ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2021 року м. Черкаси

Справа № 703/3317/20
Провадження № 22-ц/821/268/21
категорія: 304090200

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів :

головуючого: Єльцов В. О.

суддів: Василенко Л. І., Карпенко О. В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал»,

третя особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович,

розглянувши в порядку письмового позовного провадження апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», третя особа: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в :

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Вердик Капітал», третя особа: приватний нотаріус Житомирського районного нотаріального округу Горай О. С. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 06 липня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Клименком Р. В. відкрито виконавче провадження № 62476217 про примусове виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай О. С. № 3657 від 20 червня 2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості у розмірі 19735 гривень28 копійок, які складаються із: заборгованості за сумую кредиту - 4998 гривень 79 копійок, заборгованості за комісією - 449 гривень 89 копійок; заборгованості за відсотками - 6049 гривень 33 копійки; строкова заборгованість за комісією - 242 гривні 50 копійок; строкова заборгованість за відсотками - 4895 гривень 33 копійки, строкова заборгованість за штрафом і пенею - 2449 гривень 44 копійки, витрати пов`язані з вчиненням виконавчого напису - 650 гривень.

Позивач зазначила, що виконавчий напис вчинений з численними порушеннями законодавства, а тому вважає, що такий не підлягає до виконання.

Крім того зазначила, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса.

У спірному виконавчому написі вказано, що строк, за який проводиться стягнення з 30 серпня 2018 року по 11 березня 2020 року, при тому, що кредитний договір укладено 17 серпня 2018 року.

У виконавчому написі не зазначено коли настав строк платежу за кредитними договором, окрім того відсутній будь-який розрахунок заборгованості, що як вважає позивач, унеможливлює вчинення виконавчого напису.

Виписка з рахунку на підставі якої нотаріус зробив висновок про наявність безспірної заборгованості, взагалі не відповідає вимогам законодавства і не містить розрахунку періодів нарахувань та розмір за кожним пунктом.

Окрім того, зазначила, що кредитний договір укладено 17 серпня 2018 року на 15 днів по 01 вересня 2018 року, а стягувач звернувся до нотаріуса лише 20 червня 2020 року, майже через два роки, при тому що строк позовної давності та строк, за який може бути вчинений напис в частині стягнення пені та штрафів становить один рік.

Вважає, що однією з основних умов вчинення виконавчого напису є наявність документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути надані документи, що свідчать про визнання боржником вимог стягувача, тобто нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог та визнання їх, зокрема основної суми боргу, штрафу , порядку нарахування пені та відсотків за користування кредитом. Окрім того, нотаріус не переконалася щодо належного повідомлення боржника про суму заборгованості, а вона була позбавлена можливості вказати свої заперечення стосовно суми нарахованого боргу, яку вона не визнає.

Позивач зауважила, що даний виконавчий напис було вчинено на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитним договором 30-11/ 18 від 30 листопада 2018 року.

Однак, із розпорядження Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері ринків фінансових послуг № 384 ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг ТОВ «Вердикт Капітал» отримало лише 19 березня 2019 року, а відтак 30 листопада 2018 року не мало права здійснювати таку діяльність і укладати договори відступлення прав вимоги.

Просила суд визнати виконавчий напис, вчинений № 3657 від 20 червня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С щодо стягнення з позивача на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором в сумі 19735 гривень 28 копійок, таким, що не підлягає виконанню.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Смілянського міськрарайонного суду Черкаської області від 19 листопада 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, задоволено.

Визнано виконавчий напис приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай Олега Станіславовича від 20 червня 2020 року № 3657 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором в сумі 19735 (дев`ятнадцять тисяч сімсот тридцять п`ять) гривень 28 (двадцять вісім) копійок таким, що не підлягає виконанню.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», юридична адреса: м. Київ, вул. Кудрявий Узвіз, 9 А, офіс 203, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої та жительки АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серія НОМЕР_2 виданий Смілянським МРВ УМВС України в Черкаській області витрати за надання правничої допомоги в сумі 4000 (чотири тисячі) гривень та витрати по оплаті судового збору в сумі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 (вісімдесят) копійок, а всього 4840 (чотири тисячі вісімсот сорок) гривень 80 (вісімдесят) копійок.

Рішення мотивоване тим, що нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів та не встановив дотримання стягувачем вимог закону щодо трирічного строку подання виконавчого напису з часу настання у банку права на звернення з такою вимогою.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись із вказаним рішенням місцевого суду, його в апеляційному порядку оскаржило ТОВ «Вердикт Капітал», просило скасувати його та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В обґрунтування доводів апеляційної скарги представник скаржника вказав, що вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягу квачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розмірі на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Посилаючись на висновок Великої Палати від 15.01.2020 у справі № 305/2082/14-ц скаржник вказує, що сам факт звернення до суду не є підставою для визнання заборгованості безспірною.

Також скаржник вважає, що ТОВ «Вердикт Капітал» при вчиненні напису від 20 червня 2020 року № 3657 у приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай Олега Станіславовича були усі підстави вважати безспірною заборгованість за Договором кредиту № МФ-972 від 17 серпня 2018 року, укладеного між ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» та ОСОБА_1 , відтак вказану нотаріальну дію приватним нотаріусом вчинено з дотриманням вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат», п. 284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року № 20/5.

Щодо стягнення суми коштів з ТОВ «Вердикт Капітал» на правничу допомогу, апелянт вказує, що позивачем на підтвердження складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги не надано навіть базових необхідних документів, які б підтверджували вартість надання юридичних послуг. Крім того, враховуючи малозначність справи, позивач заявила неспіврозмірну суму за написання шаблонної позовної заяви у справі та юридичний супровід якої адвокатом витрачено 3 години 20 хвилин.

Тому скаржник вважає, що стороною позивача належним чином не доведено жодного аспекту складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги у заявленому розмірі, більше того не дотримано вимог ст. 133 ЦПК України, що взагалі унеможливлює стягнення витрат на правничу допомогу.

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов до апеляційного суду 25 січня 2021 року, позивач ОСОБА_1 вказує, що рішення суду обґрунтоване, винесене з дотриманням вимог чинного законодавства на основі всебічного, повного та об`єктивного дослідження матеріалів справи, а апеляційна скарга є безпідставною.

Надходження апеляційної скарги

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 06 січня 2021 року відкрито провадження.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 25 січня 2021 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження на 02 березня 2021 року на 11 год. 30 хв.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Згідно кредитного договору № МФ-972 від 17 серпня 2018 року ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ Мікрофінанс» надав ОСОБА_1 кредит в розмірі 4998 гривень 79 копійок строком на п`ятнадцять днів з 17 серпня 2018 року по 01 вересня 2018 року зі сплатою відсотків 487, 88 % річних (а.с. 11).

Як вбачається з виконавчого напису приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай О. С. від 20 червня 2020 року з ОСОБА_1 стягнуто на користь ТОВ «Вердикт Капітал», яке є правонаступником усіх прав та обов`язків на підставі договору відступлення прав вимоги ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ Мікрофінанс», за період з 30 листопада 2018 року по 11 березня 2020 року заборгованість за кредитним договором в сумі 19735 гривень 28 копійок (а.с. 10).

Із постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 62476 від 06 липня 2020 року вбачається, що приватним виконавцем Клименко Р. В. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису № 3657 від 20 червня 2020 року, боржником по якому є ОСОБА_1 (а.с. 6).

Постановою приватного виконавця Клименка Р. В. від 08 липня 2020 року звернено стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи ОСОБА_1 (а.с. 7-8).

2. Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Предметом апеляційного оскарження є рішення суду першої інстанції у справі з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

П. 3 ч. 6 ст. 19 ЦПК України визначає, що малозначними справами є в тому числі справи про стягнення аліментів.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Підстав для застосування положень ч. 3 ст. 369 ЦПК України встановлено не було.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Апеляційний суд створив учасникам процесу у даній справі належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, в яких такий рух описаний. Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц від 18 травня 2018 року).

Перевіривши доводи апеляційної скарги, Черкаській апеляційний дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 4 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків судів не спростовують.

З виконавчого напису від 20 червня 2020 року вбачається, що приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області Гораєм Олегом Станіславовичем звернено стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № МВ-972 від 17.08.2018 року (укладеним між ОСОБА_1 та ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОТРАНС») на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 30-11/18 від 30 листопада 2018 року. Стягнення заборгованості проводиться за період з 30.11.2018 року по 11.03.2020 року у сумі 19085,28 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту у розмірі 4998,79 грн.; прострочена заборгованість по несплаченим відсотками за користування кредитом у сумі 6049,33 грн.; строковою заборгованістю за комісією у сумі 242,50 грн.; прострочена заборгованість за комісією 449,89 грн.; строкова заборгованість по несплаченим відсоткам 4895,33 грн.; строкова заборгованість за штрафами і пенями 2449, 44 грн.

Крім того за вчинення виконавчого напису нотаріусом з ОСОБА_1 додатково стягнено на користь відповідача 650,00 грн.

Загальна сума, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт - Капітал» по виконавчому напису нотаріуса становить - 19735, 28 грн.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першої ЗУ «Про нотаріат» - нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат»(далі - Закон) для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст. 88 цього ж Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що нотаріусом при вчиненні виконавчого напису, останній не переконався належним чином у безспірності сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, зокрема в матеріалах справи відсутні будь-які відомості того, що лист з вимогою про усунення порушень за кредитним договором ОСОБА_1 отримувала, у зв`язку з чим остання була позбавлена можливості вчасно бути проінформованою про наявність заборгованості та можливості оспорити вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» або ж виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення.

Пунктом 3.1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджений Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи:

- якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем;

- за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Згідно п. 3.2 Глави 16 цього Порядку безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

Також відповідно до п. 3.5 Глави 16 Порядку при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.

Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, передбачено, що для одержання виконавчого напису по кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються:

а) оригінал кредитного договору;

б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 05 липня 2017 року по справі № 754/9711/14-ц безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Позивач категорично заперечує наявність у нього будь-якої заборгованості перед ТОВ «Вердикт Капітал» та стверджує, що жодних правовідносин із зазначеною юридичною особою у нього не було і про її існування довідався вперше. Наголошує, що у виконавчому написі не зазначено коли настав строк платежу за кредитним договором, також відсутній будь-який розрахунок заборгованості, що взагалі унеможливлює вчинення виконавчого напису.

Зважаючи на те, що позивач заперечує наявність у нього заборгованості саме в такому розмірі, в якому звернено стягнення у виконавчому написі нотаріуса, матеріали справи беззаперечно не свідчать про її безспірність, а протилежного судом не встановлено, правомірним є висновок суду першої інстанції, що нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності заборгованості, що підлягає стягненню, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Разом з цим, з оскаржуваного виконавчого напису вбачається, що право вимоги за основним зобов`язанням передавалося спочатку від ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» на користь ТОВ «Вердикт Капітал». У той же час, у матеріалах справи відсутній договір про відступлення права вимоги, який би свідчив про об`єми переданих ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» прав та обов`язків за кредитним договором № МФ-972 від 17.08.2018 та правомірність нарахування ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за період з 30.11.2018 року по 11.03.2020 року.

Згідно з ч. 3 ст. 367 ЦПК України, докази, які не були надані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції, з причин що об`єктивно не залежали від нього.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі про правомірність нарахування заборгованості відповідно до договору відступлення права вимоги, апеляційний суд відхиляє, оскільки копію вказаного договору не було надано в якості доказу до суду першої інстанції. Скаржник не навів обґрунтованих підстав, чому докази не були ним подані разом з відзивом до позовної заяви у суді першої інстанції.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обґрунтованість позовних вимог та визнання оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

З доводами апеляційної скарги щодо необгрунтованого стягнення коштів на правову допомогу, колегія суддів не погоджується та вважає, що суд правильно стягнув витрати на правову допомогу в сумі, яку заявляла позивач, виходячи з наступного.

Кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав та особи, яка надає правничу допомогу. Для надання професійної правничої допомоги діє адвокатура. Витрати учасників судового процесу на професійну правничу допомогу відшкодовуються в порядку, визначеному законом (стаття 10 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року).

Відповідно до ч. 1ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Стаття 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».

15 липня 2020 року було укладено Договір про надання правової допомоги між Адвокатом Дем`яненком Олександром Анатолійовичем та ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 3 даного Договору, за надання правничої допомоги Клієнт сплачує Адвокату гонорар в розмірі 25 % мінімальної заробітної плати, встановленої на день оплати, за годину роботи Адвоката.

Відповідно до п. 3.2. вказаного Договору, в разі позитивного результату Клієнт сплачує Адвокату премію в розмірі 25% гонорару.

08 жовтня 2020 року між сторонами договору було підписано Акт виконаних робіт на суму 4165 (чотири тисячі сто шістдесят п`ять) грн.

08 жовтня 2020 року Клієнтом було оплачено надані послуги у розмірі 4000 (чотири тисячі) гри., що підтверджується квитанцією (а.с. 17-18).

Витрати понесенні позивачем на правому допомогу підтверджуються належними та допустимими доказами, а тому, з урахуванням ухваленого судом рішення про задоволення позову, підлягають відшкодуванню. Підстав для зменшення їх розміру апеляційний судом не вбачається.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов правильного висновку про задоволення позову, оскільки відповідачем не спростовано порушення процедури вчинення приватним нотаріусом видачі виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги, наведені представником ТОВ «Вердикт Капітал» суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин, підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», залишити без задоволення.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 19 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», третя особа: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови,лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Постанова складена 02 березня 2021 року.

Головуючий

Судді: