Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 480/1540/18
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

Миколаївський районний суд Миколаївської області

в складі: головуючого - судді Терентьєва Г.В.

за участю секретаря Петриченко В.С.,

позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 ,

і представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши 25 лютого 2021 року в місті Миколаєві у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 і ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування та визнання права власності в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до Миколаївського районного суду з позовом до ОСОБА_4 і ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування та визнання права власності в порядку спадкування за законом.

А саме позивачка просила: Визнати недійсним договір дарування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , серія та номер 1-489 від 05.10.2017 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в зв`язку з тим, що він суперечить актам цивільного законодавства, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Визнати за ОСОБА_1 , право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6 померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та матері ОСОБА_7 померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 . Та стягнути з відповідачів судові витрати.

Свої вимоги позивачка обґрунтувала тим, що ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 згідно зі ст. 1261 ЦК України - після смерті батька ОСОБА_6 померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до ст. 549 ЦК УРСР та матері ОСОБА_7 померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до ст.ст. 1268 -1270 ЦК України.

Позивачка зазначає, що звернувшись до приватного нотаріуса Георгієвої О.Г. позивач дізналася, що дізнавшись про наміри позивача оскаржити у судовому порядку правомірність отримання відповідачем ОСОБА_5 свідоцтва про право власності на житловий будинок, останній 5 жовтня 2017 року здійснив відчуження спірного житлового будинку шляхом укладання Договору дарування своєму сину відповідачу ОСОБА_4 .

В зв`язку з вищезазначеним, приватний нотаріус в серпні 2018 року надала позивачу Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме відмовила у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом, так як відсутні правовстановлюючі документу, що підтверджують право власності спадкодавця на спадкове майно, по-друге, що спадкове майно зареєстроване вже за відповідачем ОСОБА_4 та рекомендовано звернутися до суду.

Тому вона змушена звернутися до суду за захистом для подальшого належного оформлення прав на спадкове майно.

В судовом засіданні позивачка та її представник позов підтримали.

Представник відповідача ОСОБА_5 позов не визнала.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився.

Дослідивши в судовому засіданні письмові докази по справі, суд находить позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Миколаївського районного суду від 23 квітня 2018 року позов ОСОБА_1 - задоволено.

Вирішено визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 13 грудня 2007 року видане виконавчим комітетом Радсадівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області про право власності ОСОБА_5 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , зареєстроване в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації за реєстраційним номером 21407218, номер запису 409 в книзі 3 від 13 грудня 2007 року.

Ухвалу Миколаївського районного суду Миколаївської області від 23.10.2017 року про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_5 , а також будь-яким іншим особам вчиняти дії пов`язані із відчуженням права власності та зміною власника житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами який розташований АДРЕСА_1 .

Та заборони реєстраційним органам вчиняти будь-які дії, пов`язані з реєстрацією цивільно - правових угод про відчуження не рухомого майна - житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами який розташований АДРЕСА_1 - скасувати.

Відповідно копії свідоцтва про народження батьками позивачки ОСОБА_1 є батько ОСОБА_6 та мати ОСОБА_7 .

Згідно копії свідоцтва про смерть ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Мати ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

Як вбачається з копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 15.08.2018 року приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області постановлено: відмовити ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її матері ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 на спадкове майно - житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами та будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 , у зв`язку з відсутністю документів, які підтверджують право власності померлої ОСОБА_7 на зазначений вище житловий будинок.

Рішенням виконавчого комітету Радсадівської сільської ради від 14 квітня 2009 року № 28 скасовано рішення виконавчого комітету Радсадівської сільської ради №25 від 17 2007 року "Про оформлення права власності на житлові будинки" в частині оформлення права власності ОСОБА_5 на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Згідно копії договору дарування житлового будинку від 05.10.2017 року Дарувальник - ОСОБА_5 передає безоплатно майно - Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у власність Обдарованого - ОСОБА_4 .

Як вбачається з копії спадкової справи №7/2016 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 , позивачка ОСОБА_1 заявою прийняла спадщину з чого вона б не складалась.

Відповідно до ч.1 ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Положеннями ч.2 ст. 719 ЦК України перебачено, що договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно із частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Згідно вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

До загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачених ст. 203 ЦК України, визначено: 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. 5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

З роз`яснень, які викладені в пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», убачається, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення.

Відсутність у особи під час укладення договору дарування волевиявлення на безоплатну передачу майна у власність обдарованого й передача його за умови вчинення на користь дарувальника будь-якої дії майнового або немайнового характеру, усупереч вимогам статті 717 Цивільного кодексу України є підставою для визнання договору дарування недійсним на підставі частини третьої статті 203 та статті 229 ЦК України.

Аналогічні правові висновки міститься й у постановах Верховного Суду України від 18 червня 2014 року № 6-69цс14; від 21 жовтня 2015 року № 6-202цс15; від 02 грудня 2015 року № 6-2087цс15; від 16 березня 2016 року № 6-93цс16.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Згідно висновку, викладеному в постанові ВСУ від 18.06.2014 №6-69цс14, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий договір може бути визнаний судом недійсним.

Вказаний висновок кореспондує ст. 229 ЦК України

Істотне значення має помилка щодо природи правочину

Згідно роз`яснень, викладених у п. 19 постанови Пленуму ВСУ № 9, правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Тому, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України, спірний договір дарування підлягає визнанню судом недійсним на підставі ст. 229 ЦК України.

У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Таким чином, в силу ст.ст. 1218; 1261; 1268 ч.ч. 1, 5; 1269 ч. 1 ЦК України позивач успадкувала усі права та обов`язки разом зі своїм братом відповідачем ОСОБА_5 , що належали спадкодавцю ОСОБА_7 на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті останнього. До таких успадкованих позивачем прав відноситься і право на вищезазначений будинок, який фактично був набутий спадкодавцем на законних підставах.

Таким чином на підставі вище викладеного вимоги позивачки про визнання за ОСОБА_1 , право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6 померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та матері ОСОБА_7 померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 3,12,13,81,259,263-265,354 ЦПК України, суд, -

В и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , - задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , серія та номер 1-489 від 05.10.2017 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в зв`язку з тим, що він суперечить актам цивільного законодавства, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Визнати за ОСОБА_1 , право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6 померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та матері ОСОБА_7 померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 сплачений нею судовий збір в розмірі 705,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 сплачений нею судовий збір в розмірі 705,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Г.В. Терентьєв