Справа № 336/5132/21
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

02 червня 2021 року м.Запоріжжя

Суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Карабак Л.Г., розглянула позовну заяву ОСОБА_1 в особі адвоката АО «Олешко і Скрипка» Дідовича Андрія Костянтиновича до ОСОБА_2 , треті особи: Акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк», Акціонерне товариство «Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про поділ спільного майна подружжя на предмет дотримання позивачем правил, встановлених ст. 175 - 177 ЦПК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

29.06.2021 року позивачка звернулася до суду із позовом ОСОБА_2 , треті особи: Акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк», Акціонерне товариство «Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про поділ спільного майна подружжя.

Справу передано в провадження визначеного головуючого судді на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.06.2021.

Суддя, перевіривши виконання вимог ст. 175-177 ЦПК України, встановила, що позовна заява підлягає залишенню без руху у зв`язку із тим, що позивачем не виконано вимоги ст. 175 ЦПК України.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити: зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

Всупереч вимог зазначеної норми ціна позову позивачкою не зазначена, хоча позов заявлений щодо грошових коштів. Причиною неможливості визначитися із ціною позову зазначена неможливість отримати інформацію від банківських установ про суми, які зберігаються на банківських рахунках відкритих на ім`я відповідача.

Натомість нею заявлені клопотання про витребування доказів від банківських установ, а саме копій договорів депозиту, документів, які підтверджують внесення коштів, виписку з рахунків, довідок про депозитні рахунки.

Але, ціна позову має бути визначена та зазначена позивачем на момент подачі позову, обов`язок її визначити покладений на позивача. Зазначені обставини не підпадають під дію ч. 2 ст. 176 ЦПК України, оскільки очевидним є те, що ціна позову не потребує експертної оцінки, призначення експертиз, аудитів тощо, вона може бути встановлена виключно виходячи з інформації яка містить банківську таємницю, а порядок отримання такої інформації унормований законодавчо окремо.

Крім того, забезпечення доказів, їх витребування з метою визначення ціни позову законодавцем передбачені до подачі позову.

Так згідно з ч. 1 ст. 60 Закону України «Про банки та банківську діяльність», інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею.

Статтею 62 Закону України «Про банки та банківську діяльність» визначений порядок розкриття банківської таємниці, відповідно до ч. 1 якої інформація щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю, розкривається банками за рішенням суду (п. 2 ч. 1 ст. 62 Закону).

Банківська інформація завідомо не може бути розкрита на адвокатський запит або в порядку витребування такої інформації.

На вимогу відповідних уповноважених державних органів банк вправі надати інформацію, яка містить банківську таємницю, у межах і обсягах, визначених законами. Зазначені обмеження, у тому числі викладені в ч. 4 ст. 62 Закону, не стосуються випадків надання банком інформації, яка є банківською таємницею, за дозволом клієнта чи за рішенням (вимогою) суду.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.1 постанови від 30 вересня 2011 року № 10 «Про судову практику в цивільних справах про розкриття банками інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичних та фізичних осіб», Правовий режим банківської таємниці визначається, зокрема, статтями 1058, 1076 Цивільного кодексу України (435-15) (далі - ЦК), статтями 60 - 62 Закону України від 7 грудня 2000 року N 2121-III (2121-14) "Про банки і банківську діяльність" (далі - Закон N 2121-III). Оскільки розкриття банківської таємниці може здійснюватись безпосередньо банками або на підставі рішення суду та виключно на підставах і у порядку, передбаченими законом, суд повинен розмежовувати ці підстави, кола суб`єктів, уповноважених на отримання відповідної інформації та її обсягу, у зв`язку із цим при розгляді справи слід ураховувати положення Податкового кодексу України (2755-17) (далі - ПКУ) та спеціальних законів, зокрема: від 20 травня 1999 року N 679-XIV (679-14) "Про Національний банк України", від 4 грудня 1990 року N 509-XII (509-12) "Про державну податкову службу в Україні", від 20 грудня 1990 року N 565-XII (565-12) "Про міліцію", від 5 листопада 1991 року N 1789-XII (1789-12) "Про прокуратуру", від 25 березня 1992 року N 2229-XII (2229-12) "Про Службу безпеки України", від 26 листопада 1993 року N 3659-XII (3659-12) "Про Антимонопольний комітет України", від 30 червня 1993 року N 3341-XII (3341-12) "Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю", від 21 квітня 1999 року N 606-XIV ( 606-14 ) "Про виконавче провадження" та інших.

Відповідно до ч. 1 ст. 1076 Цивільного кодексу України, відомості про операції та рахунки можуть бути надані тільки самим клієнтам або їхнім представникам. Іншим особам, у тому числі органам державної влади, їхнім посадовим і службовим особам, такі відомості можуть бути надані виключно у випадках та в порядку, встановлених законом про банки і банківську діяльність.

У клопотанні про витребування доказів не враховано таких законодавчих приписів, вони не є завою про розкриття банківської таємниці. Заздалегідь зрозуміло, що необхідна інформація крім ціни позову пов`язана із обраним способом судового захисту. Так позивачка просить визнати право власності на грошові кошти, сума яких невідома.

Так, належним засобом є виключно розкриття банківської таємниці, оскільки інші дії є незаконним та не призведуть до бажаних результатів, не забезпечать правового захисту позиваки.

Такий висновок узгоджується з п. 3.5 Правил зберігання, захисту, використання та розкриття банківської таємниці, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14 липня 2006 року № 267 та главою 12 ЦПК України, що містить вимоги до захисту, зберігання, використання та розкриття інформації, яка містить банківську таємницю (п. 5 ч. 1 ст. 348, п. 4 ч. 1 ст. 350 ЦПК України).

За таких умов, не знаючи ціни позову суддя позбавлена можливості визначитися із порядком розгляду справи, який залежить ціни позову.

Відповідно до ч.1,2 ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Недоліки заяви можуть бути усунені у спосіб викладений в ухвалі з урахуванням правил зазначених норм права.

Керуючись ст. 95, 175-177, 185, 258-261 ЦПК України, суддя, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Залишити без руху позовну заяву у зв`язку із виявленими, перерахованими вище недоліками, надавши позивачу строк п`ять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху для їх виправлення, шляхом уточнення позовної заяви.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Л. Г.Карабак