КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи 372/1631/17 Апеляційне провадження № 22-ц/824/3266/2021Головуючий у суді першої інстанції - Кравченко М.В. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2021 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Матвієнко Ю.О.,

секретар Ющенко Я.М.,

за участю:

прокурора Івашина О.Є.,

представника відповідачів ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України на рішення Обухівського районного суду Київської області від 26 жовтня 2017 року по цивільній справі за позовом першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Державне підприємство "Київське лісове господарство", ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , про витребування земельних ділянок,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2017 року перший заступник прокурора Київської області, діючи в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Державне підприємство "Київське лісове господарство", ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , про витребування земельних ділянок.

Позовну заяву мотивовано тим, що Головним слідчим управлінням Генеральної прокуратури України здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000148 від 23.01.2013 року за ознаками злочинів, передбачених ч.ч. 3, 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 209, ч.ч. 2, 3 ст. 358, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366, ч. 1 ст. 255 КК України.

При цьому, проведеним досудовим розслідуванням у вказаному кримінальному провадженні установлено порушення вимог земельного та лісового законодавства при укладенні договорів купівлі-продажу ОСОБА_16 (продавець) та ОСОБА_13 (покупець), ОСОБА_16 (продавець) та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_15 (покупці).

Також, прокурор вказував, що оскільки рішення про виділення земельних ділянок із державної власності відсутні, а державні акти є підробленими, всі договори щодо спірних земельних ділянок є нікчемними.

За вказаних обставин прокурор просив витребувати на користь держави в особі Кабінету Міністрів України з незаконного володіння: ОСОБА_2 - земельну ділянку з кадастровим номером :06:011:0031 загальною площею 0,5000 га; ОСОБА_3 - земельну ділянку з кадастровим номером :06:011:0032 загальною площею 0,5000 га; ОСОБА_17 - земельну ділянку з кадастровим номером :06:011:0026 загальною площею 0,5000 га; ОСОБА_4 та ОСОБА_11 - земельні ділянки загальною площею по 1,0000 га; ОСОБА_18 - земельну ділянку площею 0,5000 га, яка є 1/2 часткою земельної ділянки з кадастровим номером :06:012:0005 загальною площею 1,0000 га; ОСОБА_6 - земельну ділянку площею 0,5000 га, яка є 1/2 часткою земельної ділянки з кадастровим номером :06:012:0005 загальною площею 1,0000 га; ОСОБА_8 - земельну ділянку з кадастровим номером :06:012:0012 загальною площею 0,5000 га; ОСОБА_9 - земельну ділянку із кадастровим номером :06:012:0026 загальною площею 0,5000 га; ОСОБА_10 - земельну ділянку з кадастровим номером :06:012:0025 загальною площею 0,5000 га.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 26.10.2017 року у задоволенні позову відмовлено (т. 3, а.с. 202-213).

В апеляційній скарзі прокурор, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Так, в обгрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції не врахував, що матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження факту вибуття землі із власності держави та постійного користування ДП "Київське лісове господарство", зміни її цільового призначення та подальшого надання у власність у порядку, передбаченому чинним земельним законодавством, для інших потреб, ніж ведення лісового господарства.

При цьому, зазначає, що у порушення вимог ЦПК України судом не надано жодної оцінки доказам, які свідчать, що ОСОБА_16 ані у 2004, ані в 2007 роках не мав належних правовстановлюючих документів на відчужувані земельні ділянки, а означені землі станом на дату укладення договорів були власністю держави - у складі угідь земель лісогосподарського призначення та перебували у постійному користуванні ДП "Київське лісове господарство".

Також, вважає безпідставною відмову суду у наданні оцінки документам, що зібрані у ході досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000148, з тих підстав, що вони здобуті поза межами процедур, передбачених ЦПК України, а у кримінальному провадженні ще не ухвалено вироку (т. 4, а.с. 2-8).

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 25.01.2018 року поновлено строк на апеляційне оскарження, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою та надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу (т. 4, а.с. 14-15).

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 09.02.2018 року справу за апеляційною скаргою призначено до розгляду (т. 4, а.с. 114).

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 17.04.2018 року зупинено провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 372/2833/17 (т. 4, а.с. 247-249).

Ухвалою Верховного Суду від 07.10.2020 року прийнято відмову ОСОБА_13 та його представника - адвоката Насадчука П.А. від касаційної скарги на ухвали Апеляційного суду Київської області від 17.04.2018 року. Касаційне провадження за касаційною скаргою закрито (т. 5, а.с. 158-160).

Постановою Верховного Суду від 07.10.2020 року касаційну скаргу ОСОБА_8 , подану його представником - адвокатом Свистовичем Р.С. задоволено. Ухвалу Апеляційного суду Київської області від 17.04.2018 року скасовано, а справу направлено до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду (т. 5, а.с. 160-163).

Прокурор у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник відповідачів у судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечував за її безпідставністю та необгрунтованістю.

Інші учасники справи у судове засідання не з'явилися, про дату, час і місце розгляду справи неодноразово повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Разом з тим, враховуючи положення ч.2 ст. 372 ЦПК України, а також вимоги ст. 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, судом апеляційної інстанції визнано за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явилися у судове засідання, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення учасників справи, які з`явилися у судове засідання, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 23.10.2007 року між ОСОБА_12 та ОСОБА_13 укладено ряд спірних договорів купівлі-продажу земельних ділянок які розташовані в смт. Козин, Обухівського району Київської області та посвідчені приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Щур Н.Р., а саме: площею 0,5000 га із кадастровим номером :06:011:0023; площею 0,5000 га із кадастровим номером :06:011:0030; площею 0,5000 га із кадастровим номером :06:011:0028; площею 0,5000 га із кадастровим номером :06:011:0029; площею 0,5000 га із кадастровим номером :06:011:0025; площею 0,5000 га із кадастровим номером :06:011:0027; площею 0,5000 га із кадастровим номером :06:011:0024.

На підставі вказаних договорів купівлі-продажу та за результатами об`єднання ОСОБА_13 сформовано земельну ділянку із кадастровим номером :06:012:0020 загальною площею 3,5000 га та отримано державний акт на право власності серії ЯЕ № 954894 від 02.11.2007 року.

10.06.2008 року між ОСОБА_13 та ОСОБА_14 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, яка розташована в смт. Козин, Обухівського району Київської області та посвідчена приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Щур Н.Р., зареєстровано в реєстрі за № 4066, а саме: площею 1,0000 га із кадастровим номером :06:012:0020.

В подальшому, ОСОБА_14 сформовано земельну ділянку загальною площею 1,0000 га, якій присвоєно кадастровий номер :06:012:0005 та 23.07.2008 отримано державний акт серії ЯЖ № 239179 на право власності на вказану земельну ділянку.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 77739317 від 04.01.2017 року ОСОБА_14 на підставі договору дарування № 4011 від 21.10.2015 року, відчужено 1/2 частину (0,5000 га) від земельної ділянки з кадастровим номером :06:012:0005 на користь ОСОБА_18 та, згідно договору дарування №4009 від 21.10.2015 року, 1/2 частину (0,5000 га) цієї ж земельної ділянки на користь ОСОБА_6 .

Вказані договори посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Погребняком О.А. (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 25446032 від 21.10.2015 року, номер запису про право власності 11685917 від 21.10.2015 року та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 25445532 від 21.10.2015 року, номер запису про право власності 11685659 від 21.10.2015 року).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 77739219 від 04.01.2017 року ОСОБА_13 (продавець), на підставі договору купівлі-продажу № 954 від 23.04.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Щур Н.Р., відчужено частину (0,5000 га) від земельної ділянки з кадастровим номером :06:012:0020 на користь ОСОБА_4 (покупець). Вказаний договір внесено до єдиного державного реєстру державним реєстратором приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Карташовою Т.М. (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 28334950 від 19.02.2016 року, номер запису про право власності 13336145 від 19.02.2016 року). Державний акт на право власності на вказану земельну ділянку не видавався.

04.07.2008 року між ОСОБА_13 та ОСОБА_8 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, яка розташована в смт. Козин, Обухівського району Київської області та посвідчена приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Щур Н.Р., зареєстровано в реєстрі за № 4816, а саме: площею 0,5000 га з кадастровим номером :06:012:0020.

ОСОБА_8 сформовано земельну ділянку загальною площею 0,5000 га, якій присвоєно кадастровий номер :06:012:0012 та 28.08.2008 року отримано державний акт серії ЯЖ № 678167 на право власності на вказану земельну ділянку.

29.11.2007 року між ОСОБА_13 та ОСОБА_9 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, яка розташована в смт. Козин, Обухівського району Київської області та посвідчена приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Щур Н.Р., зареєстровано в реєстрі за № 15598, а саме: площею 0,5000 га з кадастровим номером :06:012:0020.

Після цього, ОСОБА_9 сформовано земельну ділянку загальною площею 0,5000 га, якій присвоєно кадастровий номер :06:012:0026 та 20.12.2007 року отримано державний акт серії ЯЕ № 956730 на право власності на вказану земельну ділянку.

09.11.2007 року між ОСОБА_13 та ОСОБА_10 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, яка розташована в смт. Козин, Обухівського району Київської області та посвідчена приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Щур Н.Р., зареєстровано в реєстрі за № 14638, а саме: площею 0,5000 га з кадастровим номером :06:012:0020.

ОСОБА_10 сформовано земельну ділянку загальною площею 0,5000 га, якій присвоєно кадастровий номер :06:012:0025 та 20.12.2007 року отримано державний акт серії ЯЕ № 956750 на право власності на вказану земельну ділянку.

23.04.2010 року між ОСОБА_13 та ОСОБА_11 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, яка розташована в смт. Козин, Обухівського району Київської області та посвідчена приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Щур Н.Р., зареєстровано в реєстрі за № 958, а саме: площею 0,5000 га з кадастровим номером :06:012:0020.

23.10.2007 року між ОСОБА_12 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, яка розташована в смт. Козин, Обухівського району Київської області та посвідчена приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Щур Н.Р., зареєстровано в реєстрі за № 13930, а саме: площею 0,5000 га з кадастровим номером :06:011:0031.

ОСОБА_2 сформовано земельну ділянку загальною площею 0,5000 га, якій присвоєно кадастровий номер :06:011:0031 та 02.11.2007 року отримано державний акт серії ЯД № 946152 на право власності на вказану земельну ділянку.

24.10.2007 року між ОСОБА_12 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, яка розташована в смт. Козин, Обухівського району Київської області та посвідчена приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Щур Н.Р., зареєстровано в реєстрі за № 14077, а саме: площею 0,5000 га з кадастровим номером :06:011:0032.

24.10.2007 року між ОСОБА_12 та ОСОБА_15 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, яка розташована в смт. Козин, Обухівського району Київської області та посвідчена приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Щур Н.Р., зареєстровано в реєстрі за № 13962, а саме: площею 0,5000 га з кадастровим номером :06:011:0026.

ОСОБА_15 сформовано земельну ділянку загальною площею 0,5000 га, якій присвоєно кадастровий номер :06:011:0026 та 02.11.2007 року отримано державний акт серії ЯЕ № 956702 на право власності на вказану земельну ділянку.

26.03.2016 року між ОСОБА_15 та ОСОБА_7 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, яка розташована в смт. Козин, Обухівського району Київської області та посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Якушевою Є.А., зараєстровано в реєстрі за № 396, а саме: площею 0,5000 га з кадастровим номером :06:011:0026, у зв`язку з чим нотаріусом за № 13995705 зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку за ОСОБА_7 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 28977311 від 28.03.2016).

Як зазначено у договорах купівлі-продажу земельних ділянок, укладених між ОСОБА_12 (продавець) та ОСОБА_13 (покупець), між ОСОБА_12 (продавець) та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_15 (покупці), продавець є власником земельних ділянок на підставі державних актів на право власності серії ЯБ №№ 794419, 794420, 794413, 794410, 794418, 794415, 794416, 794412, 794414, 794411 від 12.04.2004, виданих на підставі договорів купівлі-продажу №№ 2762, 2758, 2772, 2752, 2764, 2768, 2766, 2756, 2770, 2754 від 24.03.2004 року.

При цьому, як вірно встановлено судом першої інстанції, органам прокуратури було відомо про укладення зазначених договорів, щонайменше з кінця 2007 року, у зв`язку зі зверненням 28.11.2007 року до Генерального прокурора України народних депутатів України та на підставі цього порушеної 31.03.2008 року заступником прокурора Київської області кримінальної справи за фактом службового підроблення державних актів на право власності на земельні ділянки в межах Козинської селищної ради Обухівського району, розташованих між Новообухівським та Старообухівським автошляхами, а також за фактом незаконного придбання ОСОБА_19 та відчуження за оспорюваними спірними договорами земельних ділянок.

Постановою слідчого в ОВС прокуратури Київської області Попова А.О. від 31.07.2008 року кримінальну справу № 47-976 було закрито за відсутністю складу злочину. 10.07.2010 року прокурором СВ прокуратури Київської області Мезеновим Є.В. було скасовано зазначену постанову слідчого Попова А.О. від 31.07.2008 року про закриття кримінальної справи. Після додаткового розслідування постановою слідчого в ОВС прокуратури Київської області Бозовуляка М.І. від 06.12.2010 року кримінальну справу № 47-976 було вдруге закрито за відсутністю складу злочину. Повторно постанови про закриття цієї кримінальної справи виносилися 25.05.2011 року та 12.10.2012 року.

З вказаних постанов слідчих вбачається, що в ході розслідування кримінальної справи № 47-976 у 2008 та 2010 роках слідство запитувало від ДП "Київське лісове господарство" необхідні документи та інформацію, були допитані колишні та чинні на той час керівники цього підприємства.

Крім того, державою у особі відповідних уповноважених нею посадових осіб та органів державної реєстрації, земельних ресурсів неодноразово вчинялися дії щодо затвердження технічної документації, видачі різним громадянам правовстановлюючих документів на спірні земельні ділянки (державних актів), реєстрації правочинів і державній реєстрації права власності на спірні земельні ділянки протягом 2008-2017 років, що підтверджується державними актами, технічною документацією, інформаційними довідками матеріалами переписки, постанови слідчих та іншими наявними у справі доказами.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з недоведеності позовних вимог, посилаючись на те, що відповідачі не були учасниками правовідносин з приводу вибуття спірних земельних ділянок із державної власності, придбали нерухоме майно шляхом укладення нотаріально посвідчених угод, тому не повинні нести цивільно-правову відповідальність за наявності обставин, зазначених прокурором в якості обґрунтування позову, підстави для позбавлення їх об`єктів права власності на нерухоме майно не підпадають під дію ст.ст. 387, 388 ЦК України, оскільки не відносяться до виключного кола обставин, які можуть слугувати підставою для витребування майна від добросовісного набувача, такі вимоги прокурора не ґрунтуються на нормах національного та міжнародного законодавства, становлять непропорційне втручання в право особи на мирне володіння майном.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно зі ст.ст. 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Відповідно до закріпленого в ст. 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом ст. 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі, зокрема, за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює його витребування від добросовісного набувача.

Отже, вирішуючи спір про витребування майна із чужого незаконного володіння, суди повинні встановити, чи вибуло спірне майно з володіння власника в силу обставин, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України, зокрема, чи з волі власника вибуло це майно з його володіння.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач підставою для витребування спірних земельних ділянок зазначив те, що спірні земельні ділянки вибули з володіння держави в особі власника Кабінету міністрів України та постійного користувача Державного підприємства «Київське лісове господарство» на підставі державних актів та договорів купівлі-продажу без дотримання установленого законом порядку набуття права власності на землю,тобто вибули з володіння власника поза його волею, оскільки у встановлений законом спосіб рішення органів виконавчої влади, які наділені компетенцією розпоряджатись такими землями, не приймались.

Разом з тим, як вірно встановлено судом першої інстанції, у травні 2015 року прокурор в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, державного підприємства "Київське лісове господарство" звернувся до суду з позовом до першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, державного підприємства "Київське лісове господарство" до ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 про визнання недійсними правочинів, витребування земельних ділянок, визнання недійсними державних актів, визнання відсутнім права.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 29.10.2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 30.06.2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.02.2017 року у задоволенні вказаного позову відмовлено (справа № 372/1988/15-ц).

Тобто, оскільки у задоволенні позову прокурора щодо оспорювання підстав набуття громадянами права власності на спірні земельні ділянки було відмовлено чинними судовими рішеннями у іншій цивільній справі, станом на даний час правові та фактичні підстави отримання відповідачами права власності у судовому порядку не скасовані та чинні.

Натомість, як вбачається з матеріалів справи, відповідачі є добросовісними набувачами спірних земельних ділянок, оскільки придбали їх у третіх осіб на підставі чинних правочинів у передбачений законом спосіб, при цьому не допускали будь-якої неправомірної поведінки.

Доводи прокурора про неправомірні дії відповідачів колегія суддів відхиляє, оскільки відсутній чинний вирок суду, який би встановлював винуватість у скоєнні ними будь-яких злочинів, так само відсутні інші судові рішення, які б встановили незаконність набуття відповідачами права на землю або правочини та правочинів і правовстановлюючих документів попередніх власників спірних земельних ділянок.

За вказаних обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачі не були учасниками правовідносин з приводу вибуття спірних земельних ділянок із державної власності, придбали нерухоме майно шляхом укладення нотаріально-посвідчених угод, а підстави для позбавлення їх об`єктів права власності на нерухоме майно не підпадають під дію ст.ст. 387, 388 ЦК України, так як не відносяться до виключного кола обставин, які можуть слугувати підставою для витребування майна від добросовісного набувача та повернення земельної ділянки державі.

Посилання апелянта на матеріали кримінального провадження № 0000148 колегія суддів вважає безпідставними, адже докази на їх підтвердження здобуті у межах кримінального провадження та поза межами процедур, передбачених ЦПК України, судові рішення за наслідками правової оцінки відповідних доказів у порядку КПК України відсутні, вироки щодо встановлення вини осіб про вчинення злочинів, пов`язаних з вчиненням спірних договорів та державних актів в рамках зазначеного кримінального провадження не виносилися.

Крім того, слід зазначити, що ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 2 ст. 121 Конституції України на прокуратуру покладається представництво інтересів громадян або держави в суді у випадках, визначених законом.

Такі випадки передбачені, зокрема, ст. ст. 20, 33, 36-1 Закону України «Про прокуратуру» та ст. 45 ЦПК України, відповідно до якої прокурор може звертатися до суду із заявою про захист прав, свобод та інтересів інших осіб або держави чи суспільних інтересів.

Статтею 36-1 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що представництво прокуратурою інтересів держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів держави у випадках, передбачених законом.

Підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою.

Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року № 3-рп/99 у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень ст. 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує в позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції в спірних відносинах.

Під поняттям «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах», потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Таким чином, у цій справі прокурор має достатні повноваження для самостійного визначення осіб, в інтересах яких пред`явлено позов, однак при розгляді справи він повинен відповідно до вимог ЦПК України довести зазначені у позові обставини порушення інтересів держави та те, що у фактичних правовідносинах саме ці особи є органами, уповноваженими державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Вирішуючи спір, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулась з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем, відсутність права на позов в матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову в задоволенні позову, незалежно від встановлених судом обставин, оскільки лише наявність права обумовлює виникнення у інших осіб відповідного обов`язку перед особою, якій таке право належить, яка може вимагати виконання такого обов`язку від інших осіб.

Отже лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність, чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно приймає рішення про захист порушеного права, або відмовляє позивачу у захисті встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених позовних вимог.

Як вбачається, позовні вимоги фактично пред`явлені в інтересах не держави загалом, а в інтересах Кабінету Міністрів України.

Водночас, як вірно встановлено судом першої інстанції, хоча обґрунтування позову стосується захисту загальнодержавної власності, але належних і допустимих доказів саме такого статусу цих земель прокурор суду не подав, віднесення земель до лісового фонду не довів, порушення прав та законних інтересів Кабінету Міністрів України не обґрунтував.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що доводи позовної заяви та пояснення прокурора в судовому засіданні не спростовують висновку про недоведеність посилань прокурора на порушення прав держави у спірних правовідносинах, та, як наслідок, не можуть слугувати достатньою правовою підставою для задоволення позовних вимог у визначеному прокурором суб`єктному складі сторін та із визначених позовом підстав.

Таким чином, висновок суду про безпідставність, необгрунтованість та недоведеність позовних вимог повністю узгоджується з фактичними обставинами справи, наявними в ній доказами в їх сукупності, та вимогами закону.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Щодо розподілу судових витрат, слід зазначити, що у зв`язку з залишенням апеляційної скарги без задоволення, понесені апелянтом судові витрати за подання апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України - залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 26 жовтня 2017 року по цивільній справі за позовом першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Державне підприємство "Київське лісове господарство", ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , про витребування земельних ділянок - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 05 липня 2021 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

Ю.О. Матвієнко