що позивач потребував такої допомоги, а відповідач міг її надавати, оскільки з представлених доказів не вбачається, що він є непрацездатним або має на утриманні інших осіб.

Проте, вказаний судом розмір аліментів є завищеним, оскільки досліджені судом докази не дають підстав стверджувати, що відповідач має змогу надавати аліменти у вказаному судом розмірі.

Колегія суддів вважає, що враховуючи вищевикладені норми права та досліджені обставини, відповідач має змогу сплачувати позивачу аліменти у сумі 1/8 частки його доходів щомісячно.

Такий обов`язок у нього є в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги за період з дати подання позову позивачем (28 лютого 2020 р.) і до закінчення позивачем навчання у Херсонській державній морській академії (19 серпня 2020 р.).

Що ж стосується висновку суду про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат, то він є хибним, оскільки стягнення вказаних витрат на повнолітніх дітей не передбачено нормами сімейного законодавства.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення аліментів підлягає зміні в бік зменшення розміру аліментів до 1/8 частки щомісячно за період з 28 лютого 2020 р. до 19 серпня 2020 р., а в частині вирішення позовних вимог про стягнення додаткових витрат на повнолітнього позивача рішення підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

Оскільки рішення суду частково змінено, а частково скасовано, позивач на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх інстанціях, то відповідно до вимог ст.141 ЦПК України сплачений відповідачем судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 1262 грн компенсується за рахунок держави.

Керуючись ст.374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана через його представника ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 травня 2021 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/8 частки його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 28 лютого 2020 року до 19 серпня 2020 року.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 травня 2021 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 травня 2021 року в частині розподілу судових витрат залишити без змін.

Компенсувати за рахунок держави ОСОБА_1 судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у сумі 1262 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О. В. Локтіонова

Судді С. Ю. Колосовський

О. О. Ямкова

Повний текст постанови складено 07 липня 2021 року.