Справа № 685/1619/20
Провадження № 2/685/87/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2021 року

Теофіпольський районний суд Хмельницької області

в складі головуючого судді Бурлак Г.І.

з участю секретаря Бабійчука В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Теофіполь справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Теофіпольська районна державна адміністрація про позбавлення батьківських прав та стягнення неустойки за несвоєчасну сплату аліментів

встановив:

представник позивача звернувся в суд з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів, мотивуючи його тим, що позивач є мамою малолітнього ОСОБА_3 2017 року народження. Рішенням Теофіпольського райсуду від 19.05.2020 року визнано ОСОБА_2 (відповідача) батьком ОСОБА_3 та стягнено з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина ОСОБА_3 2017 року народження у розмірі 2500 грн щомісяця починаючи з 13.02.2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивач проживає разом із сином ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 . Батько дитини ухиляється від участі у вихованні сина та неналежно виконує обов`язок із його утримання. Зазначає, що Теофіпольським РВ ДВС 13 липня 2020 року відкрито виконавче провадження із виконання виконавчого листа №685/260/20 про стягнення аліментів, але відповідач добровільно рішення суду не виконує та допустив заборгованість станом на вересень 2020 року у розмірі 15065,76, у зв`язку із чим 17.11.2020 державним виконавцем був тимчасово обмежений у правах виїзду за межі України, керування транспортними засобами, полювання, користування зброєю. Оскільки відповідач допустив несвоєчасну сплату аліментів, просить стягнути пеню у розмірі 10474 грн. Крім того, відповідач взагалі не виконує батьківських обов`язків щодо свого малолітнього сина ОСОБА_3 , тому просить позбавити його батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 .

Сторони. Про час та місце розгляду справи повідомлені вчасно, в суд не з?явилися, від представника позивача надійшла заява про підтримання позовних вимог та розгляд справи у його відсутності. Відповідач подав заяву про те, не має можливості з`явитися до суду, просив розгляд справи проводити у його відсутності.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, клопотань чи заяв не подав.

Суд вважає можливим проводити розгляд справи у відсутності сторін.

Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Теофіпольського райсуду від 19 травня 2020 року з відповідача на користь позивача на утримання сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 2500 грн аліментів щомісячно, починаючи з 13 лютого 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до Інформації про виконавче провадження, виконавчий лист надійшов до виконавчої служби 13.07.2020 року та в цей же день відкрито виконавче провадження. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, відповідач частково сплачував аліменти у серпні та вересні 2020 року у жовтні 2020 року сплатив 7496,76 грн.

Зі змісту ч.1 ст 196 СК України випливає, що пеня у разі виникнення заборгованості зі сплати аліментів стягується при умові вини боржника.

Враховуючи, що відповідач не має постійного місця роботи, на його утриманні перебуває вагітна дружина, суд прийшов до висновку, що відповідач здійснював виплату аліментів в міру його тимчасових заробітків та надходження коштів, тому його вина у виникненні заборгованості по аліментах відсутня.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що необхідно відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення пені за прострочення сплати аліментів.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; хронічно зловживають алкоголем або наркотиками; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідач подав до суду заяву про те, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , відповідно до висновку органу опіки та піклування Теофіпольської райдержадміністрації, ОСОБА_2 проживає окремо від сина ОСОБА_3 , не турбується про його життя та здоров?я, участі у вихованні не приймає, тому позбавлення його батьківських прав відносно ОСОБА_3 буде відповідати інтересам дитини.

Оцінюючи докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що відповідача необхідно позбавити батьківських прав відносно ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Виходячи з наведеного, керуючись ст.7, 164, 196 СК України, 12, 81, 89, 259-265 ЦПК України, районний суд,

ухвалив:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Теофіпольська районна державна адміністрація про позбавлення батьківських прав та стягнення неустойки за несвоєчасну сплату аліментів задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 батьківських прав стосовно ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення пені за прострочення сплати аліментів.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 840 грн судових витрат.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня проголошення рішення до Хмельницького апеляційного суду через районний суд.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 статті 358 цього Кодексу.

Головуючий